prop · G30385 · 1979-12-31 00:00:00 — Slutligen bör häranmärkas att en banduppiagning kan vara ett värdefullt hjälpmedel förjournalister och andra företrädare för massmedia när del gäller att korrektåterge vad som förekommit vid en rättegång. Denlösning som framstår som mest ändamålsenlig är enligt min meningden som framlagts av de skiljaktiga ledamöterna efter förslag avrättegångsutredningen. Som framgår av de bifogade under-remissyttrandena är detockså den lösning till vilken överåklagarna i och samtlänsåklagarna i och anslutit sig. Även omjag också för egen del i det nuvarande läget kan ansluta mig till det berördaminoritetsförslaget lämnar detta och 5 1979/80. Prop.1979/80: 87 66 den föreliggande promemorian enligt min mening flera frågor,som i del förevarande sammanhanget tilldrar sig slort inlresse, obesvarade. Avdessa harjag redan inledningsvis berörl den cenirala frågan om återgivning avbandinspelning, främsl när det gäller radio- och TV, med den avgörande belydelsesom lösning av den problematiken kan få för synen på rälten att företainspelning. En annan fråga som enligl min mening inle tillräckligt belysts ärden som gäller riskerna för att banduppiagning som sker i etl mål kan bidratill alt försvåra utredningen i andra mål, t.ex. när det gäller mera omfattandeulredningar angående narkolikabroltslighet eller ekonomisk brottslighet där lagföringav alla inblandade inte alltid kan ske . Rätteg-ångsulredningen har i sitlyttrande berört denna fråga och antytt olika tänkbara lösningar. Frågan bordeenligt min mening bli föremål för ingående överväganden. Den langerarytterligare ell problem som det är angelägel all få ytterligare belysl isammanhanget, nämligen frågan om rälien att företa bandinspelning vidförhandling som sker inom slängda dörrar och behovel av eventuella reslriklionerhärvidlag mol bakgrund av de skilda hänsyn som kan ligga till grund för etl beslulom stängda dörrar. Åven ett par frågor som har betydelse för efterlevnaden av eneventuell reglering bör här uppmärksammas. I samband med sin diskussion avolika ordningssynpunkter har domslolsverket i förbigående berört ordförandens skyldighelall förvissa sig om all inspelning inle röjer parternas eller rättens internadiskussioner. Atl sådan inspelning inle bör fä förekomma synes självklart. Motbakgrund av vad som redovisats i promemorian om de möjligheter att på avstånduppfånga även viskande samlal som modern mikrofonteknik erbjuder synesemellertid även de särskilda problem som är förknippade härmed förtjäna en meraingående behandling. 1 della sammanhang villjag även särskill hänvisa till minanedan i anslulning lill fotograferingsförbudel framförda synpunkter på behovelav en särskild förverkanderegel. Åven när det gäller orättmäligt företagenbandinspelning synes behov föreligga av en sådan bestämmelse. Som framgår av del anförda föreligger enligl min meningflera frågor inom det förevarande området som förtjänar en mera ingåendebehandling innan ett slutligt ställningslagande till en rättslig regleringrörande privala bandinspelningar vid rättegång lämpligen bör ske. Jag villdärför förorda alt ytterligare överväganden kommer lill stånd, förslagsvisgenom att rätlegångsulredningen får att vidare utreda saken. Del gällande förbudei i 5 kap. 9 S RB mot fotografering i rällssalenär enligl min mening välgrundat och fyller som framhållit ipromemorian en viktig funktion från såväl iniegritelsskydds- som ordningssynpunkter.Förbudet torde vara väl känl av allmänheten och är 1979/80:87 67 avgränsatpå ett ändamålsenligt sätt. Jag anser därför i likhet med domstolsverketförbudet böra kvarslå oförändrat. Ianslutning härtill villjag emellertid slufiigen framhålla följande. Möjlighettorde helt saknas att förhindra att i strid mot fotograferingsförbudettagna bilder utnyttjas, t. ex. för publicering. DeUa kan med hänsyn lill viktenav att det med förbudet avsedda integritetsskyddet upprätthålles inte ansestillfredsställande. Jag vill därför ifrågasätta om inte en förverkanderegel börinföras i 9 kap. RB. En sådan skulle också göra det möjligt alt vidöverträdelse av förbudet verkställa beslag enligt 27:1 RB. Domstolsverketkonstaterar beträffande sitt utredningsuppdrag att detta gällt frågan omenskilds rält att företa inspelning. Själva inspelningen anges kunna vara tillbesvär för såväl den som är utsatt för inspelning som för rättegången. Heltöverskuggande dessa besvär anges dock de problem vara som återgivningen avinspelningen kan förorsaka. Den problematik som är förknippad med privatbandinspelning gäller enligt verket således inte inspelningen ulanåtergivningen. All återgivning, t.ex. direktutsändning till allmänheten, varesig det sker via mndradiering eller via ledning fill fasta mottagningsställen,anser verket emellertid falla utanför sitt utredningsuppdrag eftersom dettaendast behandlar inspelning. Denna enligt min mening alltför snäva tolkning avutredningsuppdraget har medfört att underlaget för en allsidig bedömning avfrågan om rättslig reglering av privat bandinspelning vid rättegång inte ärtillfredsställande. synes inte ha uppfattat att just därför attett inspelningsförbud som anknyter till syftet inte är genomförbart därföratt syftet inte låter sig utrönas - överväganden om förbud måste rikta sig motmöjligheten av en återgivning och hur en återgivning påverkar rättegångenssäkerhet. Desom deltar i en brottmålsrättegång har för att få klarhet i sak och för attutreda målet i stor utsträckning att utgå från och lita de muntliga utsagorsom lämnas av tilltalade, vittnen m. fl. Dessa utsagor måste för att garantera gmndenför den rättsliga bedömningen vara tillförlitliga och de bör avges så spontantoch opåverkat som möjligt. Att ett privat bandinspelande menligt skulle kunnapåverka rättegången just genom att mbba tillförlitligheten till utsagorna synesuppenbart. Det blir allt vanligare att parter och vittnen på gmnd av rädsla förrepressalier är obenägna att uttala sig i rättegången. En praktiskt verkandeåklagare uppfattar denna alltmer tilltagande obenägenhet att medverka irättegång som ett tilltagande hot mot en av gmndvalama i rättsordningen. Viljanatt uttala sig kan bli ännu mindre om utsagorna inspelas av enskilda personer irättssalen. För många innebär rättegången en stor psykisk påfrestning. Detunderlag som redovisar för sin bedömning av hithörande frågorsynes väl magert.Tanken på ett eventuellt återgivande i t.ex. radio eller på torgen skullesäkerligen påverka parternas m. fl. förmåga och vilja atl avge en klar ochspontan berättelse. Främst dessa förhållanden talar för en möjlighet tillinspelningsförbud. Redan del förhållandet atl det finns en risk för förvanskningav gmndmaterialet på gmnd av att privat bandinspelning görs lalar för enförbudsmöjlighet. I likhelmed rättegångsutredningen i dess yttrande anser jag således all om en personsom hörs i målel besväras av en privat bandinspelning och denna omständighetkan antagas vara till men för utredningen i målet så bör inspelningen kunnaförbjudas. En rättslig reglering av frågan anser jag därför nödvändig. Domstolsverketbetonar i sina överväganden om privat bandinspelning offentlighetsprincipen ialltför hög grad som ett uttryck för rätten till informalion. Offentlighetskravelfår dock inte drivas så långt atl det motverkar dess syfte. Förhandlingen äridag offentlig och offenllighetsintresset är därigenom väl tillgodosett.Liksom råitegångsutredningen gör jag den avvägningen att det är väsentligareatt målet kan utredas på ett riktigt sätt än atl offentlighetskravel drives så långlatl vem som helst får göra bandinspelningar. 1Finland och förbereds enligt översikt av utländsk rätten rättslig reglering av huvudsaklig innebörd att rättens ordförande skall fåavgöra om bandinspelning skall få ske eller ej. Utredningen har dock ejredovisat hur läget är i . Här kan nämnas alt det vid kontakt medDanmarks justitieministerium framgått att det i ej finns någon rättsligreglering av frågan men att enligt fast praxis inspelning ej tillåts. Någonrättslig reglering förbereds ej; praxisen är allmänt acceplerad. översikt för utländsk rätt framgår i övrigt att man inte bara i deskandinaviska ländema utan även i flera europeiska länder med rättstraditionerliknande våra är mån om den tilltalades och parternas rätt till skydd samtintresset att få fram sanningen vid förhandlingen. Vad slufiigengäller frågan om fotograferingsförbud delar jag uppfattningatt fotografering regelmässigt får anses innebära en sådan allvarligintegritetsinskränkning att offentlighetsintresset här får stå tillbaka.Fotograferingsförbudet bör finnas kvar. Utredningenhar haft att taga ställning till humvida det kan anses påkallat att rättsligtreglera privata bandinspelningar inför domstol samt om fotograferingsförbudet i5 kap 9 § kan upphävas. Enligtrådande uppfattning har enskild person rätt alt spela in en offentligrättegång på band med den enda begränsningen att räliens ordförande kanförbjuda inspelning som stör förhandlingen. JO har som anges i ulredningen somsin mening uttalat att det icke torde finnas utrymme att förbju- 1979/80:87 69 dainspelning enbart på den gmnd atl parter och vittnen känner sig pressadedärav. Utredningensmajoritet har under åberopande av offentlighetsprincipen funnit rådande praxistillfredsställande och avvisar tanken att införa några regler som begränsarenskilds rätt till bandinspelning. Rättegångsutredningensom beretts tillfälle att avge synpunkler på har däremot förordalalt rättens ordförande skall kunna förbjuda bandinspelning om det kan antagasatt upptagningen så besvärar den som höres att det blir till men förutredningen i målet. Partersoch vittnens obenägenhet att uttala sig i rättegångar har som rättegångsutredningenpåtalat markanl ökat . Det är en allmän erfarenhet blandåklagare att särskilt i mål om rån, våld och narkotika rädslan för hämnd ochtrakasserier är mycket vanlig bland målsäganden och vittnen. Först genom långövertalning och löfte om att utsagan med stöd av 46 kap. 7 § rättegångsbalkenskall få lämnas utan att den filltalade är närvarande har vederbörande förmåttsmedverka i rättegången. En ovillkorlig rätt för enskild att i dylika fall görabandupptagning skulle utgöra ell avsevärt men för utredningen i målet. Medhänvisning fill det sagda vill jag förorda att en regel somrättegångsutredningen föreslagil införes i 5 kap. 9 § . Vadavser fotograferingsförbudet har utredningen uttalat att det för integritetsskyddsaspektenhar en så utomordentlig betydelse att det bör finnas kvar. Jag delarutredningens uppfattning. Detär helt klart att den i svensk rätt förankrade offentlighetsprincipens syfteatt möjliggöra observation och kontroll av rättsväsendet redan är tillgodosettgenom allmänhetens och pressrepresentanternas möjlighet att närvara vidrättegångar och att ta del av domstolens handlingar, även om tillgång till bandinspeladereferat inte förelegat. Fördagen kan bandinspelning vid domstolsförhandling förbjudas jml. 5 kap. 9 § RB endasiom den är att bedöma som ordningsslörande. Dagens inspelningsapparatur är såavancerad att ljudupptagningar kan göras av allmänheten utan att ordningenstores i en sessionssal. Spörsmålet om tillåtande av bandupptagning vidförhandling inför domstol bör därför inte bedömas med utgångspunkt från omen sådan är ordningsstörande utan i stället med utgångsåunkt från hurupptagningen kan komma all påverka förhandlingen och i densamma uppträdandepersoner. Den på fältet verksamme åklagaren kan konstatera att det blir alltvanligare att parter och vittnen på gmnd av rädsla och ibland uttryckliga hotinte önskar eller rent av vägrar inställa sig till förhandlingar. 1979/80:87 70 verredan idag en domstolsförhandling som en stor psykisk påfrestning. Det måsteanses ställt utom allt ivivel att benägenheien hos dessa personer att medverkaför sakens utredande minskar om möjligheten för envar uppkom atl görainspelningar vid förhandlingen. Ej endasi härav kan sakens utredande försvåraseller försämras, utan kan t.ex. inspelningar från förhandlingar hjälpa senarelagförda att lägga upp strategin för att få ett kvalificerat åtal mot sigogillat. Detmåste fastslås alt domstolsförhandlingar i första hand angår de i förhandlingenberörda parterna med för dessa synnerligen viktiga avgöranden fattade avdomstolen och endast i andra hand angår allmänheten. Förexempelvis part kan det understundom vara fördelaktigt att få göra inspelningav förhandling. Att reglera spörsmålet genom etl dispensibelt förbud eller ettdifferentierat förbud låter sig emellertid inte göras på gmnd av de mångabedömningsavgöranden som under sådana förhållanden måste fattas. Detlämpligaste är därför att införa etl absolut inspelningsförbud viddomstolsförhandling oavsett om densamma avser brott- eller civilmål. Angående fotograferingsförbudet 15 kap. 9 § RB Medglädje konstateras att det av utredning klart kan utläsas attsamtliga personer verket varit i kontakt med ställt sig klart negativa mot enliberalisering av det ovillkorliga förbudet att fotografera i rättssalar. Förbudethindrar dock ej de med kameror och med etiska aspekier i mindre mån förseddapersoner som utanför rättssalarna nästan hysteriskt söker fånga misstänkt ellertilltalad på film. Praktiska problem uppslår för att skydda parten irättegången från att bli fotograferad och få sitt foto utsaU i tidningar. Detär självklart att en brottsling skall dömas av domstolen. Som ytterligarestraff skall han inle, mot sin önskan, med foto behöva uppträda i tidningar. Fotograferingsförbudetborde därför utvidgas att gälla i hela domstolsbyggnaden eller i dessomedelbara närhet då någon i rättegången inblandad person inställer sig ellerlämnar förhandlingen. Sedanjag anmodats avge yttrande över utredning om rättslig regleringav enskilds bandinspelning m. m. får jag härmed anföra följande. Domstolsverkethar i utredningen haft att ta ställning två olika frågor, dels om det finnsskäl att införa en reglering i om enskilds rätt att göraljudupptagning vid rättegång, dels ock om det finns skäl att avskaffa detgällande förbudet enligt RB 5 kap 9 § att fotografera i rättssalen vidrättegång. 1979/80:87 71 Reglerom enskilds ljudupptagning vid rättegång saknas men behov av sådana regler har blivilalltmer aktuelll allleflersom den moderna lekniken har gjortinspelningsapparater tillgängliga för vem som helst och dessutom utformade och utmstadepå etl sådanl sätl alt de mycket diskret och med gott tekniskt resultat kananvändas även från åhörarplats i en rättegångssal. Det kan därför oftast inteav rättens ordförande hävdas atl begagnandet av en sådan bandspelare störordningen vid förhandlingen och möjlighet saknas därför enligt ordalydelsen avRB 5 kap 9 § fill ingripande. Isin utredning har domslolsverket vid diskussionen om reglering av enskilds rätttill bandinspelning vid rättegång är önskvärd ställt offentlighetsprincipen molintresset av personlig integritet för den enskilde. Man har därvid kommit Ullden slutsatsen att de skäl som från integritetsskyddssynpunkt talar förinspelningsförbud inte har den tyngden all de motiverar inskränkningar ioffentlighetsprincipen. anser därför att någon reglering avenskilds rätt till bandinspelning vid rättegång bör inte ske utan att det är tilh-äckliglmed de möjligheter som redan finns för rättens ordförande att ingripa ominspelningen sker under sådana former att den kan anses störa förhandlingen. Vadgäller fotograferingsförbudet har däremot motsatt uppfattningoch anför att - även om fotograferingsförbudet innebär en inskränkning avoffentlighetsprincipen - förbudet ur integritetsskyddsaspekt har såutomordentlig betydelse aU del bör bestå. Tvåav utredningens ledamöter har reserverat sig vad gäller regleringen av bandinspelningoch anser att en bestämmelse bör införas av innebörd att rättens ordförande fårmöjlighet att förbjuda att annan än rätten gör ljudupptagningar vid rättegångenom det kan antagas att upptagningen besvärar den som höres så att det kan bliUll men för utredningen. ,som avgivit särskih yttrande, anser i likhet med reservantema, att rättensordförande bör ges möjlighet att, även om en bandinspelning vid rättegång inteär störande, förbjuda att inspelning göres om den kan tänkas innebära men förutredningen. anser att den inskränkning ioffentlighetsprincipen som härigenom kan komma att göras är av underordnadbetydelse eftersom förhandlingen som sådan är offentlig. Vadgäller fotograferingsförbudet har rättegångsutredningen den ståndpunkten attstarka skäl talar för aUmänt förbud mot fotografering i rättssal men att ettförbud inte bör drivas in absurdum. Vadangår frågan om bandinspelning harjag för egen del samma uppfattning somrättegångsutredningen och de båda reservanterna. Det bör finnas en möjlighetför rättens ordförande att även av andra än rena ordningsskäl förbjuda enskildaatt göra inspelningar under pågående rättegång. Enligt min mening är intressetav integritet för den enskilde minst lika stort i detta sammanhang som när delgäller fotografering. Som rätlegångsulredningen anfört är det naturligtvis intesjälva inspelningen som känns besvärande 1979/80: 87 72 utanvetskapen om att risk finnes för att den ska kunna användas på etl eller annatsätt, t. ex. för återgivning i radio eller TV. Några betänkligheter vad gäller offenllighetsintresselbör inle finnas. Delta intresse är fulll ut tillgodosett genom förhandlingensoffentlighet. Belräffandefrågan om fotograferingsförbudel är del min uppfattning atl förbudei mycket välkan tas bort och, i konsekvens med vad som sagts om bandinspelning, ersättasmed en ullrycklig möjlighet för rättens ordförande atl förbjuda fotografering irättssalen av andra än rena ordningsskäl, närmast av hänsyn lill enskildsintegritet. Anmodadinkomma med yttrande över rubricerad utredning får jag anföra atl jag i alltväsentligt delar de av rätlegångsulredningen i yttrande den 19 januari 1979framförda synpunktema i nu akluella frågor. Underulredningens gång har skilda meningar yppats i frågan om riktigheten av att -som gjort - begränsa utredningen till att avse enskilds rätt attföreta inspelning medan de överväganden och slutsatser som avser återgivningav det inspelade, särskilt via radio och TV, ansetts falla utanför ramen avutredningsuppdraget. Hovrättensaknar anledning att nu taga ställning till angivna spörsmål. Självklart äremellertid att ålergivningsfrågan måste utredas närmare i det fortsattaarbetet. Likamed finner hovrätten att något behov inle föreligger attlagfästa rätten till enskilds bandinspelning såvitt nu är ifråga. Denna måsteanses vara en del av den i 5 kap. 1 § första stycket rättegångsbalkenfastslagna offenUighetsgmndsatsen. Enljudupptagning vid rättegång kan i och för sig vara störande och därmed tillmen för ordningens upprätthållande. Emellertid har problemen i detta sammanhangi huvudsak eliminerats i och med tillgången till dagens tekniskt avanceradehjälpmedel. Vägande skäl att på nu angiven gmnd -utöver ordförandesbefogenheter enligt 5 kap. 9 § första stycket - rättsligenreglera enskilds bandinspelning föreligger enligl hovrättens mening inte. Detkan för övrigl ifrågasättas om icke elt förbud mot eller inskränkning i rältentill inspelning inom ramen för offentlighetsprincipen skulle bli illusoriskeftersom av utredningen framgår alt i handeln finns bandspelare av ettcigarettpakets storiek och med sådan teknik att en inspelning kan ske med gott resullalulan att den ens uppmärksammas. -Emellertid kan hovrälten inte bortse från desynpunkter som räUegångs-ulredningen anför, nämligen att det blir alltvanligare att parter och vittnen 1979/80:87 73 pågmnd av rädsla - ibland t.o.m. uttryckliga hol - är obenägna alt uttala sig irättegångar eller t. o. m. vägrar att infinna sig och alt "viljan attuttala sig kan bli ännu mindre om utsagorna inspelas av enskilda personer i rättssalen".I dylika situationer kan det vara angeläget att rättens ordförande har enlaglig möjlighet att inskränka den enskildes rält alt göra en inspelning.Hovrätten kan därför anslula sig till den uppfattningen att i 5 kap. 9§ förstastycket rältegångsbalken intages en regel av innehåll, som framgår avrättegångsutredningens yttrande eller att rättens ordförande äger "förbjudaatt annan än rn tager upp förhör på fonetisk väg, om det kan antagas attupptagningen så besvärar den som höres att det blir till men för utredningen imålet". Vadslutligen angår den i utredningen behandlade frågan om fotograferingsförbudanser hovrätten all förbudei i princip bör bibehållas men att vissa jämkningari nu gällande regel kan förtjäna all övervägas. Tingsrättenansluter sig till rättegångsutredningens åsikt att utgångspunkten bör vara attinspelning som inte stör ordningen vid förhandling alltjämt bör vara tillåtenmen att rättens ordförande måste kunna hindra sådan inspelning som visar sigvara till men för utredningen i målet på sätt som rättegångsutredningenbeskrivit. Tingsrättens erfarenheter bekräftar vad rättegångsutredningen anförtom svårigheterna att få parter och vittnen att yttra sig under förhandlingeller att - i vissa fall - ens infinna sig. Det är en klar risk att dessa svårigheterökar om den som skall höras får klart för sig att hans utsaga kommer att spelasin för atl återges, t.ex. i radio. Reglema om slängda dörrar torde knappastkunna lillämpas på sådant sätt att varje privat inspelning, som rätten finnerönskvärt förhindra, omöjliggöres. Tingsrätten anser den irättegångsutredningens yttrande föreslagna bestämmelsen välgmndad ochändamålsenlig. - Det kunde kanske övervägas - ehum det går utöver utredningsuppdraget- att låta bestämmelsen avse även sådan ljudupptagning, som avses att utsändasdirekt. Tingsrättenvill i detla sammanhang fästa uppmärksamhet på frågan om vilka möjligheterdomstol har att vid missmk av inspelningsanordning ingripa med t.ex. förverkande. Domstolsverketföreslår atl förbudet mot fotografering i rättssalen skall bestå. Gmnden förverkets mening tycks - i motsats mot verkets överväganden rörandebandinspelning - vara att de i rättegången dellagande personema skall få slippaföljderna av publicering eller annan användning av fotografier frånrättegången. Enligttingsrättens mening är domstolens intresse av att förhandlingen inte störs avovidkommande inslag liksom parters och andra deltagares 1979/80:87 74 önskanatt i möjligaste mån få vara i fred - alltjämt stark. Del är iveksamt om ettfotografi från en rättegång tjänar något förnuftigt ändamål. Tingsrätten somantar atl förbudet gäller även TV-filmning och annan elektroniskbildupptagning anser inte att det finns skäl atl jämka del nu gällandeförbudet mot foiografering. Tingsrältenansluler sig avslulningsvis lill rätlegångsutredningens åsikl att också fråganom återgivning av bandinspelningar bör utredas. Därvid bör inte bara åtemtsändningi etermedia beaktas. Till tingsrätten har i något fall framförts begäran att fåställa in mikrofoner i rättssalen och ansluta dem till högtalare utanför denna.Ingen sådan framställning har såvitt känt beviljats. Men del är inte självklartatt elt sådant beslul om avslag kan gmndas bara på ordförandens ansvar förordningen vid räliens sammanträden. Förnärvarande saknas bestämmelser om bandinspelning vid rättegång, vilket innebäratt bandinspelning torde kunna förbjudas endast när den slör förhandlingen, ivilket fall rättens ordförande kan ingripa med stöd av 5 kap 9 §rättegångsbalken. Såväli gmndlag som i har fastslagits att förhandling vid domstolskall vara offentlig. Otvivelaktigt har offentligheten vid domstol bidragittill att domstolarna i hög grad åtnjuter allmänhelens förtroende. Såsomframgår av utredningen finns det - utöver de fall då man kan tala om egenthg stöminggenom bandinspelning - åtskilliga situationer i vilka det kan synas befogat attbegränsa eller avstyra privat bandinspelning. Det finns därför anledning attdiskutera frågan om förbud i en eller annan form. Även frågan om domstolama börvidta åtgärder för att underlätta prival bandinspelning, när sådan ulan nackdelkan ske, kan vara värd att övervägas.