prop · G303122 · 1979-12-31 00:00:00 — Idenna paragraf finns en bestämmelse om tystnadsplikt för ordnings- 1979/80:122 72 har ordningsvakt tystnadsplikt enligt 13§ Pl. Den allmänna sekretesslagenför offenlliga funktionärer som har föreslagits i prop. 1979/ 80: 2 blirtillämplig på ordningsvakter endast i den mån dessa kan anses vara knutna myndighet på det sätt som anges i 1 kap 6 § förslaget till sekretesslag, dvsom de betraklas som offenfliga funktionärer (jfr prop. 1979/80: 2, särskilt s.124-129). Med hänsyn härtill och då en bestämmelse i ämnet enligtregeringsformen måste meddelas genom lag har i första stycket föreskrivits attordningsvakt inte obehörigen får röja eller utnyttja vad han på gmnd avuppdraget som ordningsvakt har erfarit om enskilds personliga förhållandeneller förhållanden av betydelse för rikets säkerhet eller för beivrandet avbroll. För ordningsvakter som utför uppdrag direkl för det allmännas räkningbör bestämmelserna i sekretesslagen gälla. En föreskrift härom har tagits in iparagrafens andra stycke. Den konsimktion som har angetts nu överensstämmer medden som generellt avses bli lillämpad vid följdlagsflftningen lill denföreslagna sekretesslagen. Dennya lagen om ordningsvakter bör träda i kraft . Förordnandensom ordningsvakt som har utfärdats med stöd av äldre bestämmelser bör upphöraså snart det är praktiskt möjligt med hänsyn den tid som erfordras för attutfärda dels ordningsvaktsförordnanden med stöd av den nya lagen, delsförordnanden med stöd av andra författningar. Det har därvid ansetts nödvändigtatt låta äldre förordnanden gälla t. o. m. Sådana förordnanden skallefter ikraftträdandet gälla som förordnanden enligt den nya lagen.Förordnanden som utfärdats skall självfallet inte till följd avövergångsbestämmelsen gälla än som anges i förordnandet. Ikonsekvens med det anförda avser jag att i förekommande fall vid övriga härupprättade lagförslag föreslå övergångsbestämmelser som innebär attordningsvaktsförordnanden som har meddelats före ikraftträdandet skall kunnabehålla sin giltighet och sitt tillämpningsområde intill utgången av . 4.2Förslaget till lag om ändring i Dengmndläggande bestämmelsen om vad som i BrB avses med krigsman finns 121 kap.20 §. Under beredskapstillstånd och då riket är i krig har det emellertidansetts ofrånkomligt med ett vidare tillämpningsområde för de militärastraffbestämmelserna än under vanliga fredsförhållanden. Den erforderligakompletteringen av det lagmm som har nämnts har skett genom debestämmelser som har tagits upp i förevarande paragraf. Enligtförsta stycket gäller bl. a. att vad som sägs om krigsman skall äga motsvarandetillämpning på vissa polismän, viss civil bevakningspersonal 1979/80:122 73 samlden som tillhör viss tjänstegren inom civilförsvaret, om riket är i krig. Ifråga om bevakningspersonal omfattar bestämmelsen endast den som har attfullgöra för bevakning av viss egendom erforderlig polisverksamhet och därvidenligt regeringens förordnande hör till försvarsmakten. Sistnämnda föreskriftskall ses mot bakgrund av regleringen lag om polisens ställningunder krig samt tillämpningskungörelse till denna lag. Enligt 4§ 1943års lag gäller sålunda att den som "enligt 18 § lagen om polisväsendet iriket" har förordnats att utföra för bevakning av viss egendom erforderligpolisverksamhet skall, i den mån regeringen förordnar det, tillhöraförsvarsmakten. Med stöd av detta lagmm har i 11 § 1958 årstillämpningskungörelse föreskrivits att personal, som enligt 18 § lagen ompolisväsendet i riket har förordnats att bevaka anläggningar av betydelse förförsvaret eller folkförsörjningen, såsom kommunikaflonsanläggningar, hamnar,kraftverk, industrier och förråd, under krig skall tillhöra försvarsmakten. lag och tillämpningskungörelse åberopade 18 § i den numeraupphävda lagen (1925:170) om polisväsendet i riket innebar att polislagensbestämmelser inte utgjorde hinder mot att polisbevakning på slatens bekosinadombesörjdes i annan ordning än som föreskrevs i lagen och inte heller mot attsådan bevakning anordnades på enskilds bekostnad vid visst företag, vid visstillställning eller annars i särskilt fall. Någon ändring av lag eller1958 års tillämpningskungörelse har inte skett med anledning av alt 1925 årspohslagstiftning har upphävts i samband med polisväsendets förstatligande år1965. Hänvisningen till 18 § lag torde numera få anses ta sikte påbevakningspersonal som med stöd av ordningsvaktsförordnande enligt 90 §polisinstmktionen bevakar skyddsföremål. allmänna motiveringen har föreslagits att civil vaktpersonal, som enligtsärskilt förordnande bevakar skyddsföremål, i fortsättningen skall betecknasskyddsvakter. Vidare har förordats alt skyddsvakter under krig skall anses somkrigsmän och tillhöra försvarsmakten. En gmndläggande föreskrift omskyddsvakter avses bli intagen i 10 § skyddslagen. I konsekvens härmed föreslåsden nuvarande föreskriften i första stycket andra meningen av förevarandeparagraf om ställningen för viss bevakningspersonal bli ersatt av enbestämmelse om att skyddsvakt under krig skall anses som krigsman. Dennya bestämmelsen tar sikte enbart på skyddsvakter som har förordnats enligtskyddslagen för bevakning av skyddsföremål. Som har påpekals i den allmännamotiveringen har skyddsvakt använts även som beteckning för enpolisman som har avdelats för skydd av en viss persons säkerhet. Förevarandeparagraf omfattar inte sådana skyddsvakter. I den allmänna motiveringen harpekats på möjligheten av atl övergå till en annan beteckning, exempelvissäkerhetsvakt, för den som anförtros bevakningsuppdrag av det slag som harnämnts sist. Prop.1979/80:122 74 Ändringari den nu aktuella paragrafen har föreslagits dels iutredningsbetänkandet (Ds Fö 1978: 9) Överföring av civilförsvarets ordnings-och bevakningsuppgifter lill andra myndigheter, dels av pnlisutredningi betänkandet (SOU 1979:75) Polisen i totalförsvaret. Ställning till dessaförslag, som båda f. n. övervägs inom , har inte kunnat tas iförevarande lagstiftningsärende. 24 kap. 2 § Förevarandeparagrafs/örjto stycke, som inte föreslås ändrat, innefattar det allmännalagstödet för polisens befogenhet atl i vissa fall bmka våld. Med polisman iparagrafens mening förstås enligt vedertagen tolkning, som har stöd iförarbetena (se bl.a. SOU 1953: 14 s. 403), den som enligt lag eller annanförfattning har förordnats att fullgöra polisverksamhet. Till polisman i denmening som här avses räknas sålunda otvivelaktigt l.ex. tullpersonal somomfattas av kungörelsen (1964: 834) om förordnanden för tullpersonal attombesörja viss polisbevakning. Med hänsyn flll att ordningsvakt enligt 90 §polisinstmktionen i nuvarande lydelse förordnas att utföra polisbevakning tordeäven en ordningsvakt få anses vara polisman i den mening som avses i 24 kap. 2§ första stycket BrB. Detta har också uttryckligen förutsatts i förarbetenatill den aktuella bestämmelsen. Somframgår av 1 § förslaget flll lag om ordningsvakter är det min uppfattning atlelt uppdrag som ordningsvakt inte fortsättningsvis bör mbriceras som eltförordnande att utföra polisbevakning. Enligt förslaget skall i stället medordningsvakt avses den som utan att vara anställd som polisman har förordnatsatt medverka till att upprätthålla allmän ordning. Första stycket kan därmedinte längre anses tillämpligt på ordningsvakter. Med denna utgångspunktaktualiseras frågan om förevarande paragraf bör kompletteras med en särskildregel om befogenheter för ordningsvakt att i vissa fall använda våld. Idenna del bör först framhållas att vissa befogenheter i angivet hänseendeföljer redan av andra stycket i dess nuvarande lydelse. Enligt stycket gällerbl. a. att om någon som skall häktas, anhållas eller annars berövas friheten,söker undkomma eller hindra den som äger verkställa åtgärden, det våld fårbmkas som med hänsyn till omständigheterna kan anses försvarligt. Ienlighet med vad jag har anfört i den allmänna motiveringen avsesordningsvakterna ha kvar sina nuvarande befogenheter att verkställa omhändertagandeenligt 3 § LTO och LOB. Vid sådana frihetsberövanden får ordningsvakter sålundai den mån det är nödvändigt bruka det våld som med hänsyn till omständigheternaär försvarligt. Detär emellertid uppenbart att en ordningsvakt även i en del andra situationermåste kunna bruka visst våld i sin verksamhet, låt vara att användande av våldgivetvis alltid så långt det är möjligt bör undvikas. Ordningsvaktsutredningenhar föreslagit en allmän regel om att bl. Prop.1979/80:122 75 ningsvaktom det är nödvändigt får bruka det våld som med hänsyn till omständigheternakan anses försvarligt. Som har påpekats, av en del remissinstanser synesemellertid detta föra alllför långt. För egen del anser jag att den befogenhetsom det här gäller lämpligen bör begränsas flll att gälla med avseende på vissabestämda åtgärder som faller på ordningsvakterna i deras verksamhet. Ettvisst mått av våld måste uppenbarligen kunna bmkas av en ordningsvakt närdenne har att avvisa eller avlägsna någon från det område där han uppehållersig. I detta hänseende gäller bl. a. enligt 16 S allmänna ordningsstadgan(1956: 617) att den som åsidosätter föreskrift av polismyndighet får avvisasfrån offenflig tillställning, en uppgift som i prakflken till övervägande delfaller på ordningsvakterna. En motsvarande bestämmelse finns i 7 § lagen(1956:618) om allmänna sammankomster. Enligt 3 § LTO skall bl. a. den som genomsitt uppträdande stör allmän ordning eller utgör omedelbar fara för dennaomhändertas. Av allmänna principer torde emellertid följa att vederbörandepolisman eller ordningsvakt i slället kan välja att avlägsna den nrdningsstörandefrån den plats där han uppehåller sig, om detta i det särskilda fallet skullevara en tillräckligt ingripande åtgärd för att förekomma fortsattordningsstörning. Att våld i vissa fall måste kunna bmkas i samband medåtgärder som avses nu tnrde ligga i sakens natur. Ifråga nm beslag gäller enligt 2 § 5 lagen (1958; 205) om förverkande avalkoholhaltiga drycker att ordningsvakt har samma rätt att beslagta spritdrycker,vin eller starköl som enligt tillkommer polisman. Även isådant sammanhang kan befogenheten att använda våld aktualiseras. Detsammagäller när en ordningsvakt utför s.k. provisorisk skyddsvisitation på enomhändertagen person, dvs. en sådan ytlig visita-tion som bedöms nödvändig avsäkerhetsskäl och endast avser eftersökande av vapen eller annat farligtföremål. Befogenheten för en ordningsvakt att utföra en sådan visilationgmndas på 2 § lagen (1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m. fl. Idetta lagmm föreskrivs bl. a. att den som är häktad skall, om del inle äruppenbart obehövligt, kroppsvi-siteras "senast vid ankomsten tillförvaringslokalen". Bestämmelsen har enligt lagens 18 § motsvarandetillämpning på den som tas i förvar i polisarrest. Utredningenhar föreslagit att befogenheten att använda våld i detta sammanhang skallregleras även för en del andra personalkategorier än ordningsvakter, bl. a.bevakningspersonal som avses i lagen (1940:358) med vissa bestämmelser tillskydd för försvaret m. m. (skyddslagen), jakt-och fisketillsynsmän, befattningshavarevid domänverket, vid kust- eller gränsbevakning och lantbmksnämndsrennäringsavdelning samt stiftsjägmästare och dennes biträden liksombefattningshavare vid allmän flygplats och godkänd enskild flygplats, allt iden mån det behövs för särskilt angivna åtgärder som personalen äger vidtaenligt olika förfall- 1979/80:122 76 ningsmm.Förslaget skall ses mot bakgmnd av att den personal som det här gäller intesällan i prakliken förordnas som ordningsvakter just för att det skall flnnasstöd för den befogenhet att använda våld som för vissa fall bedöms somnödvändig. De åtgärder som här kan komma i fråga är avvisande (jfr t. ex. 63 §luftfartskungörelsen), kroppsvisitation (jfr 10 § skyddslagen) saml beslag (jfrt. ex. 31 § lagen om rätt flll jakt, 31 § andra och tredje styckenajaktstadgan, 37 § lagen om rätt till fiske, 34 § fiskeri-stadgan och 41 §vapenlagen) liksom annal omhändertagande av egendom (jfr t. ex. 31 § förstastycket lagen om rätt flll jakt och 32 § vapenlagen). Vidremissbehandlingen har några egentliga invändningar i sak inte riktats motutredningens förslag. Däremot har från några håll påpekats att förslagetsuppräkning av olika personalkategorier inle är fullsländig. Vidare har ett parinstanser ansett det onödigt att tynga BrB med en uppräkning av de olika rättdisparata personalkategorier som det här gäller och i stället förordat enallmän regel. Jag kan ansluta mig till sistnämnda uppfattning. Genom en sådanregel synes lämpligen en befogenhet att under vissa förutsättningar bmka våldtill en början böra tillerkännas den som med laga rätt skall avvisa elleravlägsna någon från visst område eller verkställa kroppsvisitation eller beslageller annat omhändertagande av egendom. Detta bör gälla vare sig det som vanligenär fallet är fråga om en offenflig funkflonär eller rätten lill exempelvisbeslag tillkommer annan person, såsom t. ex. en jakträttsinnehavare. Det börerinras att för den som handlar i nödvärn en befogenhet att använda våld somgår längre än den här föreslagna gäller enligt 24 kap. I S. Somfömlsätlning för att våld skall få brukas av en polisman enligt första stycketgäller att denne möts eller angrips av våld eller hot om våld, medan enligtandra stycket det våld som kan anses försvarligt får användas även för attbetvinga s.k. passivt motstånd. Som har framhållits av utredningen ochremissinstanserna synes det ofrånkomligt att våld vid de åtgärder som äraktuella i vissa fall skall kunna användas även för atl bryta passivt motstånd.Som fömtsättning bör därför anges att tjänstemannen när åtgärden skallgenomföras möts av motstånd. Härigenom nås överensslämmelse med vad som enligt54 § konkurslagen (1921:225) numera gäller i fråga om kronofogdemyndighetsbefogenhet att bruka våld vid handräckning i samband med konkurs liksom medvad som enligt 2 kap. 17 § tredje stycket i det till lagrådet remitteradeförslaget till ulsökningsbalk föreslås gälla i aktuellt hänseende beträffandeförrättningsman vid förrättning i allmänhet enhgt balken. På sätt som har skelti försia och andra styckena av 24 kap. 2 § BrB bör anges att endast det våldfår bmkas som med hänsyn lill omständighetema framstår som försvarligt. av den innebörd somjag har förordat nu bör i princip gälla också förpolismän. Med hänsyn härtill bör lämpligen även husrannsakan ochkroppsbesiktning nämnas bland de åtgärder för vars genomförande ett visst måttav våld skall kunna användas. Prop.1979/80:122 77 Motbakgrund av vad som sålunda har anförts förordar jag att i 24 kap. 2 S BrB tasin ett nytt tredje stycke av innehåll att den som med laga rätt skall avvisaeller avlägsna någnn från visst nmråde eller verkställa kruppsvisitatinn,husrannsakan eller beslag eller annat nmhändertagande av egendom får bmka detvåld som med hänsyn till omständigheterna framstår som försvarligt föråtgärdens genomförande, om han möts av motstånd. Meduttrycket "laga rätt" - som förekommer även i exempelvis 27 kap. 4 §räUegångsbalken - har avsetts aU ange att den befogenhet atl verkställa tvångsåtgärdsom är aktuell skall kunna stödjas på en i vederbörlig ordning meddeladbestämmelse. I vissa fall kan detta förutsätta en tolkning av lag, såsom närdet gäller den befogenhet snm enligt vad förut konstaterats får ansesföreligga för den som äger rätt att verkställa omhändertagande enligt 3 S LTOatt även tillgripa den mindre ingripande ålgärden avlägsnande. Vissa avbestämmelserna om de befogenheter som det här är fråga om finns som förut harframgått meddelade i författningar som före ikraftträdandet av regeringsformen(RF) har tillkommit genom beslut av Kungl. Uttrycket "lagarätt" bör anses omfatta även sådana bestämmelser, vilka numera skallmeddelas genom lag men enligt RF;s övergångsbestämmelser har kvar singiltighet. Jagvill framhålla att den nu förordade föreskriften givetvis inte löser allaproblem som är förknippade med frågan i vad mån offenfliga tjänstemän undertjänsteutövningen skall anses befogade att använda ett visst mått av våld, enfråga som spänner över ett stort och vidlyftigt rättsområde (jfr prop. 1962: 10del B s. 331). Inte ens för polisens del torde frågan bli fullt uttömmandereglerad. Enligt 2 kap. 6 S RF gäller numera att varje medborgare är gentemotdet allmänna skyddad mot påtvingat kroppsligt ingrepp. Detta skydd fårvisserligen begränsas under de förutsättningar som i allmänhet gäller förinskränkningar i en grundlagsskyddad rättighet. En sådan begränsning måstemeddelas genom lag, låt vara att annan reglering kan ha giltighet tills vidaremed stöd av regeringsformens övergångsbestämmelser. Hithörande frågor tnrdeknmma att aktualiseras vid de överväganden som blir nödvändiga när frågan tasupp om utformningen av en ny polislag på grundval av polisutredningsprincipbetänkande (SOU 1979:6) Polisen. Jagär slutligen angelägen om att understryka att jag helt ansluter mig till vadbl. a. polisutredningen har anfört under remissbehandlingen om att enordningsvakt oftast bör kunna fullgöra siU uppdrag på eU sådant sätt aUbefogenheten att i vissa fall använda våld inte behöver utnyttjas. Dennabefogenhel skall alltid ses som en sistahandsutväg, som får tillgripas förstnär andra möjligheter måste anses stängda. Klart är också att ordningsvakterliksnm de andra persnnalkategnrier som den nu föreslagna bestämmelsen tarsikte på bör i den mån det är möjligt begära biträde av polisen så snart frågauppkommer om att använda starkare våld än snm kan anses nurmalt vid utövandetav den verksamhet som är aktuell. Prop.1979/80:122 78 Jag får i denna del hänvisa till vad jag har anfört vidövergångsbestämmelserna till lagen om ordningsvakter. 4.3 Förslaget till lag om ändring i lagen (1973:558)om tillfälligt omhänder tagande Som har framgått av den allmänna motiveringen föreslåsordningsvakt även i fortsättningen få befogenhet att göra omhändertagandeenligt 3 S LTO om inte annal anges i förordnandet. Då en ordningsvakt intelängre skall förordnas att utföra polisbevakning har i paragrafen uttryckligenangetts att bestämmelserna i 3 och 4 §§ samt 5 § första stycket gäller för enordningsvakt. F.n. anses paragrafen gmnda en befogenhet även för annan utanförpolisväsendet som har förordnats att ulföra polisbevakning. Denpersonalkategori som här i praktiken är aktuell är tjänstemän vid lullverketskustbevakning som omfattas av kungörelsen (1964:834) om förordnande förtullpersonal alt ombesörja viss polisbevakning. 1 samband med alt ställning laslill sjöövervakningskommilténs betänkande som väntas föreligga tordeaklualiseras frågan om hur befogenheterna för kustbevakningspersonalen börregleras i fortsättningen. 4.4 Förslaget till lag om ändring i lagen (1976:511)om omhändertagande av berusade personer m. m. Beträffande den ändring som har föreslagits i denna paragrafhänvisas till vad som har anförts under 4.3. 4.5 Förslaget till lag om ändring i lagen (1958: 205)om förverkande av alkoholhaltiga drycker m. m. Ändringen i femte punkten har föranletts av attordningsvakt inte längre skall förordnas att utöva polisverksamhet. 4.6 Förslaget till lag om ändring i lagen (1938:274)om rätt till jakt 26 och 31 §§ Som har angetts i den allmänna motiveringen (se avsnitt2.2.5) innebär förslaget att den snm får till uppdrag att utöva jaktflllsyninte längre skall förordnas till "ordningsvakt för jaktbevakning"utan ges ett direkt förordnande för den aktuella uppgiften. Med hänsyn härtillhar i 26 nch 31 §§ 1979/80:122 79 uttrycket "med polismans befogenhet utmstadordningsvakt" utbytts mot "av förordnadjakttillsynsman". Paragrafen, som är ny, upptar bestämmelser om förordnandeav jakttillsynsman. Närmare föreskrifter kan vid behnv meddelas av regeringeneller myndighet som regeringen bestämmer med stöd av 8 kap. 13 S regeringsformen. Jag får i denna del hänvisa till vad jag har anfört vidövergångsbestämmelserna till lagen om ordningsvakter. 4.7 Förslaget till lag om ändring i vapenlagen(1973:1176) 32 och 41 §§ Beträffande dessa ändringar hänvisas till ändringarna i 26och 31 §S jakflagen. Beträffande övergångsbeslämmelsen hänvisas till vad somhar anförts till övergångsbestämmelserna till lagen om ordningsvakter. 4.8 Förslaget till lag om ändring i lagen (1940:358)med vissa bestämmelser till skydd för försvaret m. m. Enligt den föreslagna lydelsen av första meningen skalldet ankomma på militär befälhavare resp. länsstyrelse att förordna skyddsvaktför bevakning av anläggning, inrättning, fartyg eller område som skyddasenligt 13 SS (skyddsföremål). Avsikten är att närmare bestämmelser om bl.a.befogenhetsfördelningen mellan den militäre befälhavaren och länsstyrelsenskall tas in i bevakningskungörelsen med stöd av 8 kap. 13 § regeringsformen.Det har fömtsätts att på den militära sidan förordnande regelmässigt skallmeddelas av befälhavare för försvarsområde. I andra meningen har tagits in en regel om atl skyddsvaktunder krig hör till försvarsmakten. Angående motiveringen härtill hänvisas tillvad som har anförts vid 22 kap. 14 § BrB. Föreskriften motsvarar i sak vad somf. n. gäller enligt 11 S kungörelse angående tillämpning av lagenden (nr 881) om polisens ställning under krig. Bestämmelsen i andra meningen är inte avsedd att geunderlag för någon ändring i nuvarande planering i vad denna innebär attbevakningen av skyddsföremålen efter mobilisering skall tas över avkrigsorganiserade enheter. Bestämmelsen har betydelse främst för situationersom kan uppstå i händelse av överraskande anfall innan mobilisering hargenomförts. En skyddsvakt snm i ett sådanit läge alltjämt upprätthållerbevakningen 1979/80:122 80 kommeratt höra till försvarsmakten. Han avses i enlighet härmed ha ställningen somkombattant och sålunda befogenhet att ingripa även mot flentliga soldater i denmån det skulle behövas för bevakningsuppgiftens fullgörande. Någrabestämmelser i lag om utbildning och kvaliflkationskrav för skyddsvakter ellerom dessas uniformering har inte ansetts behövliga. Det kan förutses att det somregel blir väktare i auktoriserade bevakningsföretag som erhåller sådanaförordnanden. Någon särskild uniform synes i så fall inte behövas, utanväktaruniformen torde kunna användas även vid de bevakningsuppdrag som det härgäller. Normalt synes det inte erforderligt att förordnande meddelas även förutryckningsstyrka. Denna fråga torde emellertid få avgöras med beaktande av deomständigheter som betingar bevakningen. Debestämmelser om bevakningspersonalens befogenheter som finns i 10 § i dess nuvarande lydelse harflyttats till 11 §. Dennuvarande regleringen av befogenheterna för bevakningspersonal vidskyddsföremål innebär att allmänna bestämmelser i ämnet har tagits in i 10 §skyddslagen, medan befogenheternas närmare innehåll har preciserats i 3-5 §§bevakningskungörelsen. Eftersom de befogenheter som det här gäller leder tillbegränsningar i de gmndläggande fri- och rättigheter som tillkommer medborgarnaenligt RF eller annars medför ingrepp i enskildas förhållanden skall enligt deprinciper för normgivningen som har slagits fast i RF regleringen i dess helhetha formen av lag. Isamband med att andra ändringar görs i skyddslagen bör en omdisponering avinnehållet i de båda författningarna ske på så sätt att de befogenheter förbevakningspersonalen som gmndlagsenligt skall ha lags valör förs till nämndaförfattning. Förevarandeparagraf har enligt förslaget byggts upp med dessa utgångspunkter. Förstastycket behandlar de befogenheier som f. n. enligt 3 § och 4 8 andra stycketbevakningskungörelsen tillkommer krigsman, polisman och ordningsvakt sombevakar skyddsföremål. Med hänsyn till vad som enligt (27 kap.12 8 och 28 kap. 8 8) gäller i fråga om öppnande och undersökning av brev m. m.har dock med avvikelse från nuvarande reglering särskilt angetts atl bevakningspersonaleninte har någon på skyddslagen gmndad befogenhet att öppna eller undersöka breveller annan enskild handHng. Andra stycket motsvarar 4 § första stycketbevakningskungörelsen med de terminologiska ändringar som föranleds avrättegångsbalken (RB).