prop · G3032 · 1979-12-31 00:00:00 — Den bristande följdriktigheten kommer att framträdasärskill nu när en enhetlig reglering i övrigt genomförs i fråga omhandlingssekreless och tystnadsplikl. har uppfattningen all förden som har lyckats sälla sig in i hithörande frågeställningar denna brist kante sig mindre väsentlig. Den är ju, kan man säga, av huvudsakligen formellnatur; gränsdragningen för meddelarfriheten mot tystnadsplikterna blir den irealiteten bestämmande över hela faltet, eftersom uppgifter ur hemligahandlingar alltid kan utlämnas för publicering intill denna gräns blott utlämnandetsker på annat sätt än genom atl själva handlingen eller del därav lämnas ul.Men för den oinvigde måste lagstiftningen te sig förbryllande. Del är inte sålätt att inse att enbart det sätt på vilket en uppgift i en allmän handlinglämnas ul är avgörande för om straffbart förfarande föreligger eller ej.Uppgiftens sakliga innebörd synes böra vara avgörande för denna fråga, i likhetmed vad som föreslås gälla belräffande handlingssekrelessen ochtystnadsplikten i övrigi. ifrågasätter om inte regleringen i 7kap. 3 § TF - och i samband därmed slående regler i TF - bör övervägas på nytt,hur motbjudande det än kan te sig att än en gång ändra i TF.Lämpligl kan också vara alt ta upp frågan i samband med genomförandet av en massmediegrundlag.En lösning i sak som, enligt vad som antyds i den remitterade promemorian, gårut på atl i den nu föreslagna lagen åstadkomma en överensstämmelse, anseropinionsnämnden inte vara möjlig med hänsyn till innehållet i 7 kap. 3 i; 2 TF. Kammarrätteni Sundvall ansluler sig lill vad som anförs om utformningen i stort avlagreglerna. Utgångspunkternaför utformningen av lagreglerna om undanlag från meddelarfriheten diskuteras ien rad yttranden. Prop.1979/80:2 Del B Bilaga 2 159 uttalaratt del är lätt att uppfatta de nuvarande reglerna om avvägningen mellantystnadsplikt och meddelarfrihet såsom orimliga: det är i många fall straffbartatt röja en hemlighet vid frukostbordet men straffritt att via en tidningsredaktionsprida samma hemlighet till hundratusentals läsare. Skälen för den rådandeordningen är emellertid väl kända. De utvecklades av dåvarandejustitieministern i prop. 1975/76:204 s. 94 f Hovrätten vill understryka atl,såsom sades då, det största värdet i en vidsträckt meddelarfrihet ligger i alluppgifter lämnas, inte för direkt publicering, utan mera för atl tjäna somunderiag för kommande publicering i ämnet. Erfarenheten från senare decenniermed en myckel stor frihet för meddelare ger enligt hovrättens mening anledningatt utgå från atl både offentliga funktionärer och nyhetsmedierna generelltsett hanterar de gällande reglerna med varsamhet och gott omdöme. För etl pardecennier sedan yppades visst missnöje med tidningarnas brollsreportage, ochman krävde från vissa håll att polis- och åklagarpersonalens meddelarfrihetskulle begränsas. Kraven tillbakavisades emellertid. Såvitt hovrätten har sigbekant är man nu på ömse håll nöjd med rådande ordning. Den öppna hållning sompolis- och åklagarpersonalen som regel lorde inlaga undanröjer anledningar lillmisstänksamhet hos nyhetspersonalen och minskar riskerna för publiciletsskador.Indirekt främjas allmänhetens förtroende för polis- och åklagarmyndig-hetema.Del finns enligt hovrätten anledning atl tro alt en uppmjukning på andrakänsliga områden, såsom inom socialförvaltningen, skulle ha en liknande gynnsameffekt. Dettryckfrihetsrättsliga meddelarskyddet måsle för den oinvigde framstå som enegendomlig företeelse. Alt uppgifter, som omfattas av tystnadsplikt, kanstraffritl lämnas ut till en tidningsredaktion eller enskild journalist förpublicering i pressen är svårförståeligt. Ehuru denna meddelarfrihet ej ärnågon ny företeelse, torde den för mången vara främmande. Del gäller därförenligt opinionsnämndens mening alt, när den nu aktualiseras i föreliggandelagstiftningsärende, såvitt möjligt förklara och förtydliga dess innebörd. Delslår nämligen klart, att meddelarfriheten är av största betydelse för en fri debattoch en riklig samhällsinformation. Men del är lika klart alt den är ömtåligtill sin natur. Meddelarfrihetensräckvidd har ändrats undan för undan, alltifrån det 1948framlagda förslaget lill ny TF fram lill senasie ändring, , i samma TF.1 anslutning till denna senaste ändring framhölls (prop. 1976/76:204 s. 95) attdet största värdet i en vidsträckt meddelarfrihet ligger i att uppgifterlämnas, inte för direkt publicering, ulan mera för all tjäna som underlag förkommande publicering i ämnet. Och som skydd mot publicitetsskador harframhållits, utom del tryckfrihetsrättsliga ansvaret, den självsanerandeverksamhet som bedrivs inom pressen, bl. a. genom opinionsnämnden. Detskulle självfallet vara av värde om del i den nu föreslagna lagen kunde kommalill uttryck, atl i den mån hemliga uppgifter lämnas ut till pressen de främstskall tjäna som bakgrundsmaterial för en publicering. Prop.1979/80:2 Del B Bilaga 2 160 utformning7 kap. 3 S försia slyckel och 1 kap. 1 S tredje stycket TF erhållit vill delsynas som om en beslämmelse av sådanl innehåll skulle komma i strid med TF. Mentanken bör framhävas i motiven. Del är av vikt alt den enskilde journalistenhar klart för sig all del inte är fritt fram för publicering ulan vidare, såsnart en uppgift lämnais ul av en offentlig funktionär. Han får inte förlitasig på all denne övervägt saken och alt utiämnandet av uppgiften innebärklartecken. Under förutsättning att journalisterna arbetar seriöst, medvetna omsitt pressetiska ansvar, måsle meddelarfriheten betraktas som en särdeles slortillgång. Inte sällan lärer en mera fyllig upplysning, som kan erhållas tackvare meddelarfriheten, leda till all publicering i ell ömtåligt ärendeunderlåtes med hänsyn till enskilds personliga förhållanden. Opinionsnämndenkan sålunda från sin praxis nämna exempel på atl en närgångenpublicering av ett fall rörande omhändertagande av barn för samhällsvårdantagligen skulle ha uteblivit, om företrädare för barna-vårdsmyndighelerna äglklarlägga de närmare förhållandena i fallel. Inte minsl denundersökande journalistiken medför emellertid vissa faror. Det som förmenasinnebära en kritisk granskning av en företeelse i samhället - en i sig klartvällovlig uppgift - stannar gärna vid ett nedsättande angrepp på person utanvidare syftning. Insikten är inte lika klar hos alla, när del gäller att skiljamellan sak och person. Från opinionsnämndens verksamhet kanlill och med lämnas exempel på hur en stor dagstidning publicerat en enskildpersons sjukjournal, som dess reporter lyckats få del av. Med del sagda villopinionsnämnden särskill understryka behovel av skydd för den personligaintegriteten, när nu konturerna av meddelarfriheten skall läggas fast. Att märkaär, att meddelarens åsidosättande av lystnadsplikt är strafflart endast näruppsåt föreligger. Pressens eget ansvar måste därför framhävas. Enpubliciteisskada kan svåriigen repareras genom ett aldrig så omfattandetryckfriheisansvar eller, utanför lagsiifiningsområdet, genmäles-räit. Dettillhör sällsynthelerna atl en enskild person, som blivit föremål för angrepp ien tidning, kan räkna med försök från tidningens sida till återupprättelse iden utsträckning som vi sett exempel på den senasie liden. har intesett som sin uppgift all utifrån nu anförda allmänna synpunkter påmeddelarfriheten närmare granska del remitterade förslagel i dess enskildheter.Nämnden vill främst framhålla önskemålet, atl i lagstiftningsärendet förklarasmeddelarskyddets närmare innebörd och framhävs pressens självständiga ansvar idenna del. Enligtkommunstyrelsen i kommun är erfarenheterna vid tillämpning avgällande rätt varierande. 1 flertalet fall har systemet fungerat väl. Dock hartolkningssvårigheler då och då gjort sig gällande. Det har också förekommit attmyndighei har samlat in uppgifter och därvid har angett att sekretesskyddföreligger i fall där tjänsteman sedan har varit oförhindrad all lämnauppgiften vidare till massmedier. Det finns enligt kommunstyrelsen exempel påalt företag och enskilda personer inte har ansett sig vilja lämna uppgift tillmyndighei som man har menat inte kan hanlera uppgiften på etttillfredsställande sätt. Här vilar som anges i promemorian etl tungt ansvar påall varje enskild tjänsteman tillämpar meddelarfriheten med omdöme. Dock sägs ipromemorian, erinrar kommunstyrelsen att "en felbedömning som Prop.1979/80:2 Del B Bilaga 2 161 lederlill att en uppkommen publicitetsskada blir något störte än vad som kan ansesmotiverat av del allmänna intresset äv atl en viss uppgift lämhades(...) somregel inte (bör) kunna bestraffas". Enligt kommunstyrelsen kan det finnasstarka skäl för en mellanform mellan allmän tillgänglighet och total sekretess.En sådan mellanform finns f ö. när del gäller parts insyn i handläggningen avell ärende. Tillämpning av denna mellanform bereder inga svårigheter. När detgäller meddelarfriheten finns dock anledning lill vissa erinringar. Detmellanskikt som omfattas av denna speciella reglering bör enligtkommunstyrelsens mening vara så small som möjligt. Promemorieförslaget är intetillfredsslällande i detta hänseende. Områdel där sekretess i princip råder menmeddelarfrihet föreligger är oproportionerligt stort: Enligt kommunstyrelsensuppfattning bör man allvariigt överväga om sekretesskydd över huvud taget skallföreligga för en uppgift som fritt kan lämnas lill massmedier. Endast iundantagsfall bör sä vara fallet. Man bör därför se över om intesekretessbestämmelserna helt ska slopas för vissa delområden. Nuvarandesituation med ett vitt område där varken sekretess eller offentlighetegentligen råder skapar osäkerhet om rättsläget hos uppgiftslämnare tillmyndigheter och hos befattningshavare vid myndigheter. Denna osäkerhet bör sålångt möjligt undanröjas - också för all den sekrela handläggning av vissauppgifter som är angelägen verkligen skall upprätthållas. Enligtkommunstyrelsens uppfattning bör emellertid den oklarhet som råder i dessafrågor inte föranleda försening av promemorieförslagels genomförande,Förslagel har så stora kvaliteter i andra hänseenden att del bör bli föremålför lagstiftning. Promemorian innebär visseriigen ingen nämnvärd förbättring avgällande rättsläge i fråga om konflikter mellan sekretessbestämmelser ochmeddelarfrihet men heller ingen försämring. Vad som snarare bör göras är ensärskild utredning om begränsning av del gränsområde där sekreiess ochmeddelarfrihet råder. Länsstyrelseni hänvisar lill atl förslaget utgår från all, samtidigtsom tyslnadspliklema begränsas, den enskilde offenllige funktionären likvälskall visa en omdömesgillhel och ansvarskänsla som skall molverka eventuellanegativa effekter av begränsningen. Del fömtsälts också atl genom bortfallet avtystnadsplikten resp, genom möjligheten av förbehåll vid lämnande avuppgifler(t, ex, publiceringsförbud), för vilka eljest tystnadsplikt skullegälla, massmedias representanter skall kunna fä bättre information ochfelaktiga uppgifter kunna tillrättaläggas. Huruvida dessa förutsättningar kananses föreligga i betryggande omfattning undandrar sig länsstyrelsensbedömande, Länsslyrelsen framhåller atl det blir väsentligt att följa upp attden självkontroll, som förutsätts både hos offentliga funktionärer och hosmassmedierna, verkligen fungerar. Enmera kritisk inställning till promemorians innehåll i denna del har någraremissinstanser, ÖB anser all antagandet i promemorian (s, 182), att uppgiftersom kan komma all lämnas lill följd av meddelarfriheten sannolikt aldrig blir Prop.1979/80:2 Del B Bilaga 2 162 publicerade,säkert i och försig är riktigt. Del måsle dock enligt ÖB beaktas alt uppgiftersom lämnas till massmedierna utan att publiceras kan bli nedtecknade på enredaktion och där komma atl läsas av en kanske obestämd krets av personer, somi sin tur kan föra uppgifterna vidare. Icke publicerade uppgifter kan såledesutgöra en mycket viktig informationskälla, som ur säkerhetssynpunkt inte kananses försvarbar. Försvarets materielverkanser sig inte kunna instämma i förmodan att "de meddelarfrihetsförbundnatystnadsplikterna också i fortsättningen kommer att vid sidan av sin rättsligafunktion ha den verkan alt de utövar etl psykologiskt och moraliskt tryck på deoffentliga funktionärerna att vara återhållsamma med att lämna uppgifter tillmassmedierna" (promemorian s, 181), Enligt verket är det möjligt att del -så länge nuvarande generation tjänstemän är kvar i ijänsl - kommer atl dröjakvar en respekt för sekretessbestämmelser mol bakgmnd av vad som hargällt, men en ny generation, som från början har klart för sig att del ärlovligt all gå lill massmedier med vilka hemliga försvarsuppgifter som helst,kommer sannolikt inte alt känna någol nämnvärt "psykologiskt ochmoraliskt tryck" atl vara återhållsam i detla avseende, - Också verketvänder sig mol uttalandet (promemorian s, 182) att "en annan viktigomständighet all beakta i sammanhanget är att många av de uppgifter som kan kommaatl lämnas till följd av meddelarfriheten aldrig blir publicerade". Dennaförmodan är enligt verkets mening knappast ägnad all inge trygghet hos den sombefarar all hemliga uppgifter av vital betydelse fritt utlämnas tillmassmedierna. Uppgifterna kan ändå pä andra vägar än publicering nå ickeönskvärda mottagare. Den för massmedium ansvarige har måhända - som TK harpåpekat (promemorian s, 191) "en mot lag stridande uppfattning om vad somgagnar riket", F, ö, kan ju mottagande massmedium tillhöra främmande makt.Det finns anledning förmoda att, om den föreslagna lagstiftningen fastslälles,främmande makter kommer att tillvarata de möjligheter till lättnader iunderrättelseverksamheten som därigenom öppnas. På s, 186 återkommer man tillatt en rad omständigheter talar för all "inte ens en mycket omfattandemeddelarfrihet medför särskilt stor risk för allvariigapublicitetsskador", varvid bl, a, pekas på "pressens självsanerandeverksamhet" och hänvisas till "det skydd mot svårare missbmk avlämnade uppgifter som ligger i om iryckfrihetsbrott".När en skada redan är skedd, är det föga tröst, atl straff kan utkrävas enligtTF, Redan spridningen till en stor obeslämbar krets personer utanför försvaretav uppgifter som inte ens fär delges mellan olika enheter inom en avförsvarsmaktens egna myndigheter lorde få anses innebära en sädan risk förrikets säkerhet, atl lagstiftaren inte bör medge all den tas, - Slutligen larverket upp atl del på s, 193 uttalas att det inte är svårt att tänka sig fall,när värdet av att en uppgift blir offentlig är så stor atl man får godta ocksåviss skada. En lillämpning av delta uttalande på försvarets område skulle kunnaleda lill stora risker för Prop.1979/80:2 Del B Bilaga 2 163 uppkomstenav obotliga skador eller oacceptabla kostnader. Av avgörande betydelse förfrågan om en sådan tankegång skulle kunna godtas inom även detta område blir,vem som skall göra avvägningen av å ena sidan värdet av offentligheten mol åandra sidan värdet av den skada som kan uppstå. Enligt promemorian anses detböra "överiämnas åt den presumtive meddelaren att inom klart angivna ramarfritt, med ledning endasl av sitt eget omdöme göra de inlresseavvägningar sombör äga rum i varje särskill fall" (s, 181), När det gäller försvarssekretessenär oftast en bedömning av vilka uppgifter som måste skyddas en grannlagauppgift. Del är mänga gånger svårt all överblicka, vilka konsekvenser ettutlämnande av en hemlig uppgift kan fä i olika avseenden, ur operaliv,försvarspolitisk, utrikespolitisk m, fl, synpunkter. Med hänsyn till despeciella omständigheter som är förknippade med försvarets förhållanden är delenligt verkels mening erforderiigl atl anförtro avvägningen av sekretess- ochoffenllighelsinlressena med avseende på rikets säkerhel åt de myndigheter,vilkas ansvariga befattningshavare är utbildade för all inom sina speciellaområden följa den tekniska och militära utvecklingen utomlands och leda dennautveckling i vårt land. Dessa befattningshavare äger nämligen kännedom om vadsom internationellt sett innebär nyheter av betydelse för att förhindra ellermolverka främmande makts överlag i militärt och tekniskt avseende och är därförbäst skickade all bedöma vad som måsle hemlighållas för atl inte riketssäkerhet skall skadas. Promemoriansförslag om utökad meddelarfrihet, som har ansetts nödvändig såsom en"reservutgång" i den vanliga sekretessregleringen (s, 173) för attinte betydelsefulla uppgifter skall undanhållas samhällsdebatten, bedömerflygtekniska försöksanstalten kunna leda till missbruk. Risken för oavsiktligaeller avsiktliga övertramp som kan skada vitala samhällsintressen -1, ex.försvarets - är uppenbar. Det bör inte lämnas till enskild tjänsteman all påsätt som föreslås göra den mycket svåra avvägningen mellan etl sekrelessintresseoch intresset av atl allmänheten via massmedier får tillgång tillsekretesskyddade uppgifter. Härtill kommer, enligt remissyttrandet, att avfelbedömning orsakad skada kan vara mycket svår all neutralisera såväl förenskild person som för samhället. Avsikten med meddelarfriheten borde till endel kunna uppnås med senare års förstärkningar av den offentliga verksamhetensinformalionsorgan, den i samband därmed ökade öppenheten och en restriktivaretillämpning av sekretesskyddet. Med det senare får sekretesskyddet även störrevärde och respekt. m. fl. anser sig inte övertygade av de i promemorianredovisade resonemangen om alt rådande meddelarfrihet inte allvarligt harmissbrukals och all detla förhållande skulle göra det riskfritt att behålla ochäven utöka rådande meddelarfrihet. Enligt organisationerna torde det nämligenförhålla sig så att de hittillsvarande komplicerade och svårtillgängligabestämmelser som gällt i denna fråga inte har varit kända för flertalet av Prop.1979/80:2 Del B Bilaga 2 164 I stor utsträckning lorde man ej heller hos ickerällsbildad personal över huvud tagel ha känt lill meddelarfrihetens existens.Om nu enkla schablonartade regler införs och i samband därmed informationskampanjersätts igång, blir förhållandena annoriunda. Vad detla skulle innebära i frågaom meddelarbenägenheten kan inte säkert sägas. Organisationerna erinrar om alldel i promemorian (s, 178) anförs att meddelarskyddets funktion är all det imånga fall bör finnas möjligheter lill en kritisk granskning av myndigheternasverksamhet även när vissa av de uppgifter som hänför sig till verksamheten ärsekretessbelagda. Organisationerna anser all detta mål kan uppfyllas även ommeddelarfrihetsreglerna ges en mer preciserad och nyanserad utformning. Sålundabör beträffande näringslivets ekonomiska förhållanden okynnesutiämnanden ellerutlämnanden av enskildas uppgifter inte tålas, när den utlämnade uppgiften intebehövs för att möjliggöra den kritiska granskningen av myndigheten i fråga.Bestämmelser med rekvisit som ställer krav på sådan avvägning i det enskildafallet bör utarbetas. Frågan,huruvida undantagen från meddelarfriheten bör anges med hjälp av allmänt hållnaregler eller genom mera detaljerade bestämmelser, aktualiseras i ett paryttranden. Länsstyrelseni anmärker all den brist på konsekvens i regleringen avtystnadsplikt och meddelarfrihet som råder enligt förslaget består och intehelt synes kunna undvikas. Att radikalt begränsa det sekretessbelagda områdetså alt kvar blir endast ett fätal särskilt skyddsvärda iniressen av typförsvaret skulle måhända möjliggöra att meddelarfriheten i dessa kvarståendefall kan slopas. Det synes emellertid inte låta sig göra atl uppge sekretesseni så vidsträckt omfattning. Inskränkning gällande samtliga sekretessfall skulleä andra sidan hårt avstänga pressens källor lill förfång för den offentiigadebatten och massmediernas bevakning av myndighetsutövningen. Frågan måsteenligt mening uppenbariigen lösas genom en kompromiss, Ipromemorian sker detta genom atl vissa sekretessfall (paragrafer), därmeddelarskydd inte avses gälla, uppräknas i en förteckning, Länsslyrelsenbetecknar metoden som schablonartad. Genom all på de sekretessområden därmeddelarskydd beslår ingen hänsyn las till risken för publicitetsskada i detenskilda fallel innebär metoden att meddelarskydd kan gälla, trots att den somsviker sin tystnadsplikt kan förutse att publicitetsskadan blir katastrofal.Exempel härpå är polisens brottsutredande verksamhet, som ej innefattas iuppräkningen. anser att - även om del starka intresset avoffentlighet och insyn motiverar en kompromiss, där publicitetsskador i vissutsträckning får accepteras - allt dock måste göras för atl dylika skador blirså fä och så små som möjligt. Ur denna synpunkt är promemorieförslaget enligtlänsslyrelsens mening för onyanserat. Och även om det finns fog föruppfattningen atl meddelarskyddet bör vara så vidsträckt som möjligt närinsynsinlressel är särskill stort - vilket tydligen påverkat Prop.1979/80:2 Del B Bilaga 2 165 promemorieförfallarensurval - är därmed inte klart atl meddelarskyddet skall vara totalt på vissasekretesskyddade områden. Den omständigheten att rättsläget på nu oskyddadeområden till stora delar blir oförändrat och att antalet publiciletsskadorhittills varit relativt begränsade kan inte heller ge grund för uppfattningenatl ett acceptabelt läge kommer all råda . anvisar somen metod att lösa frågan - som även diskuterats i promemorian - atl låtagränsen mellan meddelarskydd och icke-meddelar-skydd "skära igenom"sekretessfallen och atl begränsa meddelarskyddet i de fall då uppgifter i stridmot tystnadsplikt kan antagas vålla betydande skada eller men. Mol en sådanlösning kan visserligen invändas, som skett i promemorian, alt meddelarfrihetenkommer atl bli mer svårbedömd för en enskild tiänsteman. Bedömningen är dockknappast svårare än den som åvilar tjänstemännen när del gällerskadeuppskattningar vid begäran om utfående av handlingar. anseratl frågan bör ytterligare övervägas mot bakgrund av det sagda. Därvid bör ävenbeaktas att den, som lider skada av bruten sekreiess, helt eller delvis självkan efterge sekretessen och därmed åstadkomma full meddelarfrihet förmyndighetsrepresentanter, om han finner detta förenligt med sina intressen. konstaterar atl de föreslagna reglerna om vilka tystnadspliktersom skall genombryta meddelarfriheten är av två slag. k ena sidan föreslåsabsoluta regler om att vissa tysnadsplikler skall genombryta meddelarfrihetenulan hänsyn till sekretessens betydelse i det särskilda fallet. Å andra sidanföreslås regler där man gör en viss gradering av sekretessens betydelse medhänsyn till del skyddade intresset. föreslår att del ianslutning till de absoluta reglerna införs en kompletterande regel av innebördalt meddelarfriheten skall generelll genombryta tystnadsplikten, omskyddsintresset i del särskilda fallet är obetydligt. DenI a g t e k n i s k a lösningen - all de fall då undanlag från meddelarfrihetenanges i ett särskilt kapilel i den föreslagna lagen och alt del sker medanknytning till de särskilda sekretessbestämmelserna i lagen -tillstyrksgenomgående av de remissinstanser som yttrar sig i frågan. Regeringsrätten finneratl principiellt inget synes vara all erinra mot all reglerna om genombrott avmeddelarfriheten knyts an till de särskilda sekretessreglerna. JK har ingen erinranmot den laglekniska lösning som har förordats. Han framhåller att anknytningentill de primära sekretessreglerna och utformningen av katalogen över de fall dåtystnadsplikten bryter meddelarskyddet minskar behovet av egna värderingar frånden enskilde tjänstemannens sida. finner den laglekniska lösningengodtagbar och anser att del är naturligt all reglerna om begränsningar imeddelarfriheten las in i den föreslagna sekrelesslagen, låt vara atl dessaregler berör också andra tystnadsplikter än sådana som behandlas isekretesslagen. Samma inställning har kammarrätten i SundsvaU. Förslagettillstyrks eller lämnas uttryckligen utan erinran också av ,lanlbruksslyrelsen, kom- Prop.1979/80:2 Del B Bilaga 2 166 merskoltegium,, statens industriverk, statens skeppsprovningsanslall samllänsstyrelsen i .