prop · G3032 · 1979-12-31 00:00:00 — Handlingarna kan ju lämnas lill den utomstående ordnade i enakt eller på annal sätt. All tillämpa delta förfarande också i fråga omallmänna handlingar som är hemliga låter sig naturligtvis inte göras. Någonannan möjlighel all ge överblick än genom registrering slår inte lill buds. Jaghar därför inte ansett mig kunna gå ifrån det i promemorian upptagna förslagetatl allmänna handlingar som är hemliga skall registreras. På denna registreringbehöver självfallet inte alltför höga krav ställas. Det kan varafullt tillräckligt att erforderiiga anteckningar görs t. ex. på omslaget lillden akt där handlingarna förvaras, på ett dagboksblad eller på liknandeinnehållsförteckning lill akten. Vissa möjligheter till undantag frånregistreringsskyldigheten föreslås dessutom i paragrafens andra stycke. Därmedlorde de praktiska svårigheter som bestämmelsen kan ge upphov till kunnabemästras. Närdel gäller allmänna handlingar som inte är hemliga innebär beslämmelsen attdet föreligger valfrihet mellan alt registrera handlingarna och att hålla demså ordnade all del ulan svårighet kan fastställas om handling har kommit ineller upprättats. Det ankommer på den enskilda myndigheten all 1979/80:2 Del A 15 kap. I § 356 avgöravilket tillvägagångssätt som är alt föredra. Beslämmelsen hindrar t. ex. inteatt den handling som initierar ett ärende registreras medan övriga handlingar iärendet ordnas så all deras existens utan omgång kan fastställas. Beslämmelsen i försiastyckel ger myndigheterna en betydande frihet att ordna registreringen eftervad som är lämpligast för den enskilda myndigheten. Den innebär inte någolkrav på central registrering, något som etl par remissinstanser har framförtönskemål om. En sådan ordning skulle inom många myndigheter framstå som onödigtarbetskrävande ulan all ge nämnvärda fördelar. Bestämmelsen ålägger inte hellermyndigheterna alt föra en daglig lista över inkomna handlingar. Även ell sådantkrav, som har hafl förespråkare under remissbehandlingen, skulle för mångamyndigheter framstå som onödigt. A andra sidan hindrar beslämmelsen givetvisinte all registreringen utformas så alt de nu berörda önskemålen tillgodoses.Liksom slår del myndigheterna fritt all föra speciella register, t.ex. för viss del av verksamheten eller för vissa typer av handlingar. Iformellt hänseende ställs således inga krav på registreringen. Del är alltså,som jag har sagt, fulll tillräckligt om handlingarna i tidsföljd antecknaspå ell aktomslag eller på ell särskill dagboksblad eller liknande. De regler omvad ett register skall innehålla, som lämnas i 2 §, anger bara ett minimikravsom måste uppfyllas för att möjligheterna till insyn skall tillgodoses.Självfallet slår del myndighet fritt all vid sidan härav föra de ytteriigareregister som är nödvändiga för alt verksamhelen skall kunna bedrivas effektivt. Huvudregelni paragrafens första stycke är inte undanlagslös. I likhet med vad som harföreslagils i promemorian är vissa handlingar generelll undanlagna. Enligtpromemorieförslaget gäller huvudregeln inte allmänna handlingar somuppenbariigen är av ringa betydelse för myndighetens verksamhet. a. inkommande handlingar av typ pressklipp, cirkulär och reklamtryck som baraindirekt eller i ringa mån rör myndighetens verksamhet. Några remissinstanserär kritiska mot förslagels lydelse i denna del. JK framhåller t. ex. alt denföreslagna formuleringen knappast täcker alla de handlingar av olika slag somdet ibland måsle anses obehövligt alt bevara. Alt undantaget från huvudregelnknyts lill handlingar som är av ringa betydelse för myndigheten kritiserasockså av statens personalnämnd. Nämnden framhåller därvid att också sådanahandlingar kan ha betydelse från offentlighetssynpunkt ochregistreringsskyldighelen bör därför inte avgöras bara med hänsyn lillmyndighetens verksamhet. Med tanke på demångskiftande förhållanden som beslämmelsen avser har jag för min del funnitatl det är mest ändamålsenligt att en handlings betydelse för myndighetensverksamhet tas till utgångspunkt när del gäller att bedöma huruvida huvudregelnskall lillämpas eller ej. Alt en handling, som saknar betydelse förmyndighetens verksamhet, ändå har ett inlresse Prop.1979/80:2 Del A 15 kap. I ii 357 frånoffenllighetssynpunkl medför alltså inte att handlingen måsle registreras ellerpå annat sätt hållas lättillgänglig. Vilka handlingar, utöverde handlingar somanges i promemorian, som kan sägas vara av ringa betydelse måsle givelvisavgöras från fall till fall. Rent allmänt vill jag dock säga all ocksåstatistiska meddelanden och kopior av andra myndigheters yttranden i allmänhetbör kunna undantas från huvudregeln. Vidare bör enligt min mening anonymaskrifter och skrifter med meningslöst eller obegripligt innehåll som kommer infrån enskilda i regel vara undanlagna från huvudregeln. Ettpar remissinstanser har framhållit all praktiska svårigheter ibland kan kommaalt uppslå när det gäller all avgöra vilka handlingar som lill följd avsekreiess måste registreras. Detta gäller enligt dessa instanser särskilt förhandlingar vars hemlighållande är beroende av huruvida ell skaderekvisii äruppfyllt. Den personal som har hand om diarieföring och registrering lordenämligen inte ha möjlighel att alltid rätt bedöma sekretessfrågan. Desvårigheter som kan uppslå i delta hänseende för självfallel inte underskattas.Den sekretessbedömning som i sammanhanget måsle ske, kan emellertid görasganska schematisk. Vid skadebedömningen får man alltså utgå från om handlingeninnehåller uppgifter av det slaget all ell utlämnande typiskt sett kan varaägnat all medföra skada för del inlresse som skall skyddas genom den aktuellasekretessbestämmelsen. Vidare får eventuella svårigheter förebyggas genom personal som handhar registrering ges erforderiig utbildning, Ifråga om handlingar som förekommer i stor mängd hos en myndighet kan del frånkostnads- eller arbelssynpunki ibland vara nödvändigl all göra ytteriigareavsteg från huvudregeln, I promemorian föreslås därför i paragrafens andrastycke en regel som ger regeringen möjlighel all för viss myndighei föreskrivaundanlag från skyldighel enligt försia slyckel i fråga om handlingar som hosmyndighet förekommer i betydande omfattning och som är av ringa intresse förallmänheten. Några remissinstanser har i denna del framhållit behovet av alldispens ges inom del egna verksamhetsområdet. Enligt dessa instanser skulledispens således behöva meddelas beträffande t, ex, sjukanmälningar,inkomstuppgifter, läkarintyg m, fi, handlingar som i slor mängd kommer in lillförsäkringskassorna, statistiska primämppgifler som kommer in lill statistiskacentralbyrån m. fl. myndigheter, vissa import-och exportlicenser hos tullverketsaml självdeklarationer. Delär uppenbart alt det hos en del myndigheter kan finnas ell klart behov avundanlag från bestämmelsen i paragrafens första stycke från de synpunkter somjag har nämnt. I fråga om t. ex. en del av de handlingstyper som haromnämnts av remissinstanserna skulle registrerings-skyldigheten bliutomordentligt betungande för myndigheten. Undantagsregeln har därför idepartementsförslagel fött en något större räckvidd. Enbart det förhållandetatt antalet handlingar är stort och registreringsskyldigheten därför kan blibetungande bör dock inte vara helt avgörande. Mot de vinster i 1979/80:2 Del A 15 kap. 2 i} 358 kostnaderoch arbete som kan göras måste vägas intresset av allmän insyn i myndigheternasverksamhet. Detta har i beslämmelsen kommit till uttryck i att särskilda skälkrävs för att undanlag skall kunna föreskrivas. Omregistrering enligt 1 § försia stycket skall fylla sitt syfte måste den vara såutförlig att den registrerade handlingen ulan svårighet kan identifieras, Aandra sidan får de anteckningar som görs i diariet eller registret inte ledalill alt en sekreiesskyddad handlings innehåll röjs. För all fylla sill syflemåsle ju registret kunna hållas allmänt tillgängligt, I promemorieförslaget haruppställts vissa minimikrav när det gäller vad som skall antecknas i ettregister. Reglerna härom har tagits in i förevarande paragraf Iparagrafens försia stycke föreskrivs sålunda atl del beträffande handling somregistreras enligt 1 § skall av registret framgå: datum, då handlingen kom ineller upprättades, diarienummer eller annan beteckning som har åsattshandlingen, i förekommande fall från vem handlingen har kommit in eller lillvem den har expedierats samt i korthet vad handlingen rör. Jag vill här påpekaatl skyldigheten all anteckna diarienummer eller annan beteckning självfalletendasl gäller ifall myndigheten har åsätt handlingen sådanl nummer ellerliknande beteckning. Man behöver alltså inte tillskapa ett syslem meddiarienumrering bara för alt tillgodose denna bestämmelse. När del gäller attange vad handlingen rör får detta inte tolkas så att registret skall utvisainnehållet i vaqe enskild skrivelse i ett ärende. Del räcker här givetvis medatl det i registret eller på dagboksbladet finns en ärendemening som visar vadärendet handlar om. De enskilda handlingarna kan sedan, som är brukligt, angesmed enbart t, ex, "ansökan" eller dylikt. Somnyss har sagts ligger del i sakens natur att ett register eller diarium skallkunna hållas allmänt tillgängligt. Annars skulle ju syftet med registreringsskyldigheleninte uppnås, A andra sidan kan del inte bortses från all sekreiessen i vissafall skulle komma att bli illusorisk om ett register alltid måste innehålla deuppgifter om en handling som jag har angett, Belräffande flertalethandlingar torde det förhålla sig så att nödvändiga identifieringsuppgifter kantillföras register ulan risk för att ell sekre-lesskyddat intresse skadas.Uppenbart är dock all en uppgift om vem som har gett in en handling eller omvad handlingen rör i vissa fall kan behöva hemlighållas av hänsyn till allmänteller enskilt inlresse, I likhet med vad som har föreslagits i promemorianföreskrivs därför i paragrafens andra stycke att uppgift som rör en handlingsavsändare, ingivare eller mottagare eller dess innehåll skall utelämnas ellersärskiljas om del behövs av sekretesskäl. Därigenom kan registret i övrigadelar hållas allmänt tillgängligt. Vid prövningen av om vissa uppgifter sålundaskall utelämnas har myndigheten att tillämpa de materiella sekretessreglerna ilagen. Prop.1979/80:2 Del A , 15 kap. 3 § 359 Ensärskild fråga, som har berörts av , är hur man skall förfaramed sådana handlingar vilkas blotta existens måste hållas hemliga.Rikspolisstyrelsen har därvid pekat på behovet av att i vissa fall kunna föras, k, hemliga diarier. Med anledning härav vill jag framhålla atl etl registerskaraktär av offentlig eller hemlig handling liksom får bedömas medhänsyn till registrets innehåll. Jag anser mig dock kunna utgå från all deobligatoriska uppgifterna i ett register, dvs, uppgifterna enligt förstaslyckel 1 och 2 praktiskt taget aldrig kommer atl omfattas av sekretess.Bestämmelserna i denna paragraf ulgör alltså en garanti mot att existensen aven sekretessbelagd handling hålls hemlig, låt vara att de uppgifter som slåratl finna i ett register kan vara begränsade. Möjligheten att påkalla prövninghuruvida viss allmän handling kan lämnas ul eller inte slår därmed i vart fallöppen. Detkan inte uteslutas all tillämpningen av beslämmelserna i 2 § andra stycket inomvissa områden eller beträffade vissa slag av handlingar kan leda till öppnaregister som beträffande alla eller fiertalel handlingar skulle komma attinnehålla endast de obligatoriska uppgifterna om handlings datum och diarienummer.Ell sådanl register skulle tvinga myndigheten lill en omfattandedubbelregistrering som del öppna registret för den utomståendeskulle vara av föga värde. I 2 § iredje styckel ges därför möjlighel lillundantag från paragrafens andra stycke, om föreskriften omfattafiertalel i etl vissl register upptagna handlingar. Enligt bestämmelsen skalldel ankomma på regeringen atl i förordning bestämma om undanlag belräffandevisst register. Medgesundanlag från 2 § andra styckel gäller i stället huvudregeln i paragrafensförsia stycke. Frågan i vad mån registret helt eller delvis skall hållashemligt för på sedvanligt sätt bedömas med hänsyn lill registrets innehåll. Paragrafenupptar bestämmelser om hemligstämpling av allmän handling. GäUanderätt: 2 kap. 16 § TF och 40 c § SekrL Enligt2 kap. 16 § TF gäller atl anteckning om hinder att lämna ut allmän handling fårgöras bara på handling som omfattas av bestämmelse som avses i 2 § andrastyckel samma kapitel. Tillämplig beslämmelse skall härvid anges på handlingen.I övrigt saknas regler i ämnet i TF. Vid tillkomsten av det nuvarande 2 kap. TFanfördes alt de mer detaljbeionade inslagen i den tidigare grundlagsregleringen(2 kap. 14 § TF i dess lydelse före ) borde föras över frånTF till den nya sekrelesslagen Ofr prop. Prop.1979/80:2 Del A 15 kap. 4 och 5 §§ 360 1975/76:160s. 209 O-1 sak bedömdes reglerna i TF som lämpliga. I avvaktan på den nya lagenhar, på grundval av förslag i promemorian, i 40 c § SekrL införts bestämmelserom s. k. enkel och kvalificerad hemligstämpling, som väsentligen motsvarartidigare regler i ämnet i 2 kap. 14 § TF (prop, 1977/ 78:38, KU 1977/78:19,rskr 1977/78:77), Beslämmelserna i 40 c § SekrL överensstämmer, efter en mindreredaktionell jämkning, med promemorieförslaget. Vid remissbehandlingen harpromemorieförslaget genomgående godtagits eller lämnats ulan erinran. Frånnågra håll har dock vissa mindre kompletteringar förordats. Enligt min meningsaknas skäl all ändra eller utöka den reglering som gäller enligt 40 c §SekrL, Bestämmelserna där har därför ulan ändring i sak lagits in i förevarandeparagraf I fråga om paragrafens närmare innebörd för jag hänvisa lill vad jag har anfört i prop, 1977/78:38, Idessa paragrafer lämnas bestämmelser om myndigheternas upplysningsskyldighelgentemot allmänheten och om myndigheternas skyldighel all tillhandagå varandramed uppgifter. Gällanderäu: servicecirkuläret (1972:406, omtryckt 1973:794) lill statsmyndigheternaoch 4 § allmänna verkssladgan (1965:600,4 § ändrad senast 1977:602) Promemorieförslaget:13 kap, 2 och 3 §§ Enligt servicecirkuläretför de statliga myndigheterna skall dessa myndigheter, i den mån del kan ske medhänsyn lill arbetets behöriga gång, lämna upplysningar om innehållet ihandlingar som är aUmänt tillgängliga, I lämplig utsträckning skall myndigheiockså i övrigt gå allmänheten till banda med upplysningar som rör myndighetensverksamhetsområde. Delför anses vara av värde all del i den nya sekrelesslagen slås fast altmyndigheterna har viss skyldighet att tillhandagå allmänheten med upplysningarom innehållet i handlingar som finns hos dem. Den reglering i ämnet som f n,finns i servicecirkuläret synes i sak väl ägnad att överföras till den nyalagen, I 4 §, som överensstämmer med motsvarande beslämmelse ipromemorieförslaget, föreskrivs således att myndighei skall på begäran avenskild lämna uppgift ur allmän handling som förvaras hos myndigheten i den månhinder inte möter på grund av bestämmelse om sekreiess eller av hänsyn lillarbetets behöriga gång. Föreskriften är tillämplig inte bara på statliga utanockså på kommunala myndigheter. Även sådana med myndigheter jämställda organsom anges i 1 kap, 8 § har att tillämpa beslämmelsen i fråga om handlingar somdär är alt anse som allmänna, Fiertalelremissinstanser som har ytlral sig över förslagel har ställt sig positiva tilldetta. Från kommunalt håll har inte rests några invändningar mot Prop.1979/80:2 Del A 15 kap. 4 och 5 iiif 361 altupplysningsskyldighelen utvidgas till all avse även kommunala myndigheter.Under remissbehandlingen har det satts i fråga om inte bestämmelsen bordeutvidgas till all avse också annan information än sådan som finns i allmännahandlingar. Som framgår av vad jag har anfört i den allmänna motiveringen(avsnitt 4,1) anserjag att en beslämmelse i ämnet i sekrelesslagen börinskränka sig till att galla allmänna handlingar. Någon bestämmelse omskyldighet för myndighet att i övrigt lämna upplysningar till enskild föreslåsalltså inte. Påvilket sätt en begäran skall besvaras av myndigheten får avgöras med hänsyntill omständigheterna, bl, a, det sätt varpå begäran har gjorts. Jag vill isammanhanget framhålla all beslämmelsen inte ger den enskilde någon ovUlkoriigrätt till skriftligt svar, Beslämmelsen ulgör alliså inte hinder motföreskrifter som innebär att skriftlig uppgift i vissa fall lämnas endast molavgift. Som exempel på sådana föreskrifter kan nämnas reglerna om bevis avolika slag enligt expedilionskungörelsen (1964:618, omtryckt 1976:383, ändradsenast 1978:718), Denföreslagna beslämmelsen i 4 § gör atl vissa jämkningar måste företas iservicecirkuläret. Enligt4 § allmänna verkssladgan skall myndighet på begäran tillhandagå andramyndigheter med de upplysningar och det biträde som den kan lämna. Myndighethar vidare rätt alt av andra myndigheter få de upplysningar och det biträde sombehövs för dess verksamhet och som kan lämnas av myndigheterna. Bestämmelsernai verksstadgan gäller formellt bara statsmyndigheter. De får emellertid ansesge uttryck för den självklara principen atl alla myndigheter skall samarbetamed och bistå varandra i den utsträckning som kan ske Ofr 47 § RF), Ipromemorian föreslås en allmän regel rörande informationsutbytetmyndigheieremellan. Den föreslagna regeln har inte mött någon kritik underremissbehandlingen. Den har ulan ändring tagits in i 5 § departementsförslaget. Informationsskyldighetenenligt 5 § är, liksom molsvarande skyldighet enligt 4 §, givetvis inteundantagslös. Sekretesslagens reglerar ju avsedda atl i princip reglera ocksåuppgiftslämnandet myndigheter emellan. Reservation har därför gjorts för vadsom följer av bestämmelse om sekretess eller arbetets behöriga gång,Beslämmelserna i 4 och 5 §§ skiljer sig därigenom att informationsskyldighetenenligt 5 § är mer vidsträckt. Den omfattar vaOe uppgift som myndighetenförfogar över, alltså inte bara uppgift ur allmän handling. Anmärkas bör ocksåatt en ännu längre gående uppgiftsskyldighet gentemot annan myndighet i vissafall kan följa av särskilda föreskrifter Ofr 14 kap, 1 §), Prop.1979/80:2 Del A 15 kap. 7 if 362 Paragrafeninnehåller bestämmelser om vem inom en myndighet som prövar frågan omutlämnande av allmän handling. Gällanderätt: 2 kap, 14 § TF och 40 a § SekrL Promemorieförslaget:13 kap, 6 § Enligt 2 kap, 14 § TFskall begäran att fö ta del av allmän handling göras hos den myndighet somförvarar handlingen. Huvudregeln är vidare att begäran prövas av denmyndigheten. Motsvarande bestämmelser fanns före i 2 kap, 9§ TF. I andra stycket till detta lagmm fanns ytteriigare regler rörande hurbeslut i utlämnandefråga skulle fattas inom myndigheten. 1975/76:160 (s.194) förordades alt dessa bestämmelser i skulle föras över lill författningpå lägre nivå. På grund härav infördes , efter mönster av vadsom föreslås i promemorian, i 40a§ SekrL bestämmelser motsvarande dem somtidigare fanns i 2 kap. 9 § andra slyckel TF (prop. 1977/78:38, KU 1977/78:19,rskr 1977/78:77). Bestämmelsema trädde i kraft . Iparagrafens första stycke, som överensstämmer med 40 a § första styckel SekrL,erinras om vad som gäller enligt 2 kap. 14 § andra stycket TF. Paragrafensandra stycke överensstämmer med etl par mindre redaktionella jämkningar med 40a § andra stycket SekrL. Beslämmelsernai 6 § avser enbart frågan om utlämnande av allmän handling till enskild. Någonmolsvarande reglering i lag av frågan om utlämnande lill myndighet anser jaginte nödvändig. Medanledning av de synpunkter på promemorieförslaget som har förts fram underremissbehandlingen vill jag framhålla alt bestämmelsen i paragrafens andrastycke bara avser att reglera frågan om vem inom en myndighei som i försia handhar atl pröva frågan om utlämnande av allmän handling. Enligt 2 kap. 14 § andrastyckel TF, varom erinras i paragrafens försia stycke, är del ytterstmyndigheten som beslular i frågan. Andra slyckel innebär givetvis inte atlgrundlagsreglerna frångås. Dennaparagraf innehåller regler om besvär. Gällanderätt: 2 kap. 15 § TF och 40 b § SekrL Promemorieförslaget:13 kap. 8 § Iparagrafen upptas- i anslutning lill 2 kap. 15 § TF- vissa kompletterandebestämmelser om enskilds rätt att föra talan mot beslut som rör utlämnande avhandling. Bestämmelser med samma innehåll finns i 40b§SekrL (prop. 1977/78:38, KU 1977/78:19, rskr 1977/78:77). Frågan om i vilkenordning tvist mellan myndigheter skall avgöras regleras i 8§. Prop.1979/80:2 Del A 15 kap. 7 § 363 Grundlägganderegler om fullföljd av talan mol myndighets beslut i ärenden angåendeutbekommande av allmän handling finns i 2 kap. 15 § TF. Enligt detta stadgandefår i princip vaOe beslut överklagas om del innebär all begäran att få la delav handling avslås eller alt handlingen lämnas ut med förbehåll som inskränkersökandens rätt att yppa dess innehåll eller annars förfoga över den. Rätt altföra lalan tillkommer bara den som har begärt att få la del av handlingen. Densom anser sig bli lidande på atl en handling lämnas Ul kan däremol inteöverklaga beslut om utlämnande. Vissa undantag i fullföljdsrätten föreligger.Talan för inte föras mot beslul av eller regeringen. Av 11 kap. 1 §RF följer vidare att högsta domstolens och regeringsrättens avgöranden inte kanöverklagas. Belräffandeinsiansordningen ges i 2 kap. 15 § TF inga andra föreskrifter än all lalan motbeslul av statsråd skall föras hos regeringen och lalan mot beslut av annanmyndighei hos domstol. I fråga om rätten all föra lalan mot beslul av myndigheisom lyder under hänvisas till vad som är särskilt föreskrivet (2 kap.15 § tredje styckel TF). Pågrundval av promemorieförslaget har i 40 b § SekrL tagits in de kompletterandebestämmelserom instansordning m. m. som behövs. Dessa bestämmelser byggerväsentligen på OSK:s förslag om en enhetlig besvärsordning och innebär attkammarrätt genomgående är andra instans. Promemorieförslagels13 kap. 8 § innehåller i försia styckel bl. a. huvudregeln alt talan skallföras i kammarrätt. 1 andra slyckel ges regler om talan mot allmän domstolsbeslul. I iredje styckel undantas bl, a. beslul av från paragrafenstillämpningsområde, I paragrafens Qärde stycke erinras om föreskrifterna i 2kap, 15 § TF om lalan mot beslul av statsråd, I femte stycket erinras om allsärskilda föreskrifter gäller för talan mot beslul av myndighet under riksdagenOfr prop, 1975/76:160 s, 205), Flertaletremissinstanser har godtagit förslaget eller lämnat del ulan erinran, I flerayttranden har dock förordats ändringar eller tillägg. Frånnågra håll har framförts att också den som anser sig bli lidande av etlutlämnande borde ha möjlighel alt överklaga. Enligt den ordning som hargällt är det bara sökanden som har klagorätt. Tanken på en utvidgning avklagorällen till alt gälla andra än sökanden avvisades vid anlagandel av delnya 2 kap. TF (prop. 1975/76:160 s. 203 O- De skäl som då anfördes är enligtmin mening fortfarande bärande, Samma skäl talar också starkt molregeringsrättens och förslag under remissbehandlingen om att ettsystem med ett allmänt ombud som motpart till klaganden tillskapas vid frågansprövning i domslol. En remissinstans har föreslagit att klagorällen utvidgastill atl avse också muntligt utlämnande. För egen del vill jag dock inteförorda en sådan utvidgning, Behovel härav torde vara begränsat och denföreslagna ordningen torde vara behäftad med belydande principiella ochpraktiska svårigheter. En remissinstans har tagit upp frågan om inte myndighetsbeslul atl inte 1979/80:2 Del A 15 kap. 7 i) 364 hemligstämplahandling bör kunna överklagas. Som jag har framhållit i prop. 1977/78:38 (s. 39O innebär en hemligstämpling inte något bindande avgörande av sekretessfrågan.En hemligstämpling har alltså inte någon egentlig rättsverkan och en möjlighelatt överklaga etl beslul angående hemligstämpling fyller därför enligt minmening inte någon funktion.