prop · G3031 · 1979-12-31 00:00:00 — Tillnyklringsklinikerna, som lörul-salies i LOB-lagen,saknas. Dagens sociala nyklerhelsvård är inle attraktiv för missbrukarna.Dessutom råder stora svårigheier atl erhålla arbele och boslad för människormed alkoholproblem. Sociahjänslen bör inle fä slörre roll, när det gäller altlösa alkoholproblemet, än del finns realisiiska möjligheter för den allgenomföra. Om socialljänslen pålar sig ett orealistiskt stort ansvar förlösande av sociala problem, kan detta medföra, att del engagemang och ansvar,som är nödvändigl för alla och en var, förkvävs. Alkoholproblemet löses inlebara med vård och behandling. Prop.1979/80:1 310 Remissinstanser som b i t r ii d e r socialulredningensallernaliv fö r s I ag liovrtiii anser altalternativförslagel är atl föredra. Hovrätten fiamhäller atl även behovet avskydd för annan i vidare omfattning än utredningen tänkt sig bör utgöraindikation för omhändertagande. Till utveckling av sin ståndpunktanför hovrätten bl. a.: Det bör framhållas, alt en vårdbehövandes lillslåndofla är sådanl atl det kan ifrågasältas om någol giltigt samtyckeöverhuvudtagel kan lämnas. Därtill kommer, att ulredningens tankar enligthovrättens mening innebär en anmärkningsvärd överskaltning av flertaletmissbrukares sjukdomsinsikt och önskan atl upphöra med missbruket. Redan nu kanvådorna av etl sådanl synsätt påvisas. Den senaste tidens utveckling i fråga ommissbruk av alkohol och andra beroendeframkallande medel - en utveckling styrdav fylleriets avkriminalisering och av en "vård"-ideologi enliglvilken missbrukaren har all ensam ta ansvar för sin person och sitt liv hurnedbrytande och fysiskt påfrestande della liv än må vara - kan sägas innebäraen brisl pä humanilel, gränsande lill cynism. Missbrukaren får hell enkelt ulaningripande fortsätta sitt missbruk tills han går under. Genom lagregler omomyndighet, om förmynderskap och om godmanskap söker samhället i skildahänseenden skydda den enskilde mot följder av oförmåga att vårda sig eller sinegendom. I lika mån bör samhället inte bara känna utan även ta ansvar för densom genom missbruk av rusdrycker eller narkolika försatt sig ur slånd allförslå silt eget bästa, Elt sådant ansvarstagande är inte genomförbart utan ellvisst mall av tvång. Samhället måste vara bereti att la della ansvar och detmåste ske på ell tidigt stadium. Socialvården kan rimligen icke undgå att härlaga sin del av ansvarel. Kummurråiien i anslulersig lill allernalivförslagd. LSPV skall enligt vad ulredningen framhåller äveni fortsättningen vara en medicinsk vårdlag. Detta kan få llll följd all vissamissbrukargrupper inle kan beredas vård utan eget samtycke irols all irängandevärdbehov föreligger. Härtill komm.er atl LSPV i sin nuvarande utformning inleger samma rällssäkerhelsgaraniier som en domslolsprövning. Majoritdsförslagelär förenat med sådana nackdelar atl en annan lösning måste väljas. Den lösningsom anges i alternativförslagel kan godtas. Det är emellertid nödvändigt atlförutsättningarna för omhänderlagande ges en annan och klarare ulformning. Delär ett ofrånkomligt krav att del i lagtexten preciseras under vilka betingelseretl frihetsberövande kan ske. Enligt kammarrätten bör värd kunna beredas intebara den som är farlig för sin egen hälsa ulan även den som ulgör en fara förannan. Övervägande skäl talar för atl det öppnas möjlighet att låta vårdeninnefatta förordnande av kontaktman och meddelande av föreskrifter. Vårdlidenbör inte heller vara beslämd i lag utan tiden bör kunna anpassas tillvårdbehovet. bör ha plikt att fortlöpande pröva vårdensfortbestånd. Enligl uppfattning har utredningenöverskattat sam- 1979/80:1 311 hälleis möjligheter atl fä fiamtör allt missbrukare avolika berusningsmedel att fiivilligl söka värd för sitt missbruk. Styrelsenanser även att den viktiga fiågan om samhållets möjligheter atl ingripa medtviing i vårdiiren-den och vilka myndigheter som i fiamtiden bör ta befaUningmed sådana ärenden inle fått den ingående behandling som är nödvändig. Enundersökning och utvärdering av dessa betydelsefulla fiägor framstår därtörsom nödvändig. biträder den av en reservant i utredningenfiamförda uppfattningen att värden av vuxna missbrukare bör tillgodoses ienlighel med utredningens allernativförslag. Enligt det alternativa lagförslagetskall polismyndighet inte säsom nu är fallet enligt 21 S NvL kunna ingripa iakuta vårdsituationer mot vårdbehövande annal iin med stöd avpolililagstiftningen, dvs. 2 S polisinslruklionen, 3 S LTO samt LOB. Enliglstyrelsens uppfattning mäsie av polisen beslutade administrativafiihetsbeiövanden grundas på den föreslagna lagen med särskilda bestämmelserom vård inom . Att säsom föreslås som ett provisorium i avbidanpä alt polisen når kontakt med besluisfatlare i socialnämnd stödja etl avpolisen verkställt fiihetsberö-vande på Pl, LTO eller LOB är enligt styrelsensåsikt helt felaktigt. I fråga om tillämpningen av LSPVanser styrelsen det är etl elemeniäri rätlssäkerhelskrav all en genomgripandeöversyn av LPSV företas om denna lag avses komma atl användas på det sättutredningen föreslår vid ingripanden mot missbrukare, vilka icke kan övertygasom all söka värd på eget initiativ. Atl tolka en lag av denna beskaffenhelexlensivt måste inge stora betänkligheter. Såvitt styrelsen kunnat finna arbetsgrupp inom socialslyrelsen som framlagt etl förslag lill lagom viss psykisk vård icke heller på ett tillräckligt ingäende säu penetreratdessa problem. Länsslyrelsen I länansluter sig till alternalivförslaget. LSPV är inle tillfyllest för atllillgodose missbrukarens värdbehov. Vuxna missbrukare kan endasi iundantagsfall anses som psykiskt sjuka i den mening som avses i LSPV. Eltomhänderlagande enligl den lagen medger dessutom som regel endast en akulavgiftning under en mycket begränsad lid. Svärl alkoholskadade personer kräversom regel längre vårdtider på inslilution med särskilda behandlingsresurser. Av de som avses medtvångsinlagningsansökningarna är farliga för närslående.Farliga alkoholister är i allmänhet inte så svårt alkoholsjuka all de drabbasav delirium, epilepsi eller hallucinos och de kan därför knappast påtvingasvård enligt LSPV. Om missbrukaren inle frivilligt underkasiar sig vård finns iregel inga möjligheler att tillgodose närståendes skyddsbehov förrän våldsbroltinlräffal. En grundlig genomlysning av farlighdsproblemaliken är enligtlänsstyrelsens mening nödvändig innan de nuvarande reglerna om tvångsinlagningav farliga missbrukare slopas. De missbrukare som är ur slånd att ta vård om sig själva äroftasi mycket Prop.1979/80:1 312 svårl nergångna när ansökan om Ivångsintagning görs. Omsådana missbrukare inle lider av psykisk sjukdom kommer de enligt utredningensförslag inle alt kunna vårdas utan samtycke. För dem som inte vill medverkatill någon form av vård kommer etl fortgående förfall inle all kunna hejdas.Länsstyrelsen har ingel atl erinra mot en stark restriktivitet i fråga omtvångsvård. Den bör dock inte ges sådan innebörd atl svåra fysiska ellerpsykiska sjukdomstillslånd eller social ulslagning i praktiken kommer all varaetl faktum när tvångsvård kommer till stånd. anser attmöjligheler till tvångsåtgärder bör finnas även i en kommande socialtjänsllag.Del vore olyckligt om de tvångsmässiga vårdformer, som är nödvändiga i etlbegränsal antal fall, utrednings-och beslulsmässigt skulle läggas uianförsocialljänstens kompetensområde. En prövning inför lånsrätt är urrällssäkerhelssynpunkl bällre än exempelvis den på läkare ankommandeprövningen enligl LSPV. i Väsimunlunds lånbiträder alternalivförslaget. framhåller att missbruket avberoendeframkallande medel kan betraktas som en i huvudsak socialepidemiskåkomma med vissa följdverkningar av medicinsk och psykialrisk karaktär.Huvudansvaret för såväl profylax som vårdinsatser måste läggas på samhälletssociala myndigheter. När frivilliga insalser inle räcker lill måsleIvångsinsliiui inom socialljänslen finnas för atl tvinga fram en behandling.Socialtjänsten, som har det yttersta värdansvaret, kan inle avhända sigansvaret. Länsslyrelsen anför vidare atl del inte är i första hand psykiatriskvård en missbrukare i ett akutskede behöver, utan medicinsk avgiftning ochuppbyggnad. 1 en samverkansorganisation mellan socialtjänst och sjukvård börfinnas tillgäng till speciella medicinska avdelningar för alkoholmissbrukarevid varje länssjukhus. På dessa avdelningar bör socialljänstens kuralorerarbeta varigenom man skapar kontinuitet i vård- och behandlingskedjan underklinikvistelsen. Länslasarettens närhel lill kommunerna måsle tillmätas storbelydelse för effeklivitetssyfie med vården. i länpekar på atl enligt 12 S förslaget lill socialnämndslag utredning får inledasförsl sedan den enskilde genom ansökan eller på annat sätt vänt sig tillnämnden. En sådan bestämmelse medför stora svårigheter för nämnden att införsjukvårdshuvudmännen dokumentera atl del föreligger behov och förulsättningarför tvångsingripanden enligl LSPV. ifrågasätter också ommöjlighet atl tillämpa LSPV på den akluella missbrukargruppen alltid är förhanden och ansluter sig till socialutredningens aUernativförslag. Somytterligare skäl anförs att intagning enligt LSPV inte ger samma möjlighetertill en allsidig bedömning som handläggning inför förvaltningsdomstol och attalternalivförslaget ger större möjlighet till kontinuitet i behandlingen änLSPV. ifrågasätter om lagen inte borde ge möjlighet till tvångsomhändertagandeäven när en person till följd av sitt missbruk är fariig för sammanboendespersonliga säkerhet eller fysiska eller psykiska hälsa. Prop.1979/80:1 313 Slulligen menar länsslyrelsen all om majorildsförslagdgenomförs den föreslagna 12 a S i LSPV bör ulformas sä atl underrällelse lillsocialnämnden kan ske även om patienlen inte samlycker. I Kristianstuds länmenar atl LSPV är en medicinsk vårdlag som lämpar sig mindre väl som en socialtvångslag och atl social-myndighderna, om ulredningsförslagd genomförs, islörre utsträckning än I", n. skulle nödgas begära intagning enligt LSPV.Länsstyrelsen förordar allernalivförslagd som princip men menar atl det inlelillräckligl beaktar missbrukarens familjs inlresse av skydd och all enbeslämmelse om en längsla vårdlid inte är lämplig. Även länsstyrelserna ISödermanlands, , , , och Koppurbergs Itinanser atl allernalivförslagd bör ligga lill grund för lagsliflningen. Delframhålls bl.a. atl om tvångsintagning skulle kunna ske endasi med stöd avLSPV kommer ulvecklingen all leda lill all lagens tillämpningsområde vidgas ochalt nuvarande rällssäkerhelsgaraniier i samband med intagning blir eftersatta.LSPV ger inte heller lagliga möjligheler att kvarhålladen vårdbehövande. Några länsslyrelser framhåller all missbruket ofla lederlill all anhöriga, främsl maka och barn, ulsälls för fara lill kroppslig ochsjälslig hälsa. Del är därför vikligl all dessa risker vägs in vid utformningenav lagförslagel. Ålskilliga kommuner har ocksåbilräll allernalivförslagd. anför bl.a. all skall hadet yttersta ansvarel även i de - om än fåtaliga - Ivångssilualioner som kanuppkomma. Kommunen är Iveksam huruvida missbrukare skulle söka socialljänsleni slörre omfallning om de visste alt tvångsåtgärderna inle fanns inomsociallagstiftningen eftersom ändå skulle åläggas alt initieraoch följa upp vård enligt LSPV. Arviku kommun anför betänkligheter motmöjligheterna all bereda värd i erforderlig utsträckning enligt LSPV ochframhåller atl de alternativa resurser utredningen framhävt under överskådligtid kommer all saknas, varför elt avskaffande av Ivångslagsliftningen inomsocialvården f n. inle syns möjlig. Kommunen ansluler sig lillallernalivförslagd och lill de krav på en allsidig översyn av ivångel inomsocialljänsl, sjukvård och kriminalvård som framförts frän olika häll. ÄvenFulu kommun bilräder alternativförslaget men framhåller särskilt allmöjlighelerna atl erbjuda meningsfull värd för vuxen missbrukare inle äravhängigt av om del är möjligi att vidtaga tvång eller inle utan mera vilketinnehåll värden ges. Etl grundläggande krav är därför atl resurser ställs tillförfogande. Avgifiningskliniker med sjukvårdskunnig personal bör t.ex. snaraslkomma lill stånd. I flera kommuners, bland demHalmstad och , remissyllranden fästs särskild uppmärksamhel vid frågan ombehovel av skydd för annan person, främsl närstående. Man invänder dock attäven allernalivförslagd är otillräckligt såtillvida atl som grund för vård intesärskilt angivils skyddet för annan. Prop.1979/80:1 3,4 Sjukvårdens och socialvårdensplanerings- och rationuliseringsinstilut (SPRI) framhåller alt del är svårt allöverblicka konsekvenserna av ulredningens förslag. vidlas relativtmänga tvångsingripanden med slöd av LSPV mot olika loxikomaner. Om dessulom LSPVskulle få en mer strikt medicinsk tillämpning, vilket diskuterats, så alt lagenendasi omfallar psykotiska tillstånd, förändrar det de förutsätlningar somsocialutredningen utgår från. Värden av olika missbrukare måste,anför SPRI, ses på ett enhetligt sätt oberoende av huvudman. Om huvudprincipenär atl behandlande personal inte skall kunna tillgripa tvångsåtgärder skalldenna princip också gälla den medicinska personalen. Om det inte längre skall varamöjligt att tillgripa tvångsåtgärder inom ramen för sociallagsliftningen måstedelta kompenseras genom andra åtgärder. Således krävs belydligl större värd-och behandlingsresurser för loxikomaner än vad som finns tillgängliga. Envård- och behandlings-organisation måste skapas som ger möjlighet till åtgärderbåde i samband med akula lillslånd och vid social och medicinsk rehabililering,I vård- och behandlingsorganisalionen måsle ingå resurser för atl merfortlöpande la hand om loxikomaner där rehabililerande åtgärder bedöms somresultatlösa. Åtgärder måste diskuleras för au få möjlighet alt komma in påelt sä lidigl stadium som möjligt. I en sådan vård- och behandlingsorganisationingår både medicinska och sociala åtgärder. En förulsällning för alt den skallfungera är atl den planeras och organiseras gemensanu av berörda kommuner ochlandsting. förslag lordesäledes, anför SPRI vidaie, inle kunna genomföras ulan väsentliga ökadebehandlingsiesiiiser fiiinist inom den psykiatriska värden anpassade lillloxikomanigruppen. Detla kräver i sin lur möjlighet att ulveckla adekvalabehandlingsmetoder. Om förslagel resulterar i atl möjligheten tilltvångsåtgärder helt utmönstras ur sociallagsliftningen finns dessutom risk föralt det medicinska tänkandet överväger för dessa patientgrupper - någol som medhånsyn lill gruppernas karaklär och vårdbehov inle är acceptabelt. Nykterhelsvårdensuiistali.sförbiiiul anser övervägande skiil lala för en principiell lösning iöverensslämmelse med ulredningens allei nativföi slag. Del är emellertid nödvändiglatl detla förslag grundligt överarbetas. Förbundet framhåller bl.a. allförslaget uppenbarligen tar sikle på vårdbehov av sådant mycket irängande slagsom ofta varken kan eller bör tillgodoses vid vårdanstalt tillhörandesocialvården. Tillämpningen av den föreslagna lagen lorde därför förulsälla eltsamspel mellan socialnämnd-länsrält-sjukvårdsorgan som skulle ha förtjänatnärmare belysning. Nykierheisrörelsens Landsförbiind(NLF) avvisar socialulredningens majoritetsförslag och ansluter sig till principenom sociala insatsei utan den enskildes samtycke. Förbundet anser all delallernaliva förslaget bör ytterligare överarbetas. Enligl förbundets mening bören särskild utredning Prop.1979/80:1 315 tillsällas för all ulreda frågan om Ivångsmässig vård ochbehandling inom olika samhällsseklorer. Svensku Nykterhetsvårdsförbundetbilräder i princip ulredningens allernalivförslag att gälla intill dess entotal översyn skett belräffande del samlade ivångel för missbrukare. Delallernaliva förslagel måsle dock omarbelas och ges en klarare utformning bl. a.med hänsyn till alt förslaget i sin nuvarande utformning innebär en skärpning iförhållande lill nu gällande regler. Enligt förbundels mening kan således LSPVej generelll lillämpas på hela missbrukargruppen ulan en reslgmpp -företrädesvis alkoholmissbrukare - bildas, som inte kan ges vård enligt LSPV.Denna grupp skulle - sedan frivilliga resurser uttömts - stå utan akut värdmöjlighetom socialulredningens majorilelsförslag skulle följas. strider molprincipen om ytlersla vårdansvar och den grundläggandetankegången om trygghet för alla. Del alternativa förslagel innebär slörrerättssäkerhet för patienten och sannolikl en bällre vård än den som den hårtbelastade sjukvärden kan erbjuda. Förbundel uttrycker dock viss tveksamhet motden föreslagna möjlighelen all ulslräcka vården lill . Dei tinnsenligt förbundet risk för atl mänader kommer all uppfällas som normaltidför tvångsvård. ochnarkoiikuinissbruk (RFMA) anser det angeläget all socialvården befrias fränIvångsvården men bältre underbyggda förslag om hur det skall ske erfordras.Skall mentalsjukvärden svara för vården måste LSPV förändras - någol som ärangeläget i vilket fall som helsl. Svenska DiakonstiUskupelunderstryker inledningsvis atl största vikt bör läggas vid vårdens innehåll ochnämner som exempel att i en kvalificerad värd bör ingå behandlingshem,terapeutiska samhällen, kollektivfosler-hem, där problembearbetning, terapi,samtalsgrupper o. dyl, ingår för all ge en kvalificerad och för den enskildevälmotiverad vård. I de fall tvång ändå måste tillgripas mot vuxna missbmkareanser sällskapel alt delta bör utformas på del sätt allernalivförslagd anvisal,främst av rättssäkerhetsskäl. Au socialvärden skulle kunna göras hellserviceinriktad och därigenom vinna allmänhelens förtroende är tvivelaktigt,dä de sociala instanserna forlfarande kommer atl uppspåra och utreda ärendenmed social problematik samt tillhandahälla material om klienters förhållanden,som uppenbarligen kan vara besvärande för klienten, oavsett om tvångs- ellerfrivil-ligsitualion föreligger, menar sällskapet. Även sällskapet menar all enomfaltande revidering av LSPV är angelägen. Föreningen förordar alternativförslaget. LSPV är i huvudsak tillämplignär det gäller klara, bestående förvirrings-tillstånd och av vetenskapen klartdefinierade psykiska sjukdomar. En missbrukare bereds nu i bäsla fallsynnerligen korlvarig och akul avgift-ningsvård. Risk finns atl socialljänstensfrivilliglinje kan lämna de grava, insiklslösa missbrukarna ål silt öde. Densamarbetsvillige, speciellt den 1979/80:1 3 K, med "kuratorstycke"" blir föremål försocialljänstens hela vårdpakel medan resten lämnas utanför för atl gä etlovissl öde lill mötes. I vart fall måste del kommunala vårdansvaret förenas medmyckel goda resurser och hög aktivitet för alt locka till frivillig värd.Annars är, menar föreningen, risken slor lör en motreaktion som är betydligtmer negativ än det vård-tvång vi haft. Föreningen understryker ävenrisken lör en fortsalt ökad överföring av missbrukare till kriminalvården. Alternativet borde i stället varaalt inrätla lillnyklringskliniker så utrustade personellt all man där kanförbereda och förmedla långvarigare och meningsfullare vård på institutionermed nödvändiga resurser. Denna institulionella behandling bör kunna beredasulan samtycke. Vårdliden bör anpassas lill del individuella fallel, dock med ejalltför kort maximitid. () ansluter sig lill alternalivförslaget samt anför atl isociallagsliftningen bör bibehållas en möjlighel till tvångsingripande motalkoholmissbrukare som ulsäller annan för fara. Remissinstanser som inte lar utlrycklig slällning ellervill atl hela frägan om tvång skall utredas innan slutlig slällning tas JO konslalerar atl del finnsuppenbarligen en ytlersla gräns när samhället inle längre kan underlåta allgripa in för att tillförsäkra nägon akut vård. när vederbörande själv lillföljd av psykisk sjukdom, svårartat missbruk eller liknande är istånd atl räll bedöma sitl lillslånd och all frågan därför närmast gäller lillvilket vårdområde man vill hänföra de Ivångsälgärder som i vissa fall inle kanundvaras. I denna del anser JO sig inle ha anledning alt ta principiellslällning. JO vill dock samlidigl framhålla all del, oavsett vilket val mangör, gäller atl begränsa tvångsåtgärderna så atl de inle kommer lill användningschablonmässigt utan bara lillämpas i sådana fall där del är oundgängligennödvändigl. JO iror för sin del all del finns goda förulsällningar att byta utde flesla tvångsåtgärder gentemot vuxna missbrukare mol inlensiva frivilligaålgärder. Med den omdaning som förslagel kommer alt innebära försocialljänstens del ökar möjligheterna alt erbjuda sådana verkningsfullafrivilliga behandlingsåtgärder. Behovet av tvångsåtgärder vid sidan om dem somi dag finns i lagen om sluten psykialrisk vård i vissa fall tycks därför inlevara särskilt slor. JO kommenterar därefter även detalternativt framlagda förslaget till lag med särskilda bestämmelser om vårdinom , varvid JO anför bl.a., att den föreslagna maximeradevårdtiden kan godtas med hänsyn till rättssäkerhetskraven, att detfallet att en missbrukare är farlig för sin omgivning bör öppet behandlas i lagen,saml all kriteriet alt missbrukaren inle själv kan bedöma sitt vårdbehov börframgå av lagtexten. Universitets- och högskoleämbetet (UHÅ) har inhämtatyttranden från 1979/80:1 317 universilelen i , , Gineborg och Slockholm ochanlöi -under hänvisning till innehållet i sagda yltraiKlen - lör egen del bl.a,följande. UHÄ konstaterar alt ulredningen i myckel lilenutslriickning beaktat fiågan om ulbildning och forskning - resurser som bordevara ulonioi-denlligl betydelsefulla i samband med en reformverksamhet avförevarande art. UHÄ understryker siirskilt vikten av all reformverksamhetenföljs upp och kombineras med insatsei i fiåga om ulbildning och forskning.Juridiska fukiilieiskollegiei vid universilel anför all om LSPVlillämpas korrekt enligt lagstiftarens ullalanden i förarbelena sä skulle densannolikl komma att omfalta bara etl ringa lalal av del åsyftademissbru-karklienlelel. Omhändertagandet skulle dessutom i regel kunna iiga beslåndbara under en kortare avgiftningsperiod, varefter den utskrivne skulle hänvisaslill frivillig behandling i form av ""socialtjänst"".Kollegiet erinrar om alt om förslaget antas, del bör ske i medvetande om dessakonsekvenser, samt att varje ändring av tillämpningen av LSPV bör ske förstefter lagändring och att nuvarande LSPV har förutsälls få en restriktivlolkning. ultalar även alt alternativförslagel vad gällerfiämst de formulerade rekvisiten lider av en i förhållande till gällandelagstiftning påtaglig brisl pä precision. Samma synpunkter anförs 'av juridiskafakuheisnämnden vid Lunds universilel. som dock uttryckligen avstår från attta slällning till frågan om tvångets bibehållande eller avskaffande inomsocialvården under följande motivering: F.n. saknas etl säkert underlag förbedömning av frågan om tvångets behövlighd inom socialvärden. Deballen häromsynes vara mera präglad av tro än av vetande. Visserligen känner man lill endel om effeklen av det tvång, som f. n. ulövas. Men delta räcker inte för skall kunna dra några säkra slulsalser. Man vel ingenting om den effekt,som en begränsning eller elt avskaffande av tvånget skulle medföra. Klarhelhärom kan endast framtida erfarenheter ge. En reform i denna riktning blir mednödvändighet dl experiment, och eventuellt ell dyrbart sådant. Om man avskaffartvånget, får man sannolikl acceplera att en del människor går under på grund avobenägenhet atl söka frivillig värd. Huvuvida delta offer kan uppvägas av enökad effektivitet hos den frivilliga vården, är ytterst svårt atl bedöma. vidLunds universitet menar all ivångsfrågan inle bör avgöras förrän en särskildulredning om administrativa frihetsberövanden slutförts. SamhällsveienskapUgufukuhetsnåmnden vid ansluler sig till allernativförslagel ochframhäver särskilt rällssäkerhetsaspeklen i samband med ingripandel. vidGöieborgs universitet ifrågasäller utredningens uttalande alt det""yttersta värdansvaret'" skall åvila och hållerför sannolikt atl det ""yttersta vårdansvaret"" jusl pägrund av förslagen i stället kommer all hamna inom sjukvården. Prop.1979/80:1 318