prop · G3032 · 1979-12-31 00:00:00 — Om man inte inför ett enhetligtsekrelessbegrepp, kommer man dessutom all i en journalhandling återfinnauppgifter som är av förtroendekaraktär och uppgifter som inte är det. Etl stortproblem blir därvid vilket sekretesskydd som gäller för de olika uppgifterna.Att i en journal göra en särskild anteckning om vilken sekrelessgrad somomgärdar varje uppgift lorde i praktiken vara ogenomförbart. Socialstyrelsenanser därför alt man inom hälso-, sjuk- och socialvården skall ha en enhetligsekreiess för uppgifter om enskilds personliga förhållanden av i principabsolut karaktär eller förtroendesekreiess. Avsteg härifrån skall fä göras,förutom då den som uppgiften rör lämnar sitt samtycke därlill, i de särskildafall som regleras i undanlagsbestämmelser i lagen. Vidare anser styrelsen medbeaktande av samarbetet myndigheterna emellan och för all den enskilde skall fäen så allomfattande och adekvat behandling som möjligt all en uppgift även iövrigi skall kunna utlämnas, om det är uppenbart att etl utiämnande inte ärtill men för den enskilde som uppgiften rör eller hans närelående. Även om etlutlämnande av uppgifter i t. ex. ett barnavårdsärende är lill men förföräldrama, bör dock uppgiftema kunna utlämnas, om det ligger i barnetsintresse att så sker. Socialstyrelsenvill dessutom på det bestämdaste vända sig emot att förtroendesilualionerendast kan föreligga i situationer när den enskilde lar kontakt med en läkare,dvs. inom den frivilliga sjukvården. Det går inte all i dessa hänseenden dranågon klar skiljelinje mellan sjukvård, som inte innebär myndighetsutövning,och annan sjukvård. Motsvarande förtroendesituationer kan även uppslå mellanden enskilde och läkaren i del fall den förstnämnde är föremål för vård enligtt. ex. lagen om beredande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall (LSPV). Inomden psykiatriska vården finns för övrigt patienter som dels är tvångsintagnamed stöd av LSPV, dels patienter som är frivilligt intagna enligtsjukvårdslagen. Atl behandla dessa patienter Prop.1979/80:2 Del B Bilaga 2 , ,.. 289 olikaur sekrelessynpunkl framstår som främmande för sjukvården. Vid varie läkamndersökning,där undersökningen inte är av enbart leknisk natur, eftersträvas enförtroendesilualion med bästa möjliga kontakt mellan läkare och patient. Dennaförtroendesilualion innebär inte bara lämnandet av förtroliga uppgifter ulanäven ell allmänt förtroligt uppträdande, framför alll vid psykiatriskaundersökningar, där öppenhet och verklig kontakt ger läkaren möjligheter tilliakttagelser, som ofta är avgörande för ställandet av rätt diagnos ocheventuella behandlingsförelag. Vad nu sagts gäller i princip också förhållandetmellan patienten och flera andra yrkesgrupper inom sjukvårdspersonalen änläkare. Enligt socialstyrelsensuppfattning får inte och kan inte dessa förlroendesilualioner behandlasannoriunda beroende på om del är fråga om frivillig vård eller inte. Styrelsenanser följaktligen all alla uppgifter som en enskild lämnar i förtroende - varesig han frivilligt vänt sig lill en läkare eller annan medicinalpersonal på enmyndighet för vård eller där är föremål för s, k, tvångsvård - skall omfattasav förtroendesekretess. Härigenom tillgodoser man dessutom bäst den enskildesberättigade krav på integritet. Inte heller här finns del någon anledning atlskilja mellan sjukvården och socialvården. har sekretessen inom hälso- och sjukvården av ålderbetraktats som en läkaretiskt motiverad rättighet för patienten att kunna talaöppet och förtroendefullt med läkaren ulan risk för all denne obehörigensprider de erhållna upplysningarna vidare. Delta är en av grundförutsättningarnaför del diagnostiska-terapeutiska arbetet och därmed en förutsättning för engod sjukvård, 1 promemorian har också på ell flertal ställen angetts allsekretessen inom hälso- och sjukvården avseratt tillgodose det nu relateradesyftet. Enligt förbundets uppfattning har emellertid lagförslaget inte riktigtnått fram lill målsättningen, Förslagel är lagtekniskt enklare och meralättöverskådligt än tidigare presenterade förslag på områdel och präglas avnoggrannhet och ärlig önskan att finna välavvägda och realistiska lösningar. Pånågra punkter synes del dock som om de särskilda sekretessproblem som ipraktiken förekommer inom hälso- och sjukvården inte i tillräcklig utsträckninghar beaktats. Enligt förbundets mening har skyddet för den enskildes integriteti alll för slor grad byggts upp kring målsättningen all uppiflerna i sig inteskall spridas men inte kring all uppgifterna inte heller skall kunna användasmol den enskilde. Delvis sammanhänger detta med den enskildes möjlighet allalltid själv kunna disponera över sekretessen. Detla framställs i promemorianensidigt som något för den enskilde förmånligt och som enrätlssäkerhetsgaranti. Detta är emellertid inte helt riktigt eftersom enskildperson eller myndighei som förfogar över ett tillräckligt starktpåtryckningsmedel alltid kan avkräva den enskildes samtycke. Därigenom blir deli realiteten den som förfogar över påtryckningsmedlet som disponerarsekretessen avseende för denne relevant information. Därtill kommer ett antallagreglerade situationer då sekretessen får vika för viktiga samhällsintressen.Tagna var för sig framstår naturiigtvis dessa undantag som välmotiverade.Sammantagna tenderar dock enligt Prop.1979/80:2 Del B Bilaga 2 290 förbundetsmening undantagen bli så många och avse för den enskilde så viktiga situationeratt stor tvekan måste sägas uppkomma humvida hälso-och sjukvården egentligenkan erbjuda någon förtroendesekretess för lämnade uppgifter. Visseriigen skaparlagförslaget etl gott skydd för den vårdbehövande såvitt avser insyn ipersonliga förhåUanden från allmänheten. Så snart fråga är om viktigaoffentliga eller enskilda intressen synes dock förslaget inte i tillräckligutsträckning hindra myndigheter och enskilda innehavare av påtryckningsmedelall skaffa sig tillgång lill för dem relevant information. Vidare har man ipromemorian förbisett del förhållandet all sjukvården är i behovav upplysningar från personer i den vårdbehövandes omgivning. Möjligheten attfå del av sådan information är ofta beroende av alt uppgiftslämnaren kangaranteras att uppgifterna inte sprids vidare över huvud taget. Förslagettillgodoser så vitt förbundet kunnat konstatera inte alls eller i ringautsträckning detla intresse. Ett samlat intryck av lagförslaget är således altsekretessen inom hälso- och sjukvården knappasl motsvarar de förväntningar somi dag existerar hos en större allmänhet. Förbundet förordar avslulningsvis atlalternativet med en enhetlig sekretessregel läggs lill gmnd för lagstiftning.Som närmare motivering till förslaget anför förbundet: Detär synneriigen märkligt att finna att så gott som alla argument, som ipromemorian anförts som hinder för den enhetliga sekretessregeln underförmenande att en sådan skulle bli alltför omfattande och ohanteriig, återfinnskatalogiserade såsom genombrytande även förtroendesekrelessen. Den endaolägenhel som i verkligheten anförts som skäl mot en enhetlig sekretessregel äratl en sådan skulle kunna leda lill sekretess "där sådan strängt tagelinte är påkallad". Något fall där lösningen med förtroendesekretess ochsekretess med skaderekvisii erbjuder större garanti mol spridning av uppgifterhar nämligen inte enligt förbundels mening faktiskt kunnat påvisas. Delförefaller inte motiverat att låta en lösning som ger möjlighet lill ett starktinlegriletsskydd och erbjuder fördelar vid tillämpningen falla enbartav det skälet alt sekretessen i någol undanlagsfall skulle bli strängare änpåkallat. Detta kan inte anses vara någon större olycka i sammanhanget. Demöjligheter till insyn i sjukvårdens enskilda fall som medborgarna har iegenskap av patienter måste vara väl tillräckligt för atl tillgodose detsamhälleliga behovel av insyn och kontroll. erinrar om att sällskapet i sitt yttrande över LAH föreslogatt alla personliga anteckningar angående de enskilda patienterna borde samlasi särskilda journaler, som inte skulle ha karaktär av allmän handling, och atlregler borde utarbetas hur dessa journaler i princip skulle föras och handhas.Sällskapet beklagar att dessa synpunkter inte beaktats i de nyagrundlagsbestämmelserna. Enligt sällskapet kan man nu bara hoppas att dennalagstiftning inte skall få menliga konsekvenser för det förtroendefullaförhållandet mellan läkare och patient. Vad sällskapet i delta avseende medviss oro iakttar är den förändring som nya samhällsförhållanden medfört. Prop.1979/80:2 Del B BUaga 2 291 Andraintressenter har tillkommit utöver de två traditionella, läkaren och patienten.Krav pä information ställs på läkaren bl. a. från.slat och kommun somarbetsgivare, från privata arbetsgivare, från försäkringsbolag och andra. Härgäller del enligt sällskapet för läkaren alt städse verka med utgångspunktenatt bevara patientens inleregrilet. Sällskapets delegation för medicinsk etikhar utarbetat en vägledning i vilken tystnadsplikten vägs mol behovetav information. I vägledningen anges hur läkaren bör förhålla sig lillpatienten, lill anhöriga och närslående, lill kolleger och sjukvårdspersonal,till myndigheter, arbetsgivare och massmedia samt när det gäller barn. Vidarelämnas råd hur sjukjournaler bör föras och handhas. Grundtanken är all detmåsle ankomma på den ansvarige läkaren alt avgöra vad som i en given situationbör hemlighållas och vad som bör meddelas. Patientens bästa skall härvid slå icentrum vid bedömningen. Sällskapet anser nu angelägel all en kommandelagstiftning utformas så all de i vägledningen angivna principerna, vilka vuxitfram ur praktisk erfarenhet, kan upprätthållas och tillämpas på ett smidigtsätt. Detta krav lorde enligt sällskapet sannolikt bäst tillgodoses med enenhetlig sekretessregel, i vilken den ansvarige läkaren dock ges befogenheteratt göra de avvikningar som måste komma till stånd för all patienternasberättigade intressen inte skall sättas på mellanhand. Den förhärskandeprincipen bör under alla förhållanden vara att det som i samspelet mellanpatient och läkare kommit fram om patientens förhållanden och som inte börföras vidare måsle hållas hemligt. Detla kan med särskill fog åberopas ompatienter som vårdas efter myndighets ingripande. Atl, såsom föreslagils,undanta deras journaler från sekretesskyddet är enligt sällskapet oförsvariigt.Del förefaller som om promemorieförfattarna här (s. 200) låtit insynsinlresselfä allt för stort spelmm. Del absoluta integritets-skyddet i ärenden som t. ex.frihelsberövade bör vara lika starkt som då fråga är om frivillig vård. Dennödvändiga offentliga insynen kan regelmässigt tillgodoses på etttillfredsställande sätt genom regeln atl den enskilde patienten kan eftergesekreiessen. Viktigare än offentlig insyn är enligt sällskapet alUjämtpatientens personliga integritet. Delsamma gäller i fråga om sekretesslidenslängd, som förslagsvis bör vara minsl . Juridiskafakulteten vid ställer sig också kritisk lill metodenatt bestämma sekretessen inom hälso- och sjukvårdsområdet genom en distinktionmellan förtroendesilualioner och myndighetsutövning mot enskild. Enligtfakulteten är det förfelat alt försöka göra en begreppsmässig distinktionmellan dessa fall. Förlroendekriterietär i sig vagt, och tillämpningen riskerar atl bli godtycklig. Svårigheterna atlavgränsa begreppet myndighetsutövning är väl kända, och redan de fä exempel somanföres i motiven är tveksamma; det gäller t. ex. påståendet, atl den prövningsom föregår en abort inte hänföres lill myndighetsutövning. Atl de ipromemorian redovisade motiven i vart fall inte tillför diskussionen kringdetta begrepp någol av värde framgår också av ullalandet (i samband medbehandlingen av socialsekrelessen) om "myndig- Prop.1979/80:2 Del B Bilaga 2 292 hetsulövningi detta ords numera vedertagna bemärkelse av maktutövning" (s. 401); ärdet något som utmärker det moderna begreppet myndighetsutövning så är deljust, att del bygger på synneriigen uttunnade "maktföre-ställningar",medan i stället förankringen i offentligrätlsliga normer jämte denomständigheten, atl den enskildes personliga eller ekonomiska situation iväsentlig mån kan komma alt påverkas av verksamhelen, framträder som deiavgörande kriteriet. Uppgifter, som tveklöst hänför sig lill ärenden ang.myndighetsutövning, torde vidare inte sällan lämnas i förtroende, t. ex. då enanhörig till en psykiskt sjuk person ansöker om dennes intagning på sjukhus.All dylika känsliga och i förtroende lämnade uppgifter skall ges ell svagareskydd, endast därför all ärendet avser myndighetsutövning, synes knappasttilltalande. En beslämmelse, som bygger på denna distinktion synes alltså bådesakligt betänklig och svårtillämpad. Enligtfakultetens uppfattning är del andra i promemorian redovisade alternativet attföredra. Detta alternativ innebär atl en enhetlig sekretessregel ställs upp,som görs oberoende av om någon förtroendesilualion föreligger eller ej. Regelnblir alltså då atl sekretess inom hälso- och sjukvårdsområdet gäller församtliga uppgifter om enskilds hälsotillstånd eller andra förtroligaförhållanden, i den mån inte undantag kan stödjas pä föreskrift som är inlageni lag eller grundats på bemyndigande i lag. En sådan konstruktion medför,vilket också påpekas i promemorian (s, 356), "otvivelaktigt attregleringen blir mera lätllolkad och lättbegriplig än enligt det andra alternativet".De juridiska fakulteterna vid och anför liknandesynpunkter. Den föreslagnadistinktionen mellan förtroendefall och övriga fall där det krävs ellskaderekvisii för all sekretessen skall gälla är enligt karoUnska institutetsvår atl genomföra och medför ett för den enskilde icke önskvärt minskalsekretesskydd. Tillämpning av en enhetlig sekrelessnivå på hälso-ochsjukvårdens område skulle innebära ett stärkt sekretesskydd och en påtagligpraktisk förenkling. Faran av att en sädan enhetlig sekretessnivå skulle blialllför omfattande och svårhanteriig lorde enligt institutet kunna undvikas, omman inför nödvändiga undantag, vilket också skell vad gällerförlroendesekretessen i del nuvarande förslagel. Institutet finner därför inte attfördelarna med en enhetlig sekretessnivå inom hälso- och sjukvården uppvägs avde nackdelar med ett sådanl syslem som diskuterats i promemorian. Skulledistinktionen mellan förtroendefall och övriga fall vad gäller sekretessnivåbehållas, krävs en vid definition av begreppet frivillighet och möjlighet förstärkt sekretesskydd för uppgifter vilka lämnas i"icke-förtroendesiluationer" men rör den enskildes integritet.Institutet förordar också etl i jämförelse med förslaget stärkt sekretesskyddför enskilda som vårdas inom ramen för lagen om sluten psykiatrisk vård ochvissa andra lagar. Till denna uppfattning ansluter sig också medicinskafakulteten vid , som särskill framhåller attföriroendesekrelessens avgränsning och konsekvenser är svår alt överblicka förpatienten. Fakulteten påpekar också att det i sjukvården inte är ovanligt attpatienter lämnar uppgifter om Prop.1979/80:2 Del B Bilaga 2 293 sinaanhörigas förhållanden, uppgifter som är av sådan natur atl dessa personer börkunna påfordra sekreiess. Hur skyddet för sådana uppgifter om tredje man skalltillgodoses, t, ex, i del fall patienten själv medger att sekreiessen fårbrytas, är en fråga som inte berörts i promemorian. Ocksåsocialkonsulenterna i är kritiska mol promemorieförslagetoch förordar en enhetlig sekretessregel. Vianserdel angelägel, atl den kommande lagstiftningen rörande tystnadsplikt ochsekreiess är väl anpassad till samhällsutvecklingen. Vi ifrågasätter därför omhänvisningen lill gammal hävd och tradition när det gäller läkarsekrelessen ärell hållbart motiv . Det måste i delta sammanhang framhållas, attinslilutet växt fram under andra förutsättningar och betingelser än som gällerför dagens sjukvård. Sjukvården karaktäriseras av en strävan motansvarsfördelning och lagarbete och läkarna har inte längre samma domineranderoll i sjukvårdsarbetet som tidigare, JKoch förordar en enhetlig sekretess med omvänt skaderekvisii, JKkonstaterar all promemorian kräver alt uppgift skall ha lämnats i en situationsom kan karakteriserats som "frivillig rådgivning, undersökning,behandling eller vård" för all förlroendesekretess skall föreligga(promemorian s, 360), Enligt JK kan först och främst invändas att det ofta kanvara svårt all avgöra om frivillighet föreligger. Vidare kan det inträffa atten frivillig hänvändelse är inledningen till etl föriopp som utvecklar sig "lvångs"-situaiion. Men bortsett härifrån är det uppenbart attpatienter kan lämna uppgifter i förtrolighet i lika hög grad itvångssituationer som vid frivillig hänvändelse, Förtrolighet innebär nämligenatl patienten anser sig kunna tryggt lämna en känslig uppgift om sig själv tillt, ex, en läkare i förvissning om alt uppgiften inte sprids vidare tillutomstående. Huruvida man vill tala om förtrolighet också i tvångsfallen ellerinte är enligt JK kanske närmast en bedömningsfråga, 1 realiteten ärförhållandet delsamma vid frivillig hänvändelse och i tvångssituationer, JKkonstaterar vidare all i promemorian sägs alt förtroendesekretess"knappasl hör hemma i ärenden om myndighetsutövning mol enskild, även omärendet gäller tillslånd eller annan förmån som enskild frivilligt söker"(s, 360 n). På detla summariska sätt utmönstras enligt JK ärenden av karaktärenmyndighetsutövning från förtroendesekrelessen. Ordalagen antyder dock åtminstoneen viss ivekan, JK menar atl inslag av förtrolighet naturligtvis är vanliga viduppgiftslämnandet även i de nu avsedda situationerna, JK anser sammanfattningsvisatl del inte är möjligt atl ens med stöd av mer eller mindre fiktiva kriterier,såsom frivillig hänvändelse, klart avgränsa vissa situationer somförtroendefall, vilka skulle berättiga lill starkare sekretesskydd än andrafall. En sådan obestämd och godtycklig gränsdragning skulle enligt JK f ö,strida mol de krav på ett noga angivande av begränsningar ihandlingsoffentligheten och yttrandefriheten som uppställs i TF och RF, - Ävenom man godtar promemorieförslaget om uppdelning i Prop.1979/80:2 Del B Bilaga 2 294 förtroendesekreiessoch annan sekreiess saml den gränsdragning som därvid gjorts, talar enligt JKlika starka skäl - om inte ännu starkare - för sekretesskydd för uppgifter somenskild i andra fall lämnar om sitt hälsotillstånd eller andra personligaförhållanden, JK åsyftar här uppgifter som lämnats under mer eller mindrestarkt tvång eller press, Atl generellt omgärda sådana uppgifter med ettsvagare skydd än i de s, k, förlroendefallen kan uppenbariigen inte varaförsvarbart. Men det torde också vara ogöriigl att i lagtext göra klaraavgränsningar inom området för uppgifter som lämnats i situationer av tvångeller press. Eftersom man alltså enligt JK:s mening varken kan eller bör draskarpa gränser mellan förlroendefall och andra fall inom del sekretesskrävandeområdet samt någon uppdelning efter andra gmnder inte heller synes möjlig,återstår ingen annan utväg än att tillskapa enhetliga sekretessregler som kanappliceras på alla situationer, JK fortsätter: Ettsådant system har påtagliga fördelar. Det blir först och främst betydligtlättare atl tillämpa och man slipper de svåra gränsdragningar mellanförtroendesekretess och annan sekreiess som kommer att aktualiseras även medalternativ 2 i promemorian. Man vinner tydligen även likställighet med vad somkan förväntas komma att gälla inom socialvårdsområdel, som ligger hälso- ochsjukvården nära och som ofta har ett direkt samröre med dessa områden. Dettaaren stor fördel, Ytteriigare bör märkas att sekretesskydden i de föreslagna Ioch 2 §§ inte skiljer sig nämnvärt från varandra, vilket inbjuder till försökatt finna en gemensam utformning. Nästa fråga blir hursådana enhetliga sekretessregler bör utformas. Enligt promemorian skulletydligen reglema i den föreslagna 1 § i detla alternativ lillämpas över helafältet. Detta skulle innebära all någol skaderekvisii inte skulle uppställas.Ehuru som sagts den skillnad som i detta hänseende föreligger mellande föreslagna 1 och 2 §§ i realiteten är tämligen obetydlig, är detta dock denväsentligaste frågan. Helt allmänt kan enligtmin mening hävdas, att utomstående enskilda personers intresse av insyn i enmedmänniskas hälso- och sjukvårdsförhållanden och andra personligaförhållanden ytterst sällan kan vara så pass berättigat all del kan väga övervederbörandes intresse av sekreiess. Annat kan förhållandet vara för olika slagav myndigheter, som behöver upplysningar av hithörande art för all kunnafullgöra sin verksamhet. Det lorde vara här de egentliga avvägningssvårigheternaligger. Också när del gäller upplysningar lill myndigheter måste givetvispatientens önskemål i första hand respekteras. kan inte förnekas, alldel vore otillfredsställande all betaga myndigheterna varje möjlighel lillinformation av förevarande slag, om del står klart atl något berättigatsekrelessintresse inte rimligen kan anses föreligga för patienten och denne mereller mindre av irilska motsätter sig all uppgiften lämnas. In i bilden kommerhär bl, a, spörsmålet huruvida även rättsenliga åtgärder skall inbegripas underuttrycken "skada" och "men", JKanför fortsättningsvis alt han vid sina överväganden närmast kommit lill denuppfattningen att en över hela hälso- och sjukvårdsområdet gällandesekretessregel bör innehålla del omvända skaderekvisit som föreslås i 8 kap, 2§, JK fömtsätter dock som principiell huvudregel att patientens önskemål Prop.1979/80:2 Del B Bilaga 2 295 Är patienten av svår sjukdom eller annan liknande grund urstånd all själv tillvarata sina iniressen, bör samlycKe inhämtas av hansnärmaste anhöriga. En dylik slräng sekretessregel måsle enligt JK:s meninggivetvis vidkännas undantag. Sålunda bör de undanlag äga lillämpning som iförslagel upptas i 8 kap, 1 § Iredje slyckel. Vidare bör de regler ombegränsning av sekreiessen som återfinns i 2 kap, gälla också inom förevarandeområde, Beslämmelsen i 2 kap, 7 § 2 bör dock inte äga lillämpning, och inteheller bör bestämmelserna i 2 kap, 6 § gälla i vidare mån än som följer avundantagen i 8 kap, 1 § tredje stycket, Avlsutningsvis framhåller JK alt detvill synas som om en ordning av skisserad art ganska väl skulle tillgodoseså väl den enskUdes sekrelessintresse som myndigheters behov av information isin verksamhet. Även forskningens behov av uppgifter av hemlig natur torde blifyllt. Vad gäller intresset av debatt och opinionsbildning är detta närmastknutet till massmedia, JK hänvisar i den delen till vad han anfört ommeddelarfriheten (se avsnillet 11,1 under 14 kap,). EnligtSvea hovrätt hade det varit önskvärt med en enhetlig sekretessreglering förvårdområdena. En regel med omvänt skaderekvisit skulle i allmänhet hatillgodosett behovel av sekretess. Med tanke på de många undantag som föreslåsi fråga om förtroendesekretessen synes även detta område enligt hovrätten hakunnat reglerats med omvänt skaderekvisit. De praktiska svårigheter som delmedför att använda två sekrelessnivåer inom samma område förtiänar ocksåbeaktande. Hovrätten vill dock inte motsätta sig förslaget i denna del. Starkaskäl talar nämligen för all använda förlroendesekretess inom hälsovården.Hovrätten ansluter sig också till uppfattningen alt sekretessen vidmyndighetsutövning och då särskilt vid sådan som gäller tvångsåtgärder i regelbör vara svagare än i andra fall. Hovrätten anför härom: Hovrättentillstyrker således förslagel i vad del gäller sekreiessen vidmyndighetsutövning i de fall som angetts i 2 § andra slyckel, 4 § iredjeslyckel och 9 §, Även vid ärenden om tvångsåtgärder kan del förekomma uppgiftersom tidigare lämnats i förtroendesilualioner och vilka uppgifter då åtnjutitett starkt skydd. Av promemorian framgår del inte, i vart fall belräffandehälsovårdssekrelessen, alldeles klart humvida den sekreiess som gäller föruppgifter lämnade i förtroende består när uppgifterna förekommer i ärende omtvångsåtgärder.