prop · G3036 · 1979-12-31 00:00:00 — I vissa fall kandet vara lämpligt att genomföra sådana upplysningsinsatser på riksnivå. Det bördå vara en naturlig uppgift för att initiera och samordnainsatserna. Styrelsen kan t. ex. ta initiativ till en riksomfattandeupplysningskampanj, föra ut den i massmedia och ge huvudmännen uppslag ochmaterial för regionala eller lokala uppföljningar. Sjukvårdshuvudmännens övergripande ansvar förhälsoupplysningen innebär sålunda inte att behovet av ett centralt organ påområdet försvinner. Däremot får den centrala verksamheten en delvis förändradkaraktär. Den bör klart inriktas på att stödja och stimulera huvudmännenshälsoupplysning och tillföra den kunskapsunderlag som baseras på i princip helasocialstyrelsens verksamhet och på internationella rön. En rollfördelning avdetta slag bör föranleda förändringar i organisationen av socialstyrelsenshälsoupplysande verksamhet. tillkom på förslag av socialstyrelsen.Enligt sin 1979/80:6 77 instruktion har nämnden till uppgift att planera, leda ochsamordna hälsoupplysningsverksamhet samt verka för regionaloch lokal verksamhet på orrirådet. I praktiken har nämnden anförtrottsbetydligt mer begränsade uppgifter inom huvudsakligen tre områden: kost ochmotion, beroendeframkallande medel samt sex och samlevnad. Insatserna på dessa områden är viktiga. Jag anseremellertid att hälsoupplysning framledes bör ges ett betydligtvidare innehåll. Hälsoupplysningens roll som en del av hälso- och sjukvårdspolitikenbör komma till klarare uttryck. Verksamheten bör vara en integrerad del avsocialstyrelsens myndighetsfunktion och dess innehåll och inriktning utformasav verksledningen och ytterst verksstyrelsen. Den nuvarande konstruktionen meden h-nämnd och undergrupper bör upphöra. Hälsoupplysningen bör ingå som ettnaturligt led i myndighetsfunktion och bygga på kunskaper ocherfarenheter inom styrelsen liksom också i förekommande fall på prioriteringarav statsmakterna. ÖSoS har föreslagit att h-nämndens kansli förs in i verketsorganisation dels som fackbyrå, dels som nämndkansli. Enligt mitt förslagbortfaUer den sistnämnda funktionen. Övervägande skäl synes tala för att denfackkunskap som finns hos nämndkansliet utnyttjas bäst om upplysningsverksamhetenhålles samman i en byrå i stället för att spridas på olika fackbyråer.Verksledningen bör i samråd med byrån ta ställning och prioritera olikahälsoupplysningsåtgärder på basis av iakttagna behov, nya rön och erfarenheteretc. Hälsoupplysning bör som nämnts ingå i styrelsens reguljärauppgifter och medel för behövliga fasta personalresurser bör beräknas undermyndighetsanslaget. Härutöver bör medel för särskilda informationsprojekt, t.ex. i form av riksomfattande hälsoupplysningskampanjer, liksom nu anvisas isärskild ordning. och dess kansli bedriver nu en omfattandeFoU-verksamhet. Arbetet vid kansliet är 1978/79 organiserat i ett 80-tal olikaprojekt vid sidan av det funktionsbundna arbetet. Syftet med försöksprojektenär att utveckla metoder för det reguljära hälsoupplysningsarbetet. H-nämndenutgår från att dess uppgifter mer och mer kommer att domineras av kunskaps- ochmetodutveckling. För min egen del anser jag att i förstahand bör inrikta sin hälsoupplysning på att förmedla befintlig och tillgängligkunskap som redan är prövad och accepterad. resurser ochkompetens, de vetenskapliga rådens kunskap och överblick kompletterad medmedverkan av utomstående expertis och internationella rön torde ge tillräckligtunderlag för en realistisk central hälsoupplysning. Som förut nämnts finansieras h-nämndens verksamhet överett särskill anslag på f. n. 11,4 milj. kr. Av dessa medel betalas bl. a.lönekostnaderna för nämndens kansli. I ett följande avsnitt om socialstyrelsensresurser förordar jag en betydande reducering av nämndens kansli. Jagförutsätter att särskilda medel ställs liU förfogande förutåtriktade hälsoupplysningskampanjer. Det är svårt och ibland ogörligt att utvärdera effekternaav hälsoupp- Prop.1979/80:6 78 Det är många faktorer som påverkar människorssätt att leva och som leder till ändrad medvetenhet och ändrade beteenden, Eltvisst mått på effekt och engagemang kan vara det intresse som möter, t. ex. iform av faktisk efterfrågan på informationsmaterial. En mera allmän bedömningav ett kampanjresultat e, d. bör också vara möjlig. Epidemiologiskaundersökningar och befintlig statistik kan ge upplysningar om förändringar ihälsoläget. bör sörja för beskrivning och uppföljning av olikaformer av hälsoupplysning samt att dessa utvärderas så långt det är möjligt ochförsvarligt. Den särskilda informationsverksamhet "kost ochmotion" har frän början starkt engagerat organisationer som , , ochSveriges . Att organisationerna ställt upp med aktiv ochansvarstagande medverkan har haft stor betydelse för verksamhetens genomslagskraft.Grunden för organisationernas aktiva medverkan har varit en långsiktigplanering för framtida aktiviteter och disposition av de anslagsramar somställts till förfogande genom riksdagsbeslut. Verksamheten avses ocksåinnebära att organisationerna gör betydande egna insatser i det fältarbeteinformationsverksamheten syftar till. Betydande informationseffekter kan dåuppnås. Som jag tidigare nämnt har jag den principiellauppfattningen att det är som bör ha beslutsfunktionen inom sittansvarsområde. Det bör sålunda ankomma på styrelsen att avgöra formerna församarbete med t. ex. organisationer, liksom att ange uppgifter för samrådsorgan(t. ex. nämnder) som styrelsen tillsätter. Jag vill dock framhålla angelägenhetenav att inom hela hälsoupplysningsområdet ta till vara organisationernas - inteminst riksidrottsförbundets positiva inställning till medverkan ihälsofrämjande aktiviteteter. Därvid bör möjligheter ges till ömsesidigtinflytande i långsiktig planering och realiserande av informationsinsatser mellansocialstyrelsen och organisationerna. Detsamma gäller även andra organisationeroch folkrörelser f. n. utgår under anslaget till hälsoupplysning 1,8 milj. krtill vissa organisationer. Ett organisationsanslag bör enligt min mening utgåäven i fortsättningen och fördelas genom regeringsbeslut. Jag vill dockytterligare understryka att hälsoupplysning bör omfatta helastyrelsens ansvarsområde. Även om insatserna koncentreras tUl vissa områdenunder bör de inte fixeras till särskilda projekt som med tidenpermanentas. Sammanfattningsvis villjag framhålla att hälsoupplysningprimärt bör vara en uppgift för sjukvårdshuvudmännen. Upplysningsarbetet bör iförsta hand ske genom de organisatoriska resunser huvudmännen förfogar över ochgenomföras inom ramen för en offensiv hälsopolitik. Kommunerna har ocksåviktiga funktioner bl. a. när det gäller fysisk aktivitet. Socialstyrelsensuppgifter bör vara att på grundval av styrelsens verksamhet samt nationellaoch internationella rön om hälsorisker och hälsobefrämjande åtgärder prioriteraviktiga områden för hälsoupplysningsarbetet och förse huvudmännen med underlagför deras hälsoupplys- Prop.1979/80:6 79 bör stimulera huvudmännensupplysningsverksamhet och verka för att innehållet uppfyller sakliga krav.Detta kan ske genom det material styrelsen tillhandahåller men också 1. ex.genom inledande rikskampanjer, som följts upp av huvudmännen. Styrelsen börockså svara för en samlad uppföljning av hälsoupplysningens omfattning ochinriktning samt medverka till att insatser på området i görlig mån utvärderas. 7.5.7 verksamhet för flyktingar och andrainvandrare huvudsakliga insatser för flyktingar somav olika skäl inte kommer i arbete eller utbildning omfattar dels anskaffningav bostad och annat stöd, bl. a. på värdområdet, dels utbetalning avstatsbidrag till kommuner och landsting för de utgifter dessa haft förunderstöd till och vård m. m. av flyktingar. ersätter Mtgifter som kommuner haft försocialhjälp (obligatorisk och frivillig), barnomsorg, äldreomsorg, socialhemhjälp, vård enligt BvL och NvL, tolkning inom social- och sjukvård samtfamiljepedagogisk verksamhet. Vidare ersätter landstingen försjukvårdskostnader för flyktingar inom sluten sjukvård. Verksamheten är genom sin detaljeringsgradpersonalkrävande både för kommunerna och . Kommunerna har attvid sin rekvisition redovisa även obetydliga utlägg för varje enskild flyktingeller anhörig till denne. har en särskild invandrar- ochflyktingenhet för dessa uppgifter. Den omfattar totalt 21 personer. Föradministration av statsbidraget finns sju tjänster. F. n. har styrelsen ocksåfem beredskapsarbetare som avlönas med AMS-medel. Ett tiotal personer arbetarmed uttagning, placering m. m. samt stöd och information till enskilda ochkommuner. Arbetetmed bidragsgivningen innehåller flera moment. Det gäller bl. a. att fastställaflyktingstatus, vilket i av fallen sker genom remiss till invandrarverket.Vidare företas vissa andra kontroller för att fastställa kommunernas rätt tillbidrag. Slutligen kontrolleras atl kommunernas rekvisition av medel är riktigoch står i överensstämmelse med socialhjälpsnormerna. har på förslag av ÖSoS i skrivelse tillregeringen föreslagit att den statliga bidragsgivningen läggs överpå länsstyrelserna. I ÖSoS slutrapport är förslaget nämnt i bil, 2, Delutredningaroch förslag under arbetets gång. Styrelsen har vidare i sin redovisning av underlag föromprioriteringar inom sin verksamhet föreslagit att en del uppgifter såsom vissinformation, rådgivning, kontaktverksamhet, uppföljning etc, som f. n. utförsav fyra särskilda s, k, flyktingkonsulenter och ett biträde inom styrelsendecentraliseras till socialkonsulenterna. Frågan om omhändertagande m. m. av flyktingar har nyligenbehandlats av en arbetsgrupp i . I betänkandetSverige och flyktingarna (Ds A 1978:1) föreslår gruppen bl. a. delsen viss Prop.1979/80:6 80 utökning av kommunernas möjligheter att få ersättning avstaten, dels en utredning av förutsättningarna för en förenkling avbidragsadministrationen, t. ex. genom en viss schablonisering. Kostnaderna för bidragsverksamheten för flyktingar m. fl.betalas från socialhuvudtitelns anslag 1 4, Ersättningar tUl kommunerna förhjälp till utländska medborgare, flyktingar m. m. Anslaget beräknas /80 till 125 milj. kr. disponerar emellertidinte hela anslaget. Ca 70 milj. kr. avser ersättning till kommunerna förobligatorisk socialhjälp m. m. som utgivits till icke svenska medborgare.Ansökan om ersättning görs i det senare fallet hos , som utbetalarmedlen. Enligt rik.sdagens beslut med anledning av den s. k. KEU-propositionen(prop. 1978/79:95) upphör statsbidraget för utländska medborgare som ej ärflyktingar med utgången av . Motsvarande medel har förts över tillskatteutjämningssystemel. Statsbidrag till hjälp för flyktingar kommer dock attlämnas även fortsättningsvis. Härutöver kommer liksom statsbidrag attkunna utgå för hjälp till organiserat överförda utländska medborgare utanflyktingstatus, som varaktigt får stanna kvar i landet och som behöver särskildomvårdnad. I KEU-propositionen förordade jag att ersättningen tillkommunerna skulle vidgas till att även omfatta ersättning för kommuns kostnadför försörjning för utländska medborgare deras ansökningar omuppehållstillstånd behandlas. socialutskott ställde sig i princippositivt till utvidgningen (SoU 1978/79:5y) men uttalade att utskottetförväntade ett särskilt förslag i ämnet. Detta förslag borde föreläggasriksdagen i sädan tid att bestämmelser pä området kunde träda i kraft den 1januari 1980. förordnade jag att en särskUd arbetsgruppskulle se över de statsbidrag som forsättningsvis skulle utgå för hjälp tUlflyktingar och andra utländska medborgare. Gruppen skulle lämna förslag tillbidragsbestämmelser som är enkla och möjliggör snabba utbetalningar.Statsbidragen borde handhas av en enda myndighet. Möjligheterna att ur statensinvandrarverks datasystem inhämta uppgifter angående flyktingstatus o. dyl.skulle uppmärksammas. Arbetsgruppen har avlämnat sitt förslag (Ds S1979:7). Jag tar här upp förslagen i den mån de berör socialstyrelsensuppgifter och organisation. Av arbetsgruppens rapport framgår bl. a. attsocialstyrelsen /78 betalade ut ca 36 milj. kr. i ersättning tiUett 90-tal kommuner för sociala kostnader för flyktingar. Kostnaderna har ökatkraftigt under /79. Fram tUl hade ca 48 milj. kr.utbetalats. Gruppen har även sökl uppskatta kostnaden för den totalasocialhjälpen i landet till utländska medborgare som väntar på uppehållstillstånd.Gruppen uppskattar denna kostnad till ca 25 30 milj. kr. Det avutskottet förväntade förslaget om utvidgat statsbidrag föreläggs iannat sammanhang. 1979/80:6 81 Arbetsgruppen diskuterar ingående konstruktion ochadministration av bidraget tUl social verksamhet för flyktingar. Nuvarandeordning innebär alt gör en bedömning av för vUka personerkommunerna -Skall ha rätt till ersättning. Denna bedömning kan skilja sig fråninvandrarverkets bedömning av vem som är flykting. Gruppen finner denna ordningmindre lämplig och föreslår att statlig ersättning endast skallkunna utgå för personer som invandrarverket har bedömt vara flyktingar samtför dem som överförts med stöd av särskilt regeringsbeslut. Syftet med översynen av bidraget för sociala kostnader förflyktingar har främst varit att åstadkomma en förenklad administration, somväsentligt minskar behovet av uppgifter från kommunerna. Arbetsgmppen harsärskilt övervägt olika möjligheter att schablonisera bidragsgivningen. Gmppenföreslår dock att socialhjälp ersätts med kommunernas faktiska kostnader. Vissaandra kostnader bör emellertid kunna schablon-beräknas. Gruppen anser atl ettmer schabloniserat ersättningssystem hade varit önskvärt, men att detta f. n.inte är möjligt att genomföra. Frågan om ett sådant system bör dock enligtgmppen kunna aktuahseras när ytterligare erfarenheter har vunnits. Arbetsgruppen anser att bör ha ansvaret förkontroU och utbetalning av ersättningarna. Kommunernas ansökningar bör därförställas tUl . Arbetsgruppen har funnit att en viss kontroll behövergöras för att kunna fastställa för vUka personer kommun är berättigad tillersättning. Enligt gmppens uppfattning kan en sådan kontroll göras enklare ocheffektivare om invandrarverket får det direkta ansvaret för den. Gruppenföreslår därför att invandrarverket får i uppdrag att med hjälp av sittdatasystem kontrollera kommunernas ansökningar om ersättningar i vad avserersättningsberättigade personer. Enligt arbetsgmppen är det ovanligt att kommunema fåravslag på sina ansökningar om ersättning av annat skäl än att ansökan avserperson som inte berrättigar tUl ersättning. Kontroll av att utgiven socialhjälpöverensstämmer med gängse praxis bör därför kunna ske stickprovsvis avlänsstyrelsen. I övrigt bör följa utvecklingen av den yrkadeersättningen år för år och särskilt observera om en kommuns yrkanden på ettmarkant sätt skUjer sig från andra kommuners. Jag anser att möjligheterna tUlytterligare förenkling och schablonisering bör prövas när tUlräckligaerfarenheter inhämtats vid tillämpningen av det av arbetsgmppen föreslagnabidragssystemet. Arbetsgruppen föreslår att nuvarande bidragsbestämmelserupphör att gälla med utgången av . Beträffande kostnader som kommunernahaft skaU nu gällande bestämmelser tillämpas. Arbetsgmppenföreslår att en sista tidpunkt bestäms före vUken ansökan om sådan ersättningskall ha kommit in tUl . Gruppen anser att denna tidpunkt börvara . Jag finner för min del att de nuvarande formerna förersättning av kommunernas koslnader för flyktingar är föråldrade och onödigtdetaljerade och kommer därför i annat sammanhang att lämna förslag tUl 1979/80:6 82 Jag vill emeUertid redan härförorda att administrationen av bidragen förs över frän tilllänsstyrelserna och invandrarverket. En avveckling av verksamheten medgranskning och utbetalning av ersättningar till kommunerna innebär en väsentligförändring i uppgifter och bör enligt min mening leda tillatt flyktingenhetens verksamhet i övrigt omprövas. Jag delar mening att de fyra tjänsternaför flyktingkonsulenter samt en biträdestjänst vid styrelsen bör avvecklas.Kontaktverksamheten och rådgivningen till kommunerna bör övertas av länsstyrelsernassociala enheter. Om det inom vissa län, bl. a. där arbetsmarknadsstyrelsenbedriver verksamhet för flyktingar, finns behov av de nuvarandebefattningshavarnas sakkunskap bör motsvarande tjänster kunna inrättas vidresp, länsstyrelses sociala enhet. Det bör övervägas om nuvarande uppgifteri fråga om bostadsanskaffning m. m., i samband med att flyktingar som inte kanfå arbete utplaceras efter det försia omhändertagandet i , kan handhasav arbetsmarknadsverket, som har det huvudsakliga ansvaret för omhändertagandetav flyktingar. På samma sätt som sker med flyktingar som får arbete ellerbörjar utbildning skulle utplacering av socialt handikappade flyktingar kunnaske genom samverkan mellan arbetsmarknadsverket och de sociala myndigheterna ikommunerna. en sådan lösning väljs är det dock av stor vikt attlänsstyrelsernas sociala enheter, särskilt i län där arbetsmarknadsverketbedriver verksamhet för flyktingar, har resurser att kunna biståarbetsmarknadsverkets personal med rådgivning och aktiv tillsyn. Det böremellertid ankomma på organisationskommittén att, i samråd med berördamyndigheter, ge förslag om verksamhetens närmare utformning. I samband härmedbör kommittén också överväga hur den verksamhet för flyktingar på hälsoochsjukvårdsområdet som och länsläkarna bedriver skallorganiseras i fortsättningen. Jag vUl här framhålla att bl. a. behovet avöverblick över landets samlade vårdresurser talar emot en alltför långt drivendecentralisering av den sistnämnda delen av verksamhet förflyktingar. bör överväga om denna verksamhet bör vara encentral och/eller regional uppgift. Jag har i dessa frågor samrått medstatsrådet . har möjlighet att i vissa fall bevUjaflyktingar lån för att anskaffa bostadsrätt. Låneverksamheten har litenomfattning - för /78 . - men den kan ändå varaett betydelsefullt medel för att lösa bostadsfrågan i särskilt svåra fall. Jaganser, efter samråd med statsrådet , att lånemöjligheter av nuvarandeomfattning bör finnas kvar. Frågan om administration av länen hänger samman medsocialstyrelsens uppgifter i fråga om anskaffande av bostad till vissaflyktingar m. m. Det bör därför ankomma på organisationskommittén att i samrådmed berörda myndigheter framlägga de närmare förslagen härom. ersätter kommuner för kostnader förfamiljepedagogisk verksamhet bland flyktingar och zigenare. 1979/80:6 83 styrelsen kurser och konferenser för familjepedagoger. Dentidigare nämnda arbetsgmppen som sett över ersättningarna tUl kommunerna harföreslagit att kommunernas kostnader för familjepedagogisk verksamhet tillsvidare ersätts på samma sätt som . föreslår gruppen attverksamheten utvärderas. Resultatet härav bör enligt gruppen ligga till gmndför ett ställningstagande till om nuvarande ersättning bör behåUas. En sådanutvärdering bör också ge underlag för ställningstagande rörande verksamhetensinriktning och omfattning i övrigi. Jag förutsätter att denna utvärdering görsskyndsamt. Målsättningen bör vara att beslut i dessa frågor fattas i anslutningtill den förestående omorganisationen av . De av mig förordade förändringarna innebär att det, enligtmin mening, inte finns behov av någon särskUd flyktingenhet inom socialstyrelsen.Socialstyrelsens övergripande myndighetsuppgifter när det gäller flyktingarskiljer sig enligt min mening principiellt inte från dem som gäller invandrarei allmänhet som är i behov av sociala insatser. Styrelsen bör, enligt den gängse fördelningen av ansvaretför åtgärder för invandrare och språkliga minoriteter, ägna uppmärksamhet åtinvandrarnas speciella problem inom de olika områden över vUka styrelsen utövartillsyn. Detta är enligt min mening en uppgift för vaqe fackbyrå inomsocialstyrelsen. Någon enhet bör dock ha det samordnande ansvaret förstyrelsens åtgärder för invandrare och flyktingar. TUl denna fråga återkommerjag. SärskUt vUl jag framhåUa vikten av en aktiv tillsyn när det gäller invandrareoch flyktingar som på gmnd av sjukdom, handikapp o. d. inte kan förvärvsarbeta.TiUsynen bör i första hand utövas av länsstyrelsernas sociala enheter, menockså av styrelsens fackbyråer. Det bör ankomma på organisationskommittén att isamråd med berörda myndigheter, främst statens invandrarverk och ,göra de närmare överväganden som krävs för att få tUl stånd en fungerandearbetsfördelning inom styrelsen samt meUan denna och den regionalaorganisationen. I enlighet med förslagen i proposition 1978/79:112 omregionalpolitiken har bidragsgivningen särskUda åtgärder för vård och servicei glesbygder decentraliserats till länsstyrelserna fr. o. m. den 1 juli 1979.1propositionen framhåller föredragande statsrådet vikten av atl de kunskaper ocherfarenheter som byggts upp vid de cenlrala verken las tUl vara vidutformningen av anvisningar för glesbygdsstödet. Jag instämmer i detta och räknar med att socialstyrelsenskaU följa verksamheten med sociala insatser i glesbygdsområden även sedanansvaret för bidragsgivningen överförts tUl länsstyrelserna. För detta behövsdock ingen särskUd personalresurs. Prop.1979/80:6 84 Sedan åtskilliga år bedrivs i en samnordiskverksamhet för hjälp åt huvudsakligen yngre missbrukare av narkotika ochalkohol, som sökt sig till den danska huvudstaden. Medel för sådan svensksocial-arbetarverksamhet har utgått . har tvåSocialarbetare placerade i . Dessa har i samarbete med dansksocialvård mottagning för svenska ungdomar och bedriver i övrigt uppsökandeverksamhet. har två och en socialarbetare som samarbetar medsvenskarna. Enligt vad jag har inhämtat är det ett bestämt önskemålfrån de övriga nordiska länderna att den svenska verksamheten i Köpenhamnfortsätter i nuvarande omfattning. Jag förordar därför attsocialarbetarverksamheten i skall fortsätta tills vidare. Mot bakgmnd av förslag av bl. 1976 årskommunalekonomiska utredning (KEU) har i en särskild proposition (prop.1978/79:95) föreslagits vissa ändringar i reglema för statsbidrag tilllandstingskommuner och kommuner. har med visst undantag - godkäntförslagen (FiU 1978/79:35, rskr 1978/79:335). Besluten innebär ett avskaffande- helt eUer delvis av vissa statsbidrag som f. n. administreras avsocialstyrelsen. Motsvarande medel skall i stället tUlföras kommunerna genomdet nya skatteutjämningssystemet. I KEU-propositionen anmäls vidare alt statensförhandlingsnämnd har i uppdrag att förhandla med landstingskommunerna ochifrågavarande primärkommuner om ändrat huvudmannaskap för bl. a. de erkända ochenskilda vårdanstalterna för alkoholmissbrukare jämte därmed sammanhängandefrågor. Avsikten är att det ekonomiska ansvaret för såväl vårdanstalter sominackorderingshem skall ligga hos landstingskommuner och vissa primärkommuner.De statsbidrag som utgår till dessa institutioner tas därför inte upp ipropositionen. Man kan emellertid utgå ifrån att de nuvarande statsbidragenförsvinner när institutionerna förts över tUl kommunala huvudmän. Frågor omändrade huvudmannaskapsförhållanden har jag behandlat i avsnitt 7.5.1.Huvudmannaskap för olika institutioner m. m. Jag viU i detta sammanhang endasl notera atl avlösandet avvissa statsbidrag kommer att leda tUl en minskning av socialstyrelsenspersonalbehov. Delta gäUer i ännu högre utsträckning förhållandena efter enhuvudmannaskapsreform, då såväl nuvarande administrativa uppgifter somhanteringen av statsbidrag upphör. Jag har lagil hänsyn lill dessa förhållandeni mina förslag till dimensionering av styrelsens personalresurser. Jag vUlemellertid framhåUa atl personalminskningen inte kan beräknas inträda samtdigtsom reformema träder i kraft. Statsbidragen utbetalas regelmässigt iefterskott, och en avveckling av 1979/80:6 85 engagemang i driften av nykterhetsvårdsanstalter,ungdomsvårdsskolor m. m. kommer att ta . 7.5.11 Vissa ärenden rörande hälso- ochsjukvårdspersonalen handlägger ett mycket stort anlal ärendensom rör den individueUa kompetensen och behörigheten hos personal inom hälso-och sjukvården. Hit hör bl. a. legitimationer och en rad olika dispensärenden. För vissa yrkesgmpper verksamma inom hälso- och sjukvårdenfinns föreskrifter om legitimation.