prop · G3036 · 1979-12-31 00:00:00 — Mot denna bakgrund kanjag konstatera, att väsentliga delarav det som inryms i länsläkarfunktionen normalt kommer atttillhöra landstingens arbetsfält och att många av länsläkarnas uppgifter redanär stadda i kraftig utveckling inom landstingen. Jag anser därför attlänsläkarorganisationen bör avvecklas och att vissa av dess arbetsuppgifter böröverföras till landstingen. Av remissinstanserna på ÖSoS slutrapport delasdenna uppfattning exempelvis av de flesta sjukvårdshuvudmännen. Avvecklingenbör sä vitt möjligt ske på ett sådant sätt att de samlade kunskaperna ocherfarenheterna inom länsläkarorganisationen tas till vara. Med hänsyn tillskiftande förutsättningar och behov inom olika delar av landet måste deorganisatoriska lösningarna anpassas till regionala och lokala förhållanden, har ett flertal arbetsuppgifterinom följande områden: sjukvårdsverksamhet, hälsovård, institutionellvärd, experthjälp åt samt försvars- och katastrofberedskap. De områden som prioriterats av är tillsynen över den Prop.1979/80:6 131 privata sjukvården, miljömedicinen inom den allmännahälsovården samt servicen till i medicinska och miljömedicinskafrågor. För min egen del anser jag att den mångfald av arbetsuppgifter somåvilar länsläkarväsendei utgör en betydande svaghet för organisationen. Demånga och oUkartade verksamheterna gör det svårt för organisationenatt på alla områden upprätthålla en tillräcklig slagkraft. Detta beror inteminst på att de olika verksamheterna kräver olika slag av kompelens. Enligt minmening har länsläkarorganisationens 2-3 handläggande tjänstemän i varje länbegränsade förutsättningar att vidmakthålla och utveckla den både breda ochdjupa kompetens som erfordras för alt fullgöra samtliga här aktuellaarbetsuppgifter. Av dessa arbetsuppgifter kommer de som rör miljömedicin ochomgivningshygien all få central betydelse . Såväl inom dessa områdensom inom medicinen i övrigt går utvecklingen mot snabbi ökad kunskapsfördjupning.Jag bedömer att även om länsläkarorganisationen befriades från samtligaarbetsuppgifter utom de som rör miljömedicin och omgivningshygien skulle denha begränsade möjligheter att upprätthålla sakkunskap och tillhandahållabeslutsunderlag av tillfredsställande vetenskaplig kvalitet, som en ordentligsatsning på den förebyggande verksamheten kräver. Här bör sjukvårdshuvudmännenha de största förutsättningarna. Tonvikteni den nuvarande länsläkarorganisationen ligger på arbetsuppgifter inom ramenför den allmänna hälsovården. Enligt min uppfattning är kompetensuppbyggnadinom miljömedicin med omgivningshygien, epidemiologi och smittskydd de avlänsläkarorganisationens arbetsuppgifter som naturiigen bör åvila landstingen iframtiden. Jag vill starkt understryka den ökade uppmärksamhet, som måste ägnasfrågor om miljöns betydelse för oUka sjukdomars uppkomst. Hälsorisker finns iluft, vatten och den fysiska miljön i övrigt. Faktorer som trafikförhållanden,arbetsmiljö och bostadsmiljö kan ge upphov till hälsorisker. Sådana riskerfinns också i varje människas psykiska och sociala miljö. Hälsorisker kanuppstå på grund av sociala förhållanden såsom t. ex. familjesituation,bostadsförhållanden, arbetsförhållanden och ekonomisk situation. Detta ledertill att vårdorganisationen inte bara bör svara för behandlingen avsjukdom och skada. Den måste också i samverkan med andra organ kartlägga huromgivningsfaktorer av kemisk, biologisk, fysikalisk, psykisk och social naturpåverkar den mänskliga organismen. Okända eller obeaktade hälsorisker kan därigenombli föremål för uppmärksamhet för att förebygga ohälsa och olycksfall på elltidigare stadium än som annars blivit fallet. En viktig uppgift för hälsoochsjukvården bör därför vara att ta till vara, sammanställa och bearbeta deninformation om miljörisker, som uppdagas i det dagliga hälso- ochsjukvårdsarbetet. Av stor betydelse är härvid registreringen av sjuklig-helenoch dess förändringar. All information som hälso- och sjukvården samlar in omsjukdomsförhållanden bör systematiskt utnyttjas för atl utvärdera desjukdomsframkallande faktorerna. Sjukvårdshuvudmännen bör med utgångspunkt fråndetta informera och samverka med olika organisationer i samhället och därigenommedverka tUl samhällsföränd- 1979/80:6 132 ringar av betydelse för befolkningens hälsa. En regional hälsovårdsorganisation inom landstingen börenligt min mening ersätta länsläkarorganisationens expertuppgifter inomområdena miljömedicin, omgivningshygien, epidemiologi och smittskydd. Hur dennaregionala hälsovårdsorganisation bör organiseras mera i detalj bör avgöras avrespektive landsting utifrån lokala förutsättningar och behov. a. tordeeventuellt befintliga resurser hos landslingen inom arbets-medicinens områdepåverka hälsovårdsorganisationens utformning. Som jag tidigare kunnatkonstatera i min genomgång av olika utredningar med anknytning tilllänsläkarorganisationens verksamhet är man från landstingsförbundets sida innepå tankegångar som innebär att en miljömedicinsk enhet inrättas inom varjelandstingsområde. Jag ansluter mig till dessa tankegångar om att en särskildenhet bör finnas som har ett rådgivnings- och samordningsansvar förifrågakommande hälsovårdsuppgifter inom varje landsting. Härvid bör denuvarande länsläkarnas erfarenheter och kunskaper i största möjligautsträckning tas till vara. Jag vill dock framhålla att grunden förlandstingens insatser på hälsovårdsområdet bör utgöras av en utbyggdprimärvårdsorganisation. Jag utgår också ifrån att hälso- ochsjukvårdsutredningen i sitt kommande betänkande ytterligare kommer att behandlahithörande frågor. Det bör understrykas att de omgivningshygieniska ochmiljömedicinska problemens komplexitet förutsätter att sjukvårdshuvudmännenhar ett brett samarbete med olika lokala, regionala och centrala organ. AvsärskUt intresse är härvidlag länsstyrelserna som har att svara för tillsyn ochviss annan myndighetsutövning inom såväl den allmänna hälsovården somsmittskyddet. Detta myndighetsansvar för länsstyrelserna påverkas inte av mittförslag om länsläkarorganisationens avveckling. har att biträda länsstyrelserna i detta arbete. Länshälsovårdskonsulenternainom länsläkarorganisationen fungerar exempelvis som experter i ärenden somrör vattenfrågor, avfaUsproblem, luftföroreningar, buller m. m. Konsulenternautför bl.a, de mätningar på platsen, som olika ärenden kräver och bedömerandra hälsoorgans mätresultat. Inför avvecklingen av länsläkarorganisationen finns detenligt min mening skäl, som talar för att länshälsovårdskonsulenterna övergårtill länsstyrelserna. Det är svårt att i vissa faU göra enåtskUlnad mellan länsläkarorganisationens uppgifter och verksamheten inom bl.a. länsstyrelsernas nalurvårdsenheter. Överlappningar förekommer i större ellermindre omfattning inom främst renhållning, luft- och vattenvård samlbullerbekämpning. Länshälsovårdskonsulenterna kan på ett värdefullt sättkomplettera naturvårdsenheterna som har en mera teknisk inriktning. Med hänsynlUl konsulenternas bakgrund och inriktning får man på så sätt en kompletterandebevakning av gränsområdena mellan å ena sidan naturvårdslagstiftningen och åandra sidan miljö- och hälsovårdslagstiftningen. Omlänshälsovårdskonsulenterna inordnas i länsstyrelserna kan de också fortsättaatl bistå dessa i de hälsovårdsfrågor av icke medicinsk natur som ålegatlänsläkarorganisationen. Mot denna bakgrund anser jag att länshälsovårdskonsulenterna bör inordnas i 1979/80:6 ,33 resp. länsstyrelse i samband med alt länsläkarorganisationenavvecklas. Frågan om organisatorisk inplacering bör övervägas närmare avorganisationskommittén i samarbete med . I överensstämmelse med vad jagtidigare framhåUit beträffande den sociala enhetens personal bör socialstyrelsenenligt min mening ha ell ansvar för länshälsovärdskonsulenter-nas fort- ochvidareutbildning samt vidare kunna initiera utredningsuppdrag hoslänshälsovårdskonsulenterna inom sitt fackområde. Vad gäller länsstyrelsernas behov av medicinsk kompelensinom den allmänna hälsovården bör delta kunna lösas på flera sätt.Länsslyrelserna kan t. ex. i vissa fall till sig knyta läkare på konsullbasis.I första hand anser jag dock att det naturliga är etl nära samarbete mellanlänsstyrelserna och sjukvårdshuvudmännen i omgivningshygieniska och miljömedicinskafrågor. Detta skulle enligt min mening ge länsstyrelserna ökade möjligheter attför sin myndighetsutövning få tillgång till den sakkunskap som i varjesituation är bäst skickad att tillhandahålla ett kvalificerat beslutsunderlag.Inrättande av en enhet med ett samlat ansvar för den miljömedicinskaverksamheten inom resp. landsting som jag tidigare varit inne på bör ge godaförutsättningar för att utveckla ett sådant samarbete mellan de statligalänsorganen och sjukvårdshuvudmännen. På smittskyddsområdet har länsläkarorganisationen vissasjälvständiga myndighetsuppgifter vid sidan av skyldigheten att biträdalänsstyrelsen. I länsläkarorganisationens myndighetsuppgifter ingår bl, a. atttillse att skäliga åtgärder vidtagits av hälsovårdsnämnd och distriktsläkare.TiU slora delar överensstämmer delta med uppgift enligt smittskyddslagstiftningen,nämligen att "vaka överalt smittsamma sjukdomar bekämpas i länet ochtillse atl lämpliga åtgärder vidtages för ändamålet". ochlänsrätten har också alt handlägga vissa ärenden angående veneriska sjukdomar,i vilka länsläkarorganisationen biträder. Landstingen bör ha goda förutsättningar att kunna ta övervissa av länsläkarorganisationens uppgifter inom smittskyddet. Detta gäller ifråga om de förebyggande, rådgivande och samordnande delarna av verksamheten.Landstingen bör också kunna överta ansvaret för att sammanställa anmälningaroch uppgifter om smittsamma sjukdomar inom länen. Myndighetsfunktionen börefter länsläkarorganisationens upphörande helt utövas av länsstyrelserna. Påmotsvarande sätt som vad jag sagt beträffande den allmänna hälsovårdeni övrigt bör även när det gäller smittskyddet ett nära samarbete upprättasmellan länsstyrelse och landsting samt där befintlig expertis. Socialstyrelsenhar uppdragit åt den nuvarande länsläkarorganisationen att i varje länorganisera ett s. k. epidemiutskott som ett samrådsorgan med huvudsakliguppgift att planera epidemiberedskapen inom länet och vid inträffade störreepidemier utgöra ett rådgivande organ. 1 utskotten bör ingå representanter förbl. a. länsläkarorganisation, länsstyrelse, landsting, hälsovårdsnämnder ochveterinärväsende. Jag utgår från att organ motsvarande dessa utskott kommer attkunna fungera som regionala samrådsorgan i frågor som rör smittskydd ochepidemiberedskap även efter det att länsläkarorganisationen upphört. Jagräknar vidare med alt skall kunna öka Prop.1979/80:6 134 sina insatser för all stödja de lokala och regionalaorganens arbete med att förbättra epidemiberedskapen som en följd av deförstärkningar inom när det gäller hälsoskyddsfrågor, inteminst inom smittskyddsområdet, som jag kommer att föreslå i ett senareavsnitt. Länsstyrelsernas behov av medicinsk expertis förmyndighetsutövning inom den allmänna hälsovården och smittskyddet bör alltsåkunna tillgodoses i olika former. Särskilt betydelsefullt i detta avseende blirdet kunnande inom bl. a. miljömedicinens område som enligt vad jag nyssframhållit sjukvårdshuvudmännen bör vara mest lämpade för att bygga upp ochorganisera. Det bör emellertid ankomma på organisationskommittén att övervägaäven andra former. Kommittén bör därvid undersöka möjligheterna att lill vissalänsstyrelser knyta de sammanlagt fyra läkartjänster som jag längre framförordar för tillsynsuppgifter rörande den prival meddelade hälso- ochsjukvården. En avveckling av länsläkarorganisationen innebär att vissaändringar måste göras i smittskyddslagen (1968:231) och - kungörelsen (1968:234) samt i livsmedelskungörelsen (1971:807). Enligt 52 § i sistnämndakungörelse skall läkare eller veterinär, som misstänker att matförgiftningorsakats av förorenat livsmedel i samband med yrkesmässig hantering, anmäladetta lill länsläkaren. Eftersom länsveterinären numera är ansvarig förlivsmedelsfrågor inom bör anmälan enligt min mening i ställetgöras lill länsveterinären. Utöver de viktiga frågorna som rör allmän hälsovård m. m.,vilka jag i huvudsak har uppehållit mig vid, åligger detlänsläkarorganisationen att svara för en lång rad andra arbetsuppgifter. Jagövergår i fortsättningen till att behandla dessa frågor. har enligt sin instruktiontillsynsuppgifter inom sjukvården och även för olika institutioner utanförsjukvården. Inom sjukvården har länsläkarna främst att utöva tillsyn överprival meddelad sjukvårdsverksamhet inom länet (läkare, sjuksköterska, sjukgymnast),över sjukstuga och sjukhem samt den offentliga öppna vården. Organisationenutför också apoteksvisitationer, där bl. a. granskning sker avreceptförskrivningar. Länsläkarna har vidare tillsyn över sjukvårdsverksamhet,som utövas av annan personal än medicinalpersonal. Denna tillsyn avser främstkontroll av efterlevnaden av kvacksalverilagstiftningen. Tillsynen över olika institutioner är relativt omfattandefrån länsläkarorganisationens sida. Denna tillsyn avser dels den eventuellasjukvård söm meddelas, dels de bostadshygieniska förhållandena. Deinstitutioner som länsläkarorganisationen har tillsyn över är bl. a. enskildavårdhem, behandlingshem och inackorderingshem för narkotikamissbrukare, ungdomsvårdsskolor,fångvårdsanstalter, ålderdomshem, särskolor, elevhem, daghem, vårdhem och psykiskt utvecklingsstörda, allmänna och enskilda vårdanstalter föralkoholmissbrukare, inackorderingshem för alkoholmissbrukare, barnhem,barnkolonier och barnstugor, elevhem, skolor samt häkten och polisarrester. Detstora antalet objekt har medfört att länsläkarorganisationen inte kan bedrivanågon fortlöpande inspektionsverksamhet i sin lillsyn. Annan offentlig tillsynutövas som Prop.1979/80:6 135 regel även av , länsslyrelsen,socialkonsulenterna, yrkesinspektionen samt inom primärkommunerna av socialacentralnämnden och hälsovårdsnämnden. Efter den prioritering som gjort harlänsläkarorganisationen koncentrerat sig på tillsyn över prival meddeladsjukvård. För den sjukvård som bedrivs av sjukvårdshuvudmännen bör det enligtmin mening räcka med centrala tillsyn ochhuvudmännens egen tillsyn. I detta sammanhang kommer ocksä medicinalansvarskommitténsförslag om förtroendenämnder in i bilden lillsyn över institutioner förmedicinsk vård anser jag också i ökad utsträckning kunna ersättas av tillsynfrån landstingens sida. Landstingen utövar i viss utsträckning ensådan tillsyn. Ett ökat tillsynsansvar för landstingen ligger i linje medtanken att varje landsting i en kommande sjukvårdslagstiftning bör åläggas ettväsentligt utökat samordnings- och planeringsansvar för hälsooch sjukvårdeninom resp. sjukvårdsområde. Tillsynenöver institutionernas hygieniska förhållanden m. m. bör i enlighet medhälsovårdsstadgeulredningens förslag generelll överföras till de av utredningenföreslagna miljö- och hälsoskyddsnämnderna med undantag för den del avtillsynen som regleras av sjukvårdslagstiftningen. När del gäller institutionersom har en social vårdfunktion bör tillsynen över den vård som meddelas utövasav länsstyrelserna och deras sociala enheter. Vad gäller organisationen av tillsynen över privatsjukvård och sjukvård som bedrivs av annan personal än medicinalpersonal,anserjag alt detta tills vidare bör vara en statlig uppgifl. Den privatasjukvården är i huvudsak koncentrerad till storstadsområdena. Det finns därförinte behov av särskilda tillsynsläkare för detta ändamål i varje län. Jagberäknar att behovet motsvarar sammanlagt fyra läkartjänster. De läkare somengageras i detta tillsynsarbete kan antingen placeras centralt påsocialstyrelsen eller pä vissa orter ute i landet. Jag har varit innepå att organisationskommittén bör överväga att knyta dessa läkartjänster tilllänsslyrelserna. Läkare för detta ändamål bör i första hand rekryteras urlänsläkarkåren med hänsyn lill länsläkarnas erfarenhet från arbete av dettaslag. Den apotekstillsyn som länsläkarna svarar för bör också inordnas i deltatillsynsarbete, omfattar länsläkarorganisationens apotekslillsyn främsten uppföljning av förskrivningen av alkoholhaltiga, narkotiska och andraläkemedel som är föremål för särskild kontroll för att förhindra missbruk.Genom denna kontroll av förskrivningen är apolekstillsynen ett viktigtinstrument för tillsyn av medicinalpersonal. tillsynär således inte någon tillsyn över apoteksverksamhelen som sådan. Denna utövascentralt av . Den tillsyn som utövas avlänsläkarorganisationen utgör dock enligt min mening ett värdefullt komplementtill läkemedelsavdelningens inspektionsverksamhet. En fortsatt sådan tillsynbör därför säkerställas även inom ramen för den verksamhei somavses åvila ovannämnda tillsynsläkare. Vid behov av åtgärder i de förskrivningsfrågorsom här 1979/80:6 136 avses har apoteken självfallet också möjlighet att vändasig direkt till . Utöver de medicinska frågor som rör den allmännahälsovården biträder länsläkarna också länsstyrelse och länsrätt med vissaandra medicinska bedömningar. Dessa uppgifter domineras helt av körkortsärenden,som omfattar körkortstillstånd, varning och återkallelse. Fråga omkörkortslillstånd prövas av , medan fråga om varning resp.återkallelse av körkort prövas av länsrätten. 1 ett medelstort län rör det sigom ca 2 000 ärenden . Dessa ärenden utgör räknat länsläkarens näststörsta uppgift och upptar av hans tid. Körkortsärenden är en specifikuppgift, som inte har något samband med länsläkarorganisationens övrigaverksamhet. Uppgiften kan enligt min mening läggas på läkare som särskillförordnas att på deltid biträda länsstyrelse och länsrätt med de medicinskabedömningarna i dessa ärenden. Dessutom anser jag att länsstyrelserna inomramen för ett i medicinska frågor närmare samarbete med sjukvårdshuvudmännenbör kunna få tillgång till viss kvalificerad medicinsk expertis, exempelvisnär det gäller körkortsärenden som är betjänta av atl bedömas av läkare medspecialistkompetens. Länsstyrelse och länsrätt skulle denna fäg i vissa fallkunna få elt mer kvalificerat medicinskt sakkunnigutlåtande än man kan fågenom att utnyttja länsläkarorganisationen. har enligt sin instruktion ett ansvar förplanläggning och beredskap inför krigs- och katastrofsituationer, I händelse avkrig blir ansvarig för sjukvården i länel.Länsläkarorganisationen ingår i regel i länsslyrelsens krigsorganisation. Dennauppgift för organisationen är en följd av praxis och har inget författningsmässigtstöd. Ansvar och ledning för sjukvården i krig har behandlats av en särskildparlamentarisk utredning, utredningen om sjukvården i krig (USIK). Utredningensförslag innebär som jag tidigare redovisat att ell ökat ansvar läggs påsjukvårdshuvudmännen. En sådan utveckling leder till att behovet avlänsläkarorganisationens insatser på delta område bortfaller. Omlänsstyrelserna skuUe komma att ha kvar visst ansvar för sjukvården i krig börenligt min mening förelrädare för sjukvårdshuvudmännen ersättalänsläkarorganisationen i länsstyrelsernas krigsorganisation. Genomförandet av länsläkarorganisationens avveckling börsom jag sagt så vitt möjligt ske på etl sådant sätt attorganisationens kunskaper och erfarenheter tas till vara. Frågan om enskildalänsläkares placering bör därför lösas på ett sätt som motsvarar deraskompetens och intresseinriktning. På , eUer ute i landet, kommerall finnas tjänster för tillsynsuppgifter. Jag utgår från att en särskild enhetinom landstingen kommer att svara för uppgifter som gäller epidemiologi,miljömedicin, smittskydd m. m. Denna enhet kommer att ha behov av läkarutbUdadpersonal. Länsstyrelserna kommer att ha behov av konsullläkare. I den fortsatta avvecklingen av länsläkarorganisationenmåste hänsyn tas både till den enskädes situation och tiU skiftande regionalabehov och förhåUanden. Med hänsyn tiU övergångsproblemen förordarjag följande 1979/80:6 137 tidsplan: t. o. m. är påbörjasplaneringen för avvecklingen av organisationskommittén i samarbete medlänsstyrelser, landsting och berörda personalorganisationer. genomförs därefter förändringarna. 10.1 Miljömedicinska inkl. psykosociala frågor 1978/79:120 föreslås inrättande av ett statensmiljömedicinska laboratorium (SML) genom att den omgivningshygieniskaavdelningen vid skiljs från ochombildas lill ett fristående miljömedicinskt laboratorium med socialstyrelsensom chefsmyndighet. Frågan om SML har inom beretts ianslutning till översynen av framtida arbetsuppgifter ochorganisation. 1 propositionen angående SML angavs, att vissa ytterligare frågorinom det miljömedicinska området kunde komma att tas upp i propositionen omsocialstyrelsen. Av hithörande frågor har jag redan berört frågan om utvidgningav SML.s verksamhet inom det epidemiologiska området och därvid föreslagit attsocialstyrelsens sjukdomsregister med tillhörande statistisk verksamhet samtvissa resurser förs över från till SML. Jag har även behandlatfrågan om regional bevakning och handläggning av miljömedicinska frågor. Enåterstående fråga gäller de psykosociala miljöfaktorerna och möjligheterna atlpå delta område ta till vara de erfarenheter och kunskaper, som finns inom dets. k. laboratoriet för klinisk stressforskning vid . Jagvill beträffande denna fråga anföra följande. Adekvata kunskaper om miljöproblem och miljöns inverkan påmänniskornas hälsotillstånd är en nödvändig grund för atl kunna förebygga ochförhindra uppkomsten av skadliga hälsoeffekter. Föredragande statsrådetanförde som utgångspunkt för förslaget om bildande av SML: "Enligt min mening kommer det att ställasökade krav på en väl fungerande samhällsservice inom det miljömedicinskaområdet. Med samhällsservice avser jag tillgång till en sammanhållenorganisation med såväl kunskapsuppbyggande som kunskapsförmedlande, idégivandeoch utredande verksamhet. Man känner till att förändringar i den yttremiljön på olika sätt kan påverka människan, direkt eller indirekt. Vad mandäremol inte vet i tillräckligt hög grad är vilka miljökomponenter som ärsärskilt riskabla, vilka grupper som är speciellt känsliga för sådan påverkan,på vilket sätt denna påverkan kan ge upphov till skador och hur vi skall kunnaförebygga och förhindra icke önskvärda och främja önskvärda förändringar imänniskans miljö." SML skall inrikta sin verksamhet på att bygga upp, samlain och systematisera kunskaper inom den fysikalisk/kemiska miljömedicinensområde. SML kommer således att bli orienterad mot den fysiska miljön. Enligtmin uppfattning är det angeläget att studera såväl den fysiska som den psykiskamiljöns effekler på människors hälsa. Prop.1979/80:6 138 heten om sambanden mellan miljö och hälsa har medfört enallt större uppmärksamhet pä de psykosociala miljöfaktorernas inverkan påhälsan. Som en löljd av detla har säväl olika myndigheter m. fl. organ medanknytning till miljöfrågor som de fackliga organisationerna visat stortintresse för den verksamhet, som bedrivs vid laboratoriet för kliniskstressforskning vid ~ stressforskningslaboratoriet(SFL). SFL bildades och hade då till uppgift att vara etttvärvetenskapligt samarbelsorgan för sjukhusets medicinska ochpsykiatriska kliniker. Ar 1973 utsägs SFL till WHO:s första samarbetscentrumför forskning och utbildning rörande psykosociala faktorer och hälsa'.SFLarbetar med frågor som rör sambar\det mellan människans psykosociala miljöoch hennes hälsa och välbefinnande. SFL är utpräglat tvärvetenskapligt. Laboratorietär också institution vid . Dess chef är professor ipsykosocial miljömedicin, särskill arbetsmedicin, vid medicinskaforskningsområdet. Elt 50-tal personer arbetar vid SFL. Verksamhetenfinansieras helt av sökta och beviljade forskningsbidrag. Finansieringengenom forskningsbidrag och avsaknaden av fasta tjänster innebär, att garantierför kontinuerlig verksamhei vid SFL saknas. I sammanhanget bör erinras om att år 1969begärde en utredning om den psykiska hälsovården (rskr 1969/70:333).Socialstyrelsen erhöll regeringens uppdrag att verkställa den begärdautredningen.