prop · G30396 · 1979-12-31 00:00:00 — Redan enligl nu gällandebestämmelser skall hänsyn tas till de förhållanden som kommittén framhåller.Jag anser del ändå angeläget all understryka vikten av atl största möjligahänsyn tas till utlänningens och hans familjs sociala situation. De synpunktersom kommittén anför kan jag fullt ut ansluta mig till. Detsamma gäller kommitténsbedömning av längden av den vistelsetid, efler vilken förvisning endasi får skeom det föreligger synnerliga skäl. Det slarkare skydd som inträder efter femår bör sålunda i fortsättningen inlräda vistelse här. Dennuvarande begränsningen i fråga om den som har PUT bör vidare behållas. Närmarebesläml bör synnerliga skäl krävas för alt förvisning skall få ske av den somnär åtalet väcktes sedan minst ell år hade PU T eller som då lagligen hadevislats här i minst tre är. En sådan begränsning sammanfaller, som kommitténoch RÅ påpekar, med villkoren lör rösträtt och valbarhet i kommunalval. När det gäller invandrare från ettannal nordiskt land föreslår kommittén att det inle föreskrivs någon minsta lidför vistelsen här, innan den begränsning inträder som ligger i kravel på att"synnerliga skäl" skall föreligga för alt domslolen skall kunna dömalill förvisning. Det avgörande för bedömningen av om en noi dbo är all betraktasom invandrare skall i stället anses vara om han har kommit hit för bosättningoch etablerat sig här. t. ex fåll arbete och bostad, tagit hit sin familj ochlåtit barnen börja skolan. Kommittén anser emellertid all del nu framfördaförslagel även bör prövas mol bakgrund av vad som kan komma alt gälla försvenska medborgare i , och efter den översyn av respektivelands utlänningslagstiftning som pågår i dessa länder. Kriminalvårdsslyrelsen menar altförvisningsmöjlighelen borde kunna avskaffas när det gäller nordbor. RÅ geruttryck för samma synpunkt men anser sig ändå, i frånvaro av en samordnadnordisk invandringspolitik och en enhetlig kriminalpolitik, inte kunna förordaen sådan ordning. De åklagare och polismyndigheter som har yttrat sig i fråganhar i allmänhet den motsatta inslällningen och anser förslagel alllförlånglgående. är en nordbo sämre slälld än andrauilänningar i förvis- Prop.1979/80:96 63 Eflersom han inte behöver och därför inteheller lår PUT. måsle han vara bosatt här innan hans ställning stärksi förvisningssammanhang. Delta är självlailet inte rimligl, fJcl framstår somsärskilt olillfredsslällande mol bakgnind av den nära samhörighel som rådermellan våra länder oeh som har tagit sig ultryck i hl. a. en gemensam nordiskarbetsmarknad. Ä andra sidan anser jag tlel inte nödvändigt eller önskvärt altcå så långt som kommittén har föreslagit, särskilt moi bakgrund av alt någonmotsvarande ordning inle övervägs for svenska medborgare i de övriga nordiskaländerna. Jag föreslår i stället att kravel pä förekomsten av synnerliga skäl ifråga om nordbor skall inträda först eller någon tids bosättning i . Enlämplig begränsning erhålls enligt min mening med ett krav pä två årsbosättning här. Tiden kommer därvid alt motsvara tiden för elt ärs innehav avPUT. Den sammanfaller även med den vistelslid som krävs för naturalisering aven nordbo i . Kommittén lar särskill upp fråganom förvisning skall kunna tillgripas beträffande en invandrare som har kommithil som barn eller myckel ung och har fått större delen av silt liv präglat avförhållandena i . Det skulle enligt kommitténs uppfattning varasynnerligen stötande att avlägsna honom härifrån, även om han gjort sigskyldig till allvarlig brotlslighel. Jag delar den åsikten, i likhet med kommitténanser jag att sådana invandrare över huvud tagel inte bör avlägsnas härifrånpå grund av begånget brotl. 1 belänkandet går kommittén närmarein på Innebörden av an synnerliga skäl skall föreligga för atl förvisning skallfå ske. Ett sådant skäl anges vara atl brottsligheten är särskill allvarlig.Kommittén län-inar också på s. 149 och 150 i betänkandel sina synpunkter påvärderingen i bl.a. förvisningssammanhang av olika slags kriminellahandlingar. Sammanfattningsvis anför kommittén alt brott mot person, såsommord och dråp saml svåra integritelskränkningar, självfallet utgör en även idetta sammanhang ytterst allvarlig brotlslighel. Organiserad brottslighet, därgärningsmännen systematiskt med olika meloder skaffar sig själva en ekonomiskvinning på enskildas eller på samhällets bekoslnad, bör enligl kommittén ocksåhöra hil. Kommittén syftar på bl, a. ekonomiska brolt såsom skatte- och gäldenärsbrottav allvarligare art. Åven brottslighet som medför stora skadeef-fekler, t.exgrovt narkotikabrott oeh grov varusmuggling av narkotika, räknas in i sammakalegori. Dessa allmänna bedömningar.som har lämnats oemotsagda avremissinstanser, framslår för mig i princip som välgrundade. Givel är dock altomständigheterna i det särskilda fallel alltid måste beaklas. dömer domstolarnainte sällan till förvisning trols invändning om poliliskl flyklingskap. Delkan få till följd alt förvisningsbeslutet inte kan verkställas. Dennadomstolspraxis hänger bl.a. samman med svårigheter för domstolarna all görasjälvständiga flyklingskapshe-dömningar. Som kommittén visar (s. 151 ibetänkandet) inträffar det emel- 1979/80:96 64 lertid i praktiken sällan all en förvisningsdom föranlederprövning i verkställighetsärendet och i ytterst få fall allverkslällighelshinder vid en sådan prövning visar sig föreligga. Genom del förslag lill enflyklingförklaring somjag i det föregående har redogjort för kommer emellertidsaken i etl nytt läge. Jag får i denna del även hänvisa lillkommillébelänkandel s. 152-154. Enligt kommitténs förslag, som jag ansluter miglill, skall den som har fåll en flyktingförklaring, dvs. den som av ellerregeringen har tillåtits att slanna därför att han är flykting, och varsflyktingstatus inle har upphön inle dömas till förvisning. Därigenom undgår manatt frågan om politiskt verkställighetshinder uppkommer i dessa fall. Deförhållanden som sålunda skall beaklas i rättegången framgår av ullänningenspersonakt och kan läll konstateras av på begäran av åklagaren ochdomstolen. I de fall däremot då utlänningen saknar flyklingförklaring - vilketbl. a. gäller för dem som har kommil före de nya bestämmelsernas ikraftträdande- bör, som kommittén har föreslagil, domstolarna liksom nu döma lillförvisning när det finns skäl till delta. Eventuellt verkställighetshinder fåri slällel på samma sätt som prövas när verkslällighelen är akluell. Jaganser dock i likhet med kommittén atl domstolen bör kunna underlåta förvisningi silualioner då del för domstolen framstår som uppenbart all den åtalade ärflykting och att förvisningen därför inle kommer att kunna verkställas. Den ordning som jag nu harbeskrivit är försedd med etl undantag. En flykting som har gjort sig skyldiglill synnerligen grov brottslighet och som därigenom har visal alt hansfortsatta vistelse här skulle innebära en allvarlig fara för ordning ochsäkerhel har enligt 54 8 UtlL förverkat asylrätten. Enligt paragrafens försiastycke kan förvisningsbeslutet verkställas om den dömde genom synnerligen grovbrottslighet har visal att hans forlsalla vistelse här skulle innebära enallvarlig fara för allmän ordning och säkerhel. Verkställighet får emellertidinte ske om den förföljelse som hotar honom innebär fara för hans liv eller påannal sätl är av särskill svår beskaffenhel. Enligt 54 8 andra slyckel UtlLgäller alt en flykting som genom sin verksamhel är farlig för rikels säkerhetalllid kan avlägsnas härifrån. Flyktingens intresse av alt blir kvar här ochåtnjuta skydd underordnas således rikets säkerhel. När del är fråga om sådanbrottslighet som anges i 54 8 UllL bör därför domslolen normalt döma tillförvisning när detta är motiverat utan hinder av att utlänningen är flyktingoch har fått en flyktingförklaring. 1 verkställighetsärendet får senare prövasom förvisningsbeslutet kan verkställas. I detta fall är det regeringen somfattar beslut i verkställighetsärendet. Står det för domstolen klart altflyktingen riskerar dödsstraff i hemlandel, bör dock någon förvisningsdom intemeddelas. Före lillkomslen av nuvarande UtlLvar det länsstyrelserna som beslulade om utvisning med anledning av brott. Isamband med atl beslutanderätten fördes över till domstol föreskrevs att detmen utlänningen lider genom Prop.1979/80:96 65 avlägsnandet skall beaktas när övriga påföljder besläms.Beslämmelsen innebär atl ullänningen i allmänhel får korlare straff än hanannars skulle ha fåll, om domslolen finner att han lider men av förvisningen.Mol bakgrund av att det med nuvarande ordning uppkommer orättvisor mellanpersoner som döms för samma eller likartade broll och alt man vid andra formerav avlägsnande inle beaklar det men utlänningen lider om han avlägsnas härifrånanser kommittén att beslämmelsen i dess nuvarande utformning bör utgå.Kommittén pekar också på all de som i fortsättningen skall kunna avlägsnas frånSverige i första hand är tillfälliga besökare. Man kan enligt kommittén integenerellt påstå aU dessa lider skada av någon större betydelse genomförvisningsbeslutet. Åven om sålunda hänsyn inte längre borde tas vidstraffmätningen till det men en ullänning lider av förvisningen, bör dellaenligl kommittén inte hindra all domslolen låler valel av påföljd påverkas avatl ullänningen också döms lill förvisning. I denna fråga har krilik från flerahåll framförts under remissbehandlingen. Flertalel av de remissinstanser somhar yllral sig har framhållit att förvisningen ulgör en påtaglig börda för dendömde. Man har därvid pekat inte bara på del förhållandel atl utlänningenIvingas lämna landet och inle på lång lid får återvända hit ulan också på atten förvisad under slraffav-tjänandet är sämre ställd än andra inlagna i frågaom bl.a. placering i öppen anstalt och rätt lill permissioner. Någraremissinsianser framhåller vidare all den orättvisa, som kan uppkomma när enutvisad med hänsyn till förvisningen döms till ett lägre straff än en annanperson som har begåtl samma slags brolt och förvisningen senare inteverkställs, får minskad belydelse om flyktingar inte längre får dömas tillförvisning. Den undersökning som kommittén hargjort ger enligl min mening klart vid handen, alt den praktiska belydelsen avdel nämnda rättviseproblemel har betydligt överskattats. Med hänsyn härtill ochtill de förslag jag har lagt fram om beaktandet av flyktingstatus i samband medbrottmål i vilka en ullänning är åtalad anser jag inte alt del finns anledningall la bort den nuvarande bestämmelsen om beaklande av förvisningsmenel. Omdetla inle fick beaklas skulle utlänningarna onödigtvis komma alt bli sämreslällda i påföljdshänseende än andra dömda. Inle heller finner jag anledningall överväga en ordning för omprövning av brottspåföljden när förvisningeninle har kunnal verkställas, som en remissinstans har föreslagil. På s. 156-158 i betänkandetutvecklar kommittén närmare;?« vilket sätt förvisning bör kunna förenas medolika brottspåföljder. De överväganden som kommittén därvid har gjort har iallt väsenlligl lämnats utan erinran av remissinslanserna. Åven för egen delkan jag anslula mig lill kommitténs synpunkler ulom så till vida atl jag anserall förvisningsmenel skall beaktas vid bestämmandet av broltspåföljden. Slulligen vill jag ta upp fråganomförbudet för en.förvisad utlänning att återinresa i . Enligt 28 § UtlLskall domen eller beslutel om förvisning innehålla förbud för utlänningen attåtervända till rikel. Förbudei får 5 1979/80. Prop.1979/80:96 66 av domstolen begränsas till att gälla viss tid.Huvudregeln är alltså att förbudet atl återvända saknar lidsbegränsning.Kommilléns undersökning visar emellertid all domstolarna i varje fall undersenare år har kommil att i stor utsträckning använda sig av möjligheten alltidsbegränsa förbudei, Mol den bakgrunden föreslår kommittén alt beslämmelsenändras så. att återreseförbudet enligl huvudregeln blir tidsbegränsat. Normaltbör del gälla . Förbud med myckel korla tidsgränser, 1. ex mindre änivå år, bör enligl kommitténs mening inle förekomma. Avgörande för förbudstidenslängd bör enligl kommittén vara ullänningens samhällsfarlighel och risken föråterfall. Förslaget har vunnit allmäntgillande av remissinstanserna. En av dem föreslår emellertid att minimitidensätts lill . Jag anser kommitténs förslag att låta ett tidsbegränsatålerreseförbud bli del normala synnerligen välmotiverat. Nuvarande bestämmelseframstår som i hög grad otidsenlig, vilket också visar sig i domstolarnasändrade praxis. Möjlighel bör även enligl min mening finnas alt begränsaåterreseförbudet till att avse i ringa fall. Utvisning kan enligt 29 8 förstastycket 1-4 UtlL komma ifråga nären utlänning hänger sig åt asocial livsföringav det slag som där närmare anges eller när utlänningen ulomlands har dömtslill frihetsstraff och kan befaras fortsätta brottslig verksamhet här. Dessutomkan utvisning ske av en presumtiv terrorist (29 8 första slycket 5) saml i falldå hänsyn lill rikels säkerhet påkallar det (34 8). Från de båda senaresituationerna bortser jag i del följande. nämnerinledningsvis att möjligheten lill utvisning utnyttjas mycket sällan. Dettahänger enligt kommittén troligen samman med att utvisningsbestämmelserna ger enmöjlighet att avlägsna en icke önskvärd utlänning, fastän denne enligt deinvandringsrätlsliga regierna har fått rätl att vislas här. Kommittén pekar påalt synen på invandrare i har förändrats sedan den förstautlänningslagen kom till och att det numera anses att utländska medborgare sombor i så längt som möjligt bör likställas med svenska medborgare. Tillskillnad frän vad som gäller om förvisning är vidare grunderna för utvisning -med etl undantag - inte brott ulan ett asocialt beteende från utlänningenssida. Även i fråga om uppfattningen av ett sådant beteende anges den allmännainställningen i samhället ha förändrats sedan nuvarande utlänningslag kom till.Man är främst inställd på au finna orsakerna till individens problem föralt därigenom komma till rätta med dem. Repression har i ökande utsträckningersatts med åtgärder som lar hänsyn till den enskildes integritet ochsjälvbestämmanderätt. Kommittén framhåller att utvisningsbestämmelserna står istrid mot denna utveckling. Prop.1979/80: 96 67 Kommiuén granskar på s. 161-164 i belänkandet de skildautvisningsgrunderna och tillämpningen av dem. De överväganden kommittén görinnebär i sina huvuddrag följande. I fråga om utvisning av den Som bedriverotukt eller annars underiäter atl försörja sig artigt (29 fi försia slyckel 1)anför kommilién alt direktiven till prostilutionsutredningen (S 1977:01) ulgårfrån atl pioslitulionen skall molverkas med hjälp av sociala insatser. Delframstår därtör som främmande all samhällel - om den prostituerade är eninvandrare - skulle reagera med utvisning. Kommittén påpekar vidare all det ide fall då prostitutionen förekommer i samband med brott av viss svårhetsgradfinns möjligheter all inom ullänningslagens ram reagera med förvisning pågrund av brottsligheten. 1 de få fall då den nämnda ulvisningsgrunden enligtkommitténs undersökning har använts har det varit fråga om prostitution. I denmån rekvisitet "icke ärligen försörja sig" tar sikle på brottslighetanser kommittén atl förvisningsreglerna bör vara tillräckliga som medel församhällets reaktion. På de nu nämnda grunderna anser kommittén att dennaulvisningsgrund bör upphävas. Utvisning av den som är hemfallenåt alkohol- eller narkotikamissbruk och därior bedöms vara fariig för annanspersonliga säkerhel eller föra ell grovt störande levnadssätt kan ske enligl 29§ Jörsla styckel 2 UtlL. utvisades enligl kommitténendasi ett fålal personer enligl denna grund, vilkel anlas hänga ihop med denökade tolerans för berusade personers uppträdande som bl. a. fyllerislraffetsavskaffande har ansetts vara etl uttryck för. Kommittén anser sig vid sinaöverväganden inte kunna bortse från all samhällels syn på alkoholmissbrukareoch på nykterhetsvården har förändrats successivt sedan utlänningslagen komlill. Man framhåller alt behandlingen av invandrare inte i dessa hänseenden kanskilja sig markanl från vad som i övrigl gäller i samhällel. 1 belänkandethänvisas också lill prop. (1979/80: II om socialljänslen i vilken föreslås slarka begränsningar avtvångsanvändningen mot missbrukare. Kommittén finner all uivisning avalkoholmissbrukare strider mol den nu redovisade målsättningen förnyklerhetsvården liksom för invandrarpolitiken. Med hänsyn härtill och lill altutvisning redan nu används myckel sällan i dessa fall anser kommittén atl ävenden nu nämnda ulvisningsgrunden bör upphävas. Kommittén påminner omalt förvisningsreglerna kan bli lillämpliga i den mån en missbrukare gör sigskyldig till brolt av viss svårhetsgrad. Enligl 29 § första stycket 3 § UllLkan en ullänning utvisas om han av Iredska eller uppenbar vårdslöshet gångefter annan undandrar sig all uppfylla sina förpliktelser mot det allmännaeller mol enskild person. Beslämmelsen har enligt kommittén nästan aldriganvänts och aldrig annat än i förening med en annan ulvisningsgrund. Enligtkommilléns mening bör de medel samhället i övrigt har mot den som inteuppfyller sina förpliktelser vara lillräckliga. Genom utvisning minskardessutom möjlighelerna all kräva uppfyllelse av förpliktelserna. Kommitténföreslår därför alt även den utvisningsgrunden upphävs. 1979/80:96 68 En ullänning kan enligt 29§ Jörstastyckel 4 UtlL utvisas om han under loppet av de senasl förflutna fem åren utomrikel genom dom som äger laga kraft har blivit dömd lill frihelsstraff förbroll, för vilket utlämning får ske enligt svensk lag, eller har undergått etlhonom ådömt frihelsstraff för sådanl broll och del på grund avgärningens beskaffenhel och övriga omständigheter kan befaras att han kommeralt fortsätta brottslig verksamhet här i riket. Även denna ulvisningsgrund haranvänls ytterst sällan. Kommittén pekar på all det ofta är en slump som avgörom den tidigare brottsligheten blir känd. Möjlighet finns dessutom all beaktaden i samband med prövning av frågan om avvisning och - när det gäller enicke-nordisk medborgare - vid vandelsprövningen i samband med beslut om UAT.Sådana omständigheter som avses i punkt 4 anges vidare i vissa fall kunna ledalill upphävande av etl UT, om uppgiften har svikligen förtigits. I fråga om ennordbo kommer det däremot enligl kommittén knappast alt finnas någon möjligheltill avlägsnande pä grund av brott i utlandet, om den nämnda beslämmelsenupphävs. Avvisning är nämligen inle något effektivi medel när det gällernordbor eflersom del inle finns någon regelrätt gränskontroll mellan denordiska länderna. Kommittén anser emellertid alt man när det gäller nordborkan acceptera alt risken för fortsatt brollslighet konkretiseras lill ett brolli för all anledning fill avlägsnande skall föreligga. Möjlighet finns isådant fall till förvisning. Sammanfattningsvis föreslås alltsåi betänkandel all beslämmelserna om uivisning i 29 8 försia slycket 1-4 UllLupphävs. Kommittén anser det emellertid inte rimligt atl en stal helt avslårfrån möjligheten atl vid synnerligen grov asocialitet avlägsna en utlänning ur landet.Man hänvisar vidare till att det i direktiven för kommitténs arbete uttalas,att möjligheten till utvisning bör finnas kvar, även om den krafligl begränsas.En bestämmelse om uivisning på grund av asocialitet bör emellertid enligtkommitténs mening ha karakiären av en undanlagsbestämmelse. Den bör avsesilualioner av ytterst allvarlig asocialitel som ändå inte är kriminaliserad.Kommittén har inte ansett del nödvändigt all nu närmare precisera vilkaomständigheter som skall kunna medföra ell avlägsnande enligl den föreslagnabeslämmelsen. För att underslryka paragrafens undanlagskaraktär harbeslutanderätten i förslaget lagts hos regeringen. Kommitténs förslag har i allmänhetlämnats ulan erinran eller kommentar. Ett antal remissinstanser, bland dem JK,kammarrätlen i och Svenska Röda Korset har uttryckligen tillstyrktförslaget. har lämnat det ulan erinran. Flera remissinsianser haremellertid starkt motsatt sig slopandet av de nuvarande möjligheterna attutvisa utlänningar som ägnar sig åt prostitution eller är alkohol- ellernarkotiamissbrukare. Man menar alt kommittén har sett alllför optimistiskt påmöjlighelerna atl komma lill rälla med sådana situationer genom stödjande ochtillrältaförande åtgärder. Utvisning på dessa grunder används enligt enlänsstyrelse i inte så få fall och i allmänhet nöjdförklarar sig den utvisade.Polisstyrelsen Prop.1979/80:96 69 i polisdistrikt fiamhäller alt prostitutionen ulgörell led i den ekonomiska brottsligheten och oflasl är förenad mednarkotikamissbruk. Den bör därför motarbetas med alla lillgängliga medel.Enligt polisstyrelsen utgör ulvisningsinslilutet elt verksamt medel för attförhindra utländska medborgare all ägna sig ål prostitution. Man bör däriorinle frånhända sig utvisningsmöjlighelen. Polisstyrelsen i Göteborgspolisdistrikl underslryker de risker och skadeverkningar som den nämndaasocialilelen för med sig och vill på det bestämdaste avstyrka att beslämmelsernaom utvisning på grund av prostitution och alkohol- eller narkotikamissbruk tasbort. pekar på narkotikans betydelse för uppkomsten avnedbrytande livsmiljöer för bl. a. barn och ungdom. Förbundet motsätter sig attsamhället avhänder sig möjlighelerna att avlägsna utlänningar som genom ensådan destruktiv livsföring kan dra andra med sig till undergång. (S 1977:01) vill av de nämnda skälen behålla nuvarandebestämmelser. Utredningen anser att dessa ulgör etl verksami medel att minskaprostitutionen och därmed även den brottsliga verksamhel som hänger samman meddenna. Flerlalel sakkunniga inom utredningen har dock i ell särskill yttrandetillslyrkl kommittéförslaget. Jag vill för egen del först sägaatt jag hyser stor sympati för den grundsyn som föranlett kommittén all föreslåelt avskaffande av de nuvarande utvisningsbestämmelserna. Åven om det är enullänning som hänger sig ät den sorlens asociala verksamhet som det här ärfråga om, borde motåtgärderna, där det inle är fråga om brott, bestå i socialainsalser av samma slag som när del gäller svenska medborgare. Till förmån förkommitténs förslag talar också atl utvisning på grund av prostitution ochalkohol- eller narkotikamissbruk har förekommit i ringa utsträckning. Å andra sidan har ett antalremissinstanser, främst sådana med slor erfarenhet frän verksamhet för attbekämpa sådan asocialitet bestämt motsatt sig alt samhället avhänder sigutvisningsmöjligheten i dessa fall. Man har gett ullryck för all beslämmelsernabehövs i den svåra kampen mot dessa nedbrytande föreleelser och denbrottslighet som följer i dess släptåg. Mot den bakgrunden måste jag göraden bedömningen all det även i forlsältningen finns ett reellt behov avnuvarande möjligheter att utvisa utlänningar för prostitution och alkohol-eller drogmissbruk. 1 vissa fall kan, som påpekas av en remissinstans,utvisningen vara lill gagn för den utvisade som därigenom skils från en miljösom hotar alt förstöra utlänningen. I andra fall kan utvisningen medverka lillatt rädda andra från alt gå under. Jag finner mig därför inte kunna biträdakommittéförslaget på denna punkt ulan föreslår att de nuvarande beslämmelsernai 29 8 försia slycket I och 2 behålls. Däremot bör de i 29 8 försia styckel 3och 4 uppiagna utvisningsgrunderna ulgå. Vad gäller uivisning på grund av prostitutionvill jag emellertid erinra om, alt bestämmelserna endast avser 1979/80:96 70 dem som yrkesmässigt ägnar sig ål sådan verksamhet. Jagvill vidare understryka vikten av atl i första hand slödjande ochtillrättaförande åtgärder kommer till användning när det gäller att komma tillrätta med det sociala missförhållande som prostitutionen utgör. I likhet med vad som gäller börmöjlighelen att utvisa på grund av asocialitel begränsas när ullänningen harvislats här en längre lid. Synnerliga skäl bör krävas för utvisning närullänningen har PUT sedan minst elt år eller är bosalt här sedan minsl tre år.För nordbor bör vistelsetiden sättas lill . Begränsningsbestämmelsenkommer därigenom atl molsvara den som gäller vid förvisning på grund av brotl,vilket också är fallel .