prop · G30351 · 1979-12-31 00:00:00 — föreningenoch fortsatte: "Utvecklingen pekar enligt bankföreningens uppfattning mot ett ökat behov av blancokrediter för företagen. Bl.a. har självfinansieringsgraden i företagen starkt minskat under senaretid. Med lägre självfinansiering ökar företagens beroende av externa krediter.Efter hand kan allt fler företag komma i den situationen att deras tillgängar inte förslår som bankmässig säkerhet för deras bankengagemang. Bankernahar vidare i ökad utsträckning att lämna garantier till betydande beloppför fullgörandet av stora entreprenader, därvid entreprenadföretaget inte kan ställa säkerhet, i vart fall inte bankmässig säkerhet, för sin mot förbindelse till den garanterande banken.Garantier av detta slag tillhandahålls av bankerna i konkurrens med bl.a. svenska och utländska försäkringsföretag, som inte ställer krav pä särskild säkerhet. Bankernas praxis i kredit- ochgarant i ärenden mäste successivt anpassas efter sädana förhållande." förslagom en höjning av procenttalet för blancokrediter tillstyrktes ellerlämnades utan erinran av samtliga remissinstanser.Bankinspektionen och riksbanksfullmäktige instämde i bankföreningens synpunkter att bankens kreditgivningi fråga om industrikrediter och kommersiellakrediter inte ensidigt kan styras av kravet pS formella säkerheter och att utvecklingen tyder pä etl ukav behov av blancokrediter för företagen. Enligtriksbanksfullmäktige skulle Längt drivna krav päsäkerhet kunna hindra en kreditgivnimjsom grundas pä rationella överväganden av L 3ne'bökande företags utvecklingsmöjligheter. Bankinspektionen tog i skrivelse till regeringen sarama är upp fråganom tillämpningen av b Iancokred i t regLernap3 bankinstituts Icreditgivning till sidoföretagsom driver finansieringsverksamhet i förstahand genom factoring och Leasing. Inspektionen framhöll att, närett sSdant företag är dotterbolag till en bank, det är överflödigt förbanken att skydda sina krediter till företaget.Om utl3ningen till sädant dotterföretag inte säkerställdes med betryggande pant eller borgen, mäste bankens allmännab Iancokred i tvoLym tas i anspråk, vilket enligtinspektionens mening inte var behövligt.Enligt inspektionen borde dessa företagdärför föras in under den "säkra kretsen" av läntagare. Härigenom skulle utläningen till sädantföretag inte inkräkta pä bankens allmänna blancokreditvolym. Inspektionens framställantillstyrktes eller Lämnades utan erinran vid remissbehandlingen. vidgades blancokreditvolymen i enlighet medbankföreningens förslag till av det förvaltade kapitalet och bankägda f i nan s i e r i ng s f ö re l:ag fördesöver till den "säkra kretsen" av låntagare (1975:227). I skrivelse tilL regeringen hemställde bankföreningenatt blancokrediter till fysiska personer, motsvarande för varje låntagareti ö g st tre basbelopp enligt Lagen omallmän försäkring, fördes till den "säkra kretsen" av ISn-tagare. 3 1979/80. Prop.1979/80:51 34 Till stöd för sin hemställananförde föreningen i huvudsak följande. Blancokreditkvotenkan under de närmaste aren förväntas visasig otiUräcklig. Utvecklingen pekar fortfarandemot ett ökat behov av blancokrediter för företagen. Föreningen anger i stort sett samma grunder härför som föreningen anfördeär 1973. Föreningen pekar härutöver p§ att i sambandmed den omfattande internationella uppläningenfrfln svensk sida en särskild form av blancokrediter ofta tillbetydande belopp har aktualiserats under senare 3r. Vad som avses är blancokrediter i utländsk valuta, som de svenska bankerna Lämnar i konsortium med utländska banker eller i konkurrens med utländska banker, som enligt sin praxis inte ställer krav påsärskild säkerhet. Utrymmet inom nu gällande kvot förkrediter till fysiska personer kan mot bakgrund härav förväntas minska. talar mycket för att efterfrågan av dessa krediter successivt kommeratt öka. Flertalet banker har nämligen ett betydande antal fysiska personer som läntagare. En fysisk persons kred i t värdighet baseras i betydande utsträckning inte päviss säkerhet titan pä hans förvärvsförmåga. Detta betraktelsesätt mäste godtas avbankerna annars skulle vanliga människor medett motiverat anspräk på kredit vara hänvisade till bl.a. butikernas mänga gänger dyrare avbetalningskrediter.I en masshantering av småkrediter blir även handläggningenbetydligt smidigare och mindre kostsam, om krediterna lämnas utan säkerhet. Erfarenheten visar att mindre krediter till fysiska personeri ett mycket begränsat antal fall leder till förluster. Vidare gälleratt det för dessa krediter uppställs ett krav pätäckning eget kapital. 2.2.6 Blancokredit till utländsk stat Blancokredit till utländskstat fär lämnas endast inom ramen förden fria sektorn enligt 5 "/-regeln. I samband med 1968 ärs banklagsreform hemställde bankföreningeni skrivelse till Prop.1979/80:51 35 bankoutskottet om sädanändring i propositionsförslaget, att utländskstat togs med bland de särskilt angivna r S11 : sub jek; som fick beviljas blancokredit vid sidan av den fria sektorn (se bil. 3till BaU 1968:60). Som skäl angavs att enligt gällande bestämmelserblancokredit torde kunna lämnas till utländsk stat, att nägonändring häri inte var motiverad samt att det var föga konsekvent att utesluta utländsk stat efter-so.li utländskt bankföretag fanns med i kretsen av undantagnarättssubjekt. fann bankföreningens tolkning av dåvarande bestämmelserinte vara välgrundad och uttalade att i praktikentorde sädana internationella krediter som bankföreningen syftade pä regelmässigt tas upp av vederbörande centralbank, därvid reglerna om blancokredit till utländskt bankföretag blev tillämpliga. Utskottet fann därför inte anledningatt ta nägot initiativ till ändring i propositionsförslaget (BaU 1968:60 s 40). I skrivelse hemställde bankföreningenhos Kungl Maj:t att utländsk stat skulle tas upp bland de rättssubjekt till vilka affärsbank färlämna blancokredit utanför den fria blancokreditvolymen. TiLl stöd för sin hemställan anfördebankföreningen b I.a. Kredit frän svensk bank till utländsk stat ochtill företag med garanti av utländsk stat förekommernumera i ökad omfattning. Som exempel pä sådana krediternämndes krediter i och för inköp i staternasaffärsdrivande verksamhet t.ex. telefonutrustningför televerken. kan man ocksä räkna med försäljning av utrustningför t.ex. statliga atomkraftverk. Tendensenatt bank i ökad omfattning beviljar kredit tillutländsk stat för inköp frän har främjatsgenom tillkomsten av möjligheter för exportkreditnämndenatt bevilja s.k. längivargarantier. Sädan kredit mästebeviljas direkt till staten och kan inte komma i fräga för kredittill bank i utländsk stat för finansiering av samma stats inköp i . Denna ordning har ytterligare befästs genom tillkomsten av en särskild garantiform, offentlig köpargaranti, som avser kredit till utländska stater och därmed jämställda rättssubjekt. Prop.1979/80:51 36 Vid remissbehandlingen tillstyrktes förslaget av sparbanksföreningen, jordbrukskasseförbundetoch fullmäktige i och lämnades utan erinran av Poststyrelsen. hemställdeatt motsvarande ändring vidtogs i sparbankslagen. Bankinspektionen ställdesig däremot avvisande till förslaget. Inspektionen framhöll att krediter till stora och välreno-merade utländskabankföretag ibland kan framstå som mindre riskfyllda placeringar än motsvarande kreditgivning till mänga utländskastater. Inspektionen syftade därvid pä sädana statermed instabila regimer och svag ekonomi därlokala bankföretag, i vilka de stora anglosachiskaoch kontinentaleuropeiska länderna har ägarintressen, ärverksamma. Att blancokrediter till utländskastater behandlas strängare än sädan kreditgivningtill utländska bankföretag ärdärför inte sä inkonsekvent som först kan tyckas. Enligt inspektionen var det emellertidavgörande att den tillätna blancokreditvolymen vidgades mycket kraftigt genom1968 ärs bank lagsre form och att detinte var välgrundat att ytterligare utvidga blancokredit-voLymen. Departementschefen (prop 1970:181 s 24) delade bankföreningens uppfattning att reglerna om blancokreditinte fär ges sädant innehållatt de onödigtvis försvårar för bankerna att medverka med kredit vid export frän svenska företagtill utländska stater. Enligt departementschefenhade det emellertid inte pästätts att den genom 1968 ärs bank la gsreformutökade fria sektorn skulle vara otillräcklig föratt täcka bankernas behov av att ge blancokrediterocksä till utländsk stat. Skulle 3 andra sidan de äsyftade krediterna ha en sSdan storleksordning att deinom en förhållandevis kort tidsrymd skulle sprängaramen för den generöst tillmättafria sektorn, skulle den av bankföreningenföreslagna lagändringen i väsentligmän rubba avvägningen mellan de olika bestämmelser i banklagen som syftar till att värna om bankernas soliditet. En så ingripande lagändringkunde inte företas utan ingäende utredning. 1979/80:51 37 pa r t ement'.c n e f en ;inL;. 'li) ernotlcrtirl aci barik c i-na s b I a n c o I ,'1 n till utländskastater t.v. b.ird" kunna ike inom ramen fcir dsr-fria sektor-n utan att annanangelägen blancokreuitgivning blev lidandedärav. Sk vi lie fl et sli smäningcm visa sig att det fanns skäl att ytterliga r-e Liberalisera blancok r editreglerna,borde en vidgning av den fria ;; ektorn övervägas framfören utökning av den kvot av läntagare sorr' hfir en särställning i b lancokredi t hänseende . Oepa i-1 emen t se hef enföreslog sälunda inte nägonändring i b Iancokred i t reg I erna. 2.3 Överväganden och förslag Huvudsyftet med nu gällandebestämmelser för bankinstitutens kreditgivning ar att trygga institutenssolvens. Huvudregeln för kredilgivningen är att läninte fär beviljas utan att betryggande säkerhet i form av pant eller borgen har ställts förlänet. Denna regel, som saknar motsvarigheti andra länder, har gällt inom svenskbanklagstiftning. Genom vissa undantag frSn denna regel - bankernas möjlighet att bevilja blancokrediter - har dock skapatsen viss nödvändig flexibi litet. I utredningens direktiv anges att det inte finns nägon anledning att sä efter 1968 ärs banklagsöve-syn slopa huvudregeln för k red i t g ivningen. Däremot skall utredningen enligt sina direktiv föreslä ändringar i röreI se reg I erna pä punkter där jämkningar ide gällande reglerna framstår som angelägnamot bakgrund av utvecklingen efter är1968. Genom 1968 Hrs banklagstiftning skedde en väsentlig liberalisering av rätten att lämnablancokredit. Dessa regler innebar föraffärsbankerna en tilläten b lancokred i tvo I ym vid utgången av är1974 pä ca . Av denna volymvar ett belopp av ca , eller nägot mer utnyttjad. Genom lagändring Sr1975 höjdes blanco-kreditramen frän (prop 1975:73, NU 24, rskr 152, SFS227-229). Den tillätna volymen ökade frånca 1979/80:51 38 till med hänsyn till förhållandena vid 1974 ärs utgäng. Vid utgångenav augusti månad uppgick den tillätna volymen till ca . Av denna volymvar ett belopp av ca eller nägot mer än65 % utnyttjad. Vissa affärsbanker hade liksom är 1974 utnyttjat större delen eller ca 80 7. av sin blancokredit-volym. För sparbanker och föreningsbanker var den genomsnitt-Liga utnyttjandegraden lägre. Vissa sparbanker hade dock utnyttjat större delen av sin blancokrediivolym. Som framhållits i tidigarelagstiftningsärenden (prop 1968:143 och 1975:73) lederkravet pä betryggande säkerhet till svårigheterfrän kreditförsörjningssynpunktför företag, som trots goda framtidsutsikter saknar bankmässiga säkerheter.Detta gäller främst nystartade och mindre och medelstora företag. Pägrund av den minskade självfinansieringsgraden i dessa företag ägerdessa synpunkter med ökad styrka alltjämt sin giIt i ghet. En betydande andel av blancokred i terna Lämnas i form av sparlän till fysiska personer. Sälundautgjordes är 1978 av affärsbankernas utnyttjade blancokred i tvo lym av sådana län.Som bankföreningen framhållit kan bl.a. den antagna konsument kreditla gen leda till en ökad efterfrägan av dessa län. Andra omständigheter somgör att anspråken på blancokrediterkan antas fortsätta öka är att bankerna i växande utsträckninghar att lämna garantier till betydande beloppför fullgörandet av stora entreprenader, därvid entreprenadföretagetej kan eller är berett atl ställa bankmässigsäkerhet för sin mot förbindeI se till den garanteran ie banken. Garantier av detta slag tillhandahålles av bankerna i konkurrens med svenska och utländska försäkringsföretag,som ej ställer krav pä särskild säkerhet. Som bankföreningenocksä framhållit har den omfattande internationella uppläningen fränsvensk sida under senare är aktuali-Si?r9t en särskild form av blancokrediter till betydande belopp. 1979/80:51 39 nämligen blancokrediter i utländsk valuta. Ävenvad gäller denna typ av krediter hamnarde svenska bankerna i ett underläge i konkurrensenmed utländska bank företag eftersom dessa inte är underkastade regler om krav pä särskild säkerhet. Mot bakgrund av den utveckling som ägt rum under senare är framstår den tillätna blancokreditvolymiin som otillräcklig föratt bankerna skall kunna möta de krav som kommer attställas på dem. Detta gällersärskilt för de banker som redan nu har utnyttjat större delen av sin b Iancokred i tvoIym. Rätten för bankerna att lämnablancokrediter innebär avsevärda färd'la för såväl bankerna som läntagarna.Sälunda är hanteringen av dessa län, särskilt sä vitt gällerlän till privatpersoner, avsevärt mindre omständligoch personalkrävande än hanteringen av län mot säkerheter. Dessa län blir därmedocks-? För bankernas del innebär rätten att lämna blancokrediter ocksä att de i konkurrenshänseenden blir jämnställda med försäkringsbolag och utländska bankföretag. Vidare ärdet so.ti fram häll its i olika sammanhang angeläget att b'l.a. de mindre och medelstora företagens behov av sädana krediter kan tillgodoses. En grundläggande förutsättning för att vidga den tillätna blancokreditvolymen ärdock att det inte medför nägra väsentliga risker frän säk.erhetssynpunkt.De vunna erfarenheterna av hur de nuvarande reglerna tillämpats har emellertid varit positiva. Som förutsattes vid 1968 ärs banklagsöversyn har bankerna utnyttjat den generellablancokrediträtten med stor försiktighet. Förlusternapä dessa krediter har varit mycket små. Dä det gäller att ta ställningtill säkerhetssynpunkten är ocksäatt märka att det för dessa krediter ställs upp ett krav pä täckning eget kapital. Härtill kommer att bankerna är skyldiga att rapportera si na b I ancokred i ter tillbankin spektionen, som ägnar särskild uppmärksamhetät dessa krediter. Mot bakgrund härav anser utredningen att en viss vidgning av möjligheterna till blancokreditgivning inie medför risker fränsäkerhetssynpunkter. 1979/80:51 40 Vad därefter gäller fräganhur blancokrediträtten skall vidgas har bankföreningen i sin skrivelse till regeringen föreslagit att blancokrediter enligt en särskild undantagsregel till ett visst maximibelopp skallkunna lämnas till fysiska personer och sälunda inte belasta den generella blancokreditvolymen.Det skulle härvid ocksä kunna sättasifräga att i enlighet med bankföreningenstidigare önskemål föra utländsk stat till gruppen "säkra" läntagare.En annan lösning är att höjaprocentsatsen för den tillätna blancokreditvolymen. Vid valet mellan dessa lösningar har utredningen stannat för att föreslå en höjning av procentsatsen.Denna metod ger bankerna handlingsfrihet och styr inte denna form av krediter ien viss riktning. Härigenom ökar förutsättningarna fören smidig kredit formed ling. Metoden ärenkel att tillämpa och har som dipa rt ement schefen framhöll vid 1968 ärs ba nk I a gs re f orm den uppenbara fördelen att blancokreditvolymen följsamt anpassar sig till den totala kred i tvoIymenstillväxt. Som även framhöllsi samband med 1968 ärs bank la gsreform är det inte heller nödvändigt att i lag reglera k red i tbe loppets storlek i enskilda fall. Mot bakgrund av de goda erfarenheter som gjorts beträffande bankernas rätt att lämna blancokrediter och dä täta ändringar av regeln bör undvikas föreslår utredningen en ökning av blancokredi t ramen frän . Detta skulle innebära att den tillåtnavolymen beräknad med hänsyn till förhållandena vid utgängenav för affärsbankerna fördubblas från ca till . Dettabelopp skall ses mot en beviljad utiäningoch lämnade garantier pä sammanlagt . Genom den föreslagna höjningenav blancokreditvolymen torde även bankernasbehov av att kun.na ge blancokrediter till utländsk stat att tillgodoses. Utredningen föreslår således att 59§ BL ändras sä att den generella b lancokredit ramenhöjs frän räknat pä summan av affärsbankseget kapital och dess in- Prop.1979/80:51 41 låning.I samband härmed föreslår utredningen att den förhällande-vis ringa blancokreditgivningsom nu sker till samfällighetsförening inryms i blancokreditvolymen.Motsvarande ändringar föreslås för sparbanker och föreningsbanker. Som framhållits vid tidigare förändringar av blancokrediträtten understryker utredningen att sammagrundsats gäller vid bank institutens blancokreditgivningsom vid all annan kreditgivning, nämligen att trygghet skall bedömas föreligga för låneförbindelsens fullgörande. Den vidgade rätten att lämna kredit utan särskild säkerhet ställer stora krav på bankinstitutens bedömning av låntagarna vid kred i tprövningen. Bankinspektionen bör särskilt uppmärksamma de verkningar som den föreslagna ökade generella blancokrediträtten kommer att medföra. 1979/80:51 42 Bestämmelsernai S 59 banklagen, enligt vilka som huvudregel gäller att län inte fär beviljas utan att betryggande säkerhet i form av pant eller borgen harställts för länet, har varit föremål för diskussion och kritik. Särskilt i affärsbankernas rörelse med dess primära inriktning pä företagsutlåning har dessa bestämmelser vållat praktiska besvär och onödiga kostnader och dessutom ofta försatt de svenska affärsbankerna i ett underläge i konkurrensen med utländska banker. I lagstiftningen har manefter hand tagit viss hänsyn tilldessa omständigheter genom olika undantag frän huvudregeln och dä framför allt genom ett successivt vidgat utrymmeför blancokreditgivning. Dä den tidigare utmätta ramen för sädana krediter tett sig otillräcklig, har utredningen föreslagit en höjning av denna ram frän till av summan av en banksegna kapital och inlåning.En sädan höjning innebär givetvis en väsentlig lättnad i nuvarande restriktioner ochjag har ingen anledning motsätta mig detta. Helst skulle jag dock ha sett att utredningen tagit upptill principiell diskussion hela frägan om behovet av särskilda säkerhetsbestämmelser i banklagen. Visserligen angesi utredningens direktiv att det inte finns någon anledning att sä efter 1968 ärs banklagsöversyn slopa huvudregeln för kreditgivningen. Detta torde dockicke utesluta att man gär inpä en principiell prövning om denna huvudregel är meningsfull och tjänar ett vettigt syfte. För egen del har jag i vart fall ett behovav att ange min principiella uppfattning i frägan. Enligt min uppfattning är den i S 59 banklagen uppställda huvudregeln varken meningsfulleller ändamålsenlig. Dessa bestämmelser infördes genom ändringar i banklagen -under intryckav de skärpta krav pä olika restriktioner pä 1979/80:51 43 bankrörelsen som utlöstesav Kreugerkraschen. hade den svenska banklagen icke uppställt något sådant krav. Icke heller har veterligennägon utländsk banklag några liknande bestämmelser, vilket bekräftas av en undersökning som utredningen lätit verkställa. Föreställningen att sådana säkerhetskrav utgör ett skydd för insättarna är en chimär. Solvensen garanteras genom kapita Itäckningbestämme I serna, som i banklagen är differentierade efter placeringarnasriskgrad. Att till dessa kapi ta Itäckningskrav lägga särskilda krav pä vissa formella säkerheter är en motsägelse och tjänar inget rimligt syfte. Detta betyder inte att formella säkerheter inte är av betydelse i affärsbankernas rörelse. I många fall är det helt normalt och t.o.m. ofrånkomligt att en bank kräver att låntagaren skall ställa säkerheter för sitt län, särskilt när detta är av långfristig karaktär eller är mycket riskbetonat. När man behöver säkerheter och när man kan avstå frän sädana, är emellertid en sak som en bank själv bör kunna bedöma, då det beror på arten av låntagarens rörelse, själva låneoperationens karaktär och bedömningen av därmed förknippade riskmoment. Man fär heller inte förbise att vid praktiskt taget all affärsbanks-mässig långivning till företag den formella säkerheten vanligen är en sekundär fråga. Den primära säkerheten för att ett låntagande företag kan förränta, amortera och äterbetala en kredit ligger i företagets finansiella ställning, dess räntabilitet och det löpande kassaflödet i rörelsen samt inte minst i företagsledningens kapacitet. De formellasäkerheterna kan i vissa fall behövas som ett skydd för banken om företaget pä grund av vid kreditgivningsti I Ifäl let oförutsedda omständigheter kommer i svårigheter och det gär till betalningsinställelse och konkurs. Men banken är själv närmast till att bedöma om den behöver skaffa sig ett sådant skydd. Ett generellt krav pä sädana säkerheter vållar allvarliga olägenheter i den praktiska bankrörelsen. 1979/80:51 44 Dessa olägenheter är av olika slag. För detförsta kan sägas att den oproportionerliga viktsom banklagen fäster vid de formella säkerheterna drar uppmärksamheten från det primära intresse en bank har av att nogafölja utvecklingen av ett läntagande företags rörelse. Praktiskt taget all företagsutläning innehåller riskmoment. Börjar det gä pä sned för ett företag är det viktigt att den långivande banken reagerar pä ett tidigt stadium och ser till attföretaget vidtar ätgärder för att rätta till situationen. Bank-Lagenskrav på "betryggande säkerhet" skapar en illusion avatt allt är bra bara banken har goda inteckningari fastigheter och förlag e.d.Den kreditgivande banken invaggas i säkerhet och frestas att eftersätta den nödvändiga löpande kont rol len. För detandra skapar säkerhetskravet svårigheter när det gäller sådana företag som genom arten av sin rörelse inte förmår ställa bankmässiga säkerheter, vilket ofta är fallet inom handel och servicenäringar, konsultverksamhet etc. Även om det är fräga om framgångsrika och lönsamma företag med god kreditvärdighet i och för sig, har de svårare att fä sina kreditbehov tillfredsställda än företag som disponerar över be läningsbara anläggnings- eller omsättningstillgångar. För dett redj e hamnar de svenska affärsbankerna genom banklagens krav i ett allvarligt underläge i konkurrensen med utländska banker. Det svenska "betongtänkandet" är praktiskt taget okänt utomlands. Utländska banker som är aktiva pä den svenska marknaden - en aktivitetsom starkt tilltagit - är beredda att ge krediter till svenskaföretag på basis av deras balansräkning och prognoserade kassaflöde och fäster sällan nägot avseende vid inteckningssäkerheter o.d. Och när svenska affärsbanker deltar i internationella syndikeradekrediter är den svenska banklagens säkerhetsbestämmelser ett allvarligt handikapp. 1979/80:51 45 För detfj ärde medför banklagens säkerhetskrav i mänga fall en onödig kostnadsbelastning både för Läntagare och bank. Uppläggande och förvaltning av säkerheter för utlåningen är en arbetskrävande och kostsam hantering. Man får naturligtvis ta dessa kostnader när formella säkerheter behövs som en naturlig förutsättning för lånetransaktionen. Men i många fall är den formella säkerheten onödig och man kräver den egentligen endast för att banklagen ställer upp detta krav. Sammanfattningsvis vill jag hävda att efter all den diskussion somförevarit i denna fråga borde tiden vara mogen att helt styrkadet formella säkerhetskravet ur banklagen och överlåta åt bankerna att själva bedöma när och i vilka former säkei heter behöver ställas vid kreditgivningen. Kan praktiskttaget alla utländska banker leva med en sädan frihet borde också svenska banker kunna göra det. Ett slopande av säkerhetskravet skulle möjliggöra en smidigare och flexiblare kreditgivning,bättre anpassad till näringslivets krav än nuvarande ofta tungrodda och besvärliga system.