prop · G303126 · 1979-12-31 00:00:00 — ävenförhyrt eller enligt särskilda bestämmelsermarinen eljest tillhandahållet fartyg detsammastår till marinens förfogande. En såvid innebörd av begreppet örlogsfartyg i detta sammanhang skulle nämligen innebäraatt ett handels- eller fiskefartyg med civil befälhavare och besättning och därmed normalt underkastat reglerna i sjösäkerhetslagen,i stället skulle tillfälligt falla under arbetsmiljölagen om fartyget med bibehållen civil bemanning för förhyres av försvaret för något specielltuppdrag. Utredningen förordarav nu angivna skäl att i arbetsmiljölagen med örlogsfartygförstås fartyg - oberoende av storlek och avsedd användning - som tillhör försvaret, statens isbrytarfartygoch sjömätningsfartyg samt annat fartyg sora står under militärt befäl och ärbemannat raed militär personal. Det bör eraellertid påpekasatt i andra sammanhang begreppet örlogsfartyg kan ha en annan innebörd ienlighet med departementschefens återgivnauttalande. I sjösäkerhetslagen, i vilken uttrycket örlogsfartygförekommer i lagens 1 kap 1 §, har inte givits någon legal definition av begreppet. Inte heller torde sådan definition vara påkallad i arbetsmiljölagen oradenna lag enligt utredningens förslag görs tillämpligpå örlogsfartyg. Tillräckligttorde vara ora den av utredningen föreslagnadefinitionen kommer till uttryck i motivuttalande. Från arbetsmiljölagens tillämplighetär säsom förut nämnts gjort undantag för skeppstjänst. Vad som avses med uttrycket skeppstjänst kan i vissa fall vara tveksamt. Emellertidskulle beslut om tillämpande av arbetsmiljölagen påörlogsfartyg naturligen ges denformen att undantaget för skeppstjänst ej skulle avse sådan tjänst på örlogsfartyg. Detta innebär att tjänstpå örlogsfartyg skulle regleras av arbetsmiljölagen vare sig tjänstenär att hänföra tillskeppstjänst eller ej. Arbetsmiljölagen skulle gällaall tjänst inom försvaret, oavsett om tjänsten utförs pä land eller päörlogsfartyg, och på allt arbete som arbetstagare utför på örlogsfartyg,vare sig de är militär personal eller ej. 1979/80:126 55 Under sådant förhållande är i sammanhanget likgiltigt ora tjänst på örlogsfartyg äratt rubricera som skeppstjänst eller ej . 4.3 Arbetsmiljölagenstillämplighet på fartyg utom riket, ra m I tilläggsdirektiv1978-11-10 fick fartygsmiljöutredningen iuppdrag att även överväga möjligheten att ge skydd enligt svensk arbetarskyddslagstiftning för arbetstagare sora utför arbete påsvenskt fartyg utanför riket utan att vara anställda orabord. Chefen för anfördebl a följande. Arbetsmiljölagen gäller arbetsplatser inom landet och är i princip inte tillämplig utanför landets gränser. Ett uttryck härför är att lagens tillsynsbestämmelserinte är avsedda att tillämpas utomlands. Sjösäkerhetslagen raed dessarbetarskyddsbestämmelser gäller visserligen på svenskt fartyg även då det nyttjas till sjöfart utanför svenskt farvatten, men reglerna i den om skydd motohälsa och olycksfall gäller bara till förmän för ombordanställda. Det förekommer att arbetstagare utför arbete påsvenskt fartyg utanför riket utan att vara anställda ombord. Försådant arbete gäller såledesinte sjösäkerhetslagen och någon tillsynav att arbetsmiljölagen tillämpas förekommerinte. I praktiken kan därmed vissa arbetstagare komma attsakna skydd enligt svensk arbetarskyddslagstiftning. I prop 1976/77:149 om arbetsmiljölag m m betecknadeföredragande departementschefen (s214) det som otillfredsställande att arbetstagare som arbetarpä svenskt fartyg utan att vara anställd ombord - som en följd av gränsdragningen mellan arbetsmiljölagstiftningen förde landanställda och de ombordanställda - i vissa fall syntes sakna skydd enligt svenskarbetarskyddslagstiftning. Frågan borde därför utredas närmare. De i tilläggsdirektivenför fartygsmiljöutredningen angivna förhållandena har inte direktmotsvarighet beträffande örlogsfartygen. Bortsett från enstaka långresorrör sig dessa huvudsakligen inomSveriges sjöterritorium och i angränsande 1979/80:126 56 farvatten samt anlöperregelmässigt svensk haunn. Förutsättningarnaför arbetarskyddsbestämmelsernas tillämpandeombord och tillsynen däröver är därför goda. Härtill kommer att det är naturligt att betrakta svenskt örlogsfartygsom svenskt territorium även när fartyget befinner sig utom riket. Enligt utredningens uppfattning bör därför arbetsmiljölagen- om undantaget för skeppstjSnst beträffande örlogsfartygslopas - i här förevarande avseende anses tillämpligpä örlogsfartygen även då de befinnersig utom riket. Någon uttrycklig bestämmelse häromtorde ej behövas utan det bör räcka med attprincipen ges klart uttryck i förarbetenatill lagstiftningen om säkerheten pä örlogsfartyg. Arbetsmiljölagen lägger huvudansvaret fOr arbetsmiljön på arbetsgivaren. För det fall att två eller flera samtidig-', driver verksamhetpå ssumna arbetsställe ges 1 lagens 3 kp ti § den allmänna samordningsregeln attarbetsgivarna dåskall samråda och gemensamt verka för att åstadkomma tillfredsställande skyddsförhållanden. Denna huvudregel kompletteras1 kapitlets 7 § med regler bl a för det fall att fast driftsställe är gemensamt arbetsställe för flera verkseunheter I sådant fall har den som råder över arbetsstället ansvar för s2unordnlng av åtgärder till skydd mot ohälsa och olycksfall, om Inte annat överenskoms. Sjösäkerhetslagens 9 kap 5 § Innehåller motsvarande allmänna samordningsregel. Den kompletteras av några speciella föreskrifter.Redaren eller den som 1 redarens ställebrukar fartyget är ansvarig för samordning av åtgärder till skydd mot ohälsa och olycksfall på fartyg som är gemensamt arbetsställe. I fråga om fartyg, som intagits på varv 1 , åvilardock samordningsansvaret den förvarvsdriften ansvarige arbetsgivaren i ställetför redaren. Vidare ligger ansvaretför sådan samordning som påkallas avatt fartyg i svensk hamn är under lastning och lossning, i första hand påden för detta arbete ansvarigearbetsgivaren. 1979/80:126 57 Av de nämnda föreskrifterna i sjösäkerhetslagen motsvarar redarens Scimordnlngsansvarför åtgärder till skydd mot ohälsa och olycksfall pä fartyg som är gemensamt arbetsställe i sak det samordningsansvar somenligt arbetsmiljölagen åvilar innehavare av fast driftsställe. Ett fartyg kan dock intebetraktas som ett fast driftsställe i arbetsmiljölagensmening. Detta Innebär att om arbetsmiljölagen görs tilllämplig på örlogsfartyg obligatorisktsamordningsansvar inte skulle gälla för fartygets "redare". Det bör emellertid enligt utredningens mening beaktas att bestämmelsen 1 sjösäkerhetslagen om redarenssamordningsansvar har sin grund 1 det förhållandetatt det är tämligen vanligt att handelsfartyg är arbetsställe för annan arbetsgivare än redaren. Det kan t ex varaentreprenör som driver restaurantrörelse för fartygets passagerare, ledare för ett musikkapell e d eller omkontrollant eller reparatör sommedföljer fartyget för att under dess resor tillse attav entreprenör levererad maskin eller utrustningfungerar tillfredsställande. På örlogsfartyg däremot är sällsynt att annan arbetsgivare än chefen för marinen bedriver verksamhet.Personal från utomstående myndigheter eller företag arbetar dock iblzmd ombord 1 seimbandmed underhåll och materlelförsök. Liknande förhållanden förekommer t ex på sjömätningsfartyg där vanligen även tjänstgör av anställda mätningstekniker. I sådant fall ligger emellertid 1sakens natur att fartygets befälhavare vid behov tar initiativ till samråd för scunordnlng av erforderliga åtgärder för att åstadkomma tillfredsställande skyddsförhållanden. Det bör vidare beaktas att andra stycketav 3 kap 7 § arbetsmiljölagen direkt pekar på möjligheten att 1 fall där obligatoriskt seunordningsansvarinte föreligger för någon som driver verk-Scimhet på för flera gemensamt arbetsställe, de som bedriver arbete där kan överenskomma att en av dem skall haansvar för samordningen. Det kan förutsättas att de myndigheternakommer att ta initiativ till sådan överenskommelse i de undantagsfall dä annan arbetsgivare bedriver verkséunhet ombord pä örlogsfartyg. Prop.1979/80:126 58 sjösäkerhetslagens bestämmelse omobligatoriskt samordningsansvar förinnehavare av varv i beträffandearbete på fartyg som intages på varvet kan ses som en direkt motsvarighet tillarbetsmiljölagens bestämmelse om sådantsamordningsansvar för den som råder över fastdriftsställe. Tillämpande päörlogsfartyg av arbetsmiljölagen skulle därför innebärasamordningsansvar för varvsinnehavaren även utan den speciella bestämmelsen däromi sjösäkerhetslagen. Självfallet kan samordningsansvaret överlåtas enligt 3kap 7 5 första stycket arbetsmiljölagen. I sådantfall där tveksamhet kan uppkomma, är det enligt utredningens uppfattning av stor viktatt klara överenskommelser träffas om vem som skall ha ansvaret för samordningen. Vad slutligen angårspecialregeln i sjösäkerhetslagens 9 kap 5 § om stuveriarbetsgivaressamordningsansvar innehåller arbetsmiljölagen ingen motsvarighet. Stuveriarbetsgivarens samordningsansvar enligt sjösäkerhetslagenhar sin grund i de förhållanden som i praktiken rådervid lastning och lossning av handelsfartyg. Stuveriperso-nalen ombesörjer därvidde ur skyddssynpunkt särskilt utmatta arbetsmoment somingår i lasthanteringen ombord i fartygen.I motsats till handelsfartygen torde örlogsfartygsällan eller aldrig betjänas av stuveriföretag.Ombordta-gande av t ex minor, ammunition och andra stridsmedel eller avproviant eller annan utrustning ombesörjespå örlogsfartyg regelmässigt avfartygets egen besättning. Någon specialregel om samordningsansvar för stuveriarbetsgivare är därför enligt utredningens mening inte motiverad beträffande örlogsfartyg.Utredningen vill emellertid understryka bedeisen av att för de fall dåför lastning eller lossning av örlogsfartyg undantagsvis utnyttjas andraarbetstagare än fartygets besättning samrådsker mellan berörda arbetsgivare enligthuvudregeln i arbetsmiljölagens 3 kap 6 § och att arbetsgivarna gemensamt verkar för att åstadkommatillfredsställande skyddsförhållanden. 1979/80: 126 59 Mot denna bakgrund anser utredningen att någon komplettering av arbetsmiljölagens samordningsregler inte behövs om lagen görstillämplig på örlogsfartyg. På grundval av ett av arbetsmiljöutredningen år1972 avlämnat delbetänkande "Bättrearbetsmiljö" (SOU 1972:86) reformerades arbetarskyddslagstiftningen till vissa delar (prop1973:130, SoU 1973:25, rskr 1973:290). Ändringarnaträdde i kraft (SFS1973:834). Reformen byggde påtanken om partssamverkan som en grundval försträvandena mot bättre arbetsrailjöer.Reformen syftade till att bereda ökatutrymme och förstärkt underlag för inflytande för de anställdai arbetsmiljöfrågor. Det slogs fast att samverkan i det lokala skyddsarbetet skullebedrivas av arbetsgivare och arbetstagare som jämställda parter. Vidsamverkansreglernas utformning lades särskildvikt vid de organ som finns för de anställdas medverkan i arbetet på att förbättra arbetsmiljön,nämligen skyddsombud ochskyddskommittéer. betonades angelägenheten av att det lokala skyddsarbetet organiserasså att alla anställda engageras i arbetsmiljöns utformning. I arbetsmiljölagenhar de grundläggande bestämmelserna i arbetarskyddslagen om skyddsombud ochskyddskommittéer bi behållits i huvudsak oförändrade. Vissa kompletteringar har dockgjorts. Sålunda har tillägg gjorts beträffandede anställdas deltagande i planering avarbetsprocesser, beträffande skyddsombuds möjlighet att avbryta ensamarbete och beträffande skyddsombuds rätt till information. Garantier har införts för skyddskommittéledamöternas rätt till ledighet för uppdraget och deras skydd mot trakasseri. En samordning har skettmellan arbetsmiljölagens regler och bestämmelserna om facklig förtroendemans ställning på arbetsplatsen. 1979/80:126 60 Enligt utredningens mening är det angeläget att dessa arbetsmiljölagens saraverkansregler görs tillämpligaäven på örlogsfartyg. Bestämmelserna ärsä utformade att de är väl ägnade att tillämpasinom olika verksamhetsområden av arbetslivet och därmed även pä örlogsfartyg.Endast i ett par avseenden har utredningen funnit anledning överväga om enavvikande reglering kan vara motiverad. Häromär följande att anföra. Efter förslag av fartygsmiljöutredningen i dess delbetänkande Bättrefartygsmiljö (Ds K 1975:2) infördes genom lagändringär 1978 (SFS 1978:109) i sjösäkerhetslagensaraverkansregler i huvudsak raotsvarande reglerna i arbetarskyddslagstiftningen.I några avseenden gjordes dock vissaavvikelser. Enligt 6 kap 2 §arbetsmiljölagen skall skyddsombud utses avlokal arbetstagarorganisation sora äreller brukar vara bunden av kollektivavtal i förhållande till arbetsgivaren. Sjösäkerhetslagensmotsvarande regel (3 kap 9 §) föreskriver däremotatt skyddsombud skall utses av de ombordanställda. I val av skyddsombud deltager ej befälhavare, maskinchef eller sådan ledamot i skyddskommitté som utsetts av arbetsgivare. Skälen till dessa avvikelser var att inte allakategorier ombordanställda som bör delta i val av skyddsombud är representerade av lokal facklig organisation på fartygen. Föratt tillförsäkra arbetstagarna till sjösssamma inflytande som de landanställda bordevissa ombordanställda, som i skyddsarbetet vanligenföreträder arbetsgivaren, inte delta i valet. Enligt utredningens mening är förhållandena på försvarsmaktens fartyg i härförevarande avseende inte desammasom inom handelsflottan, örlogsfartygens personal är inte päsamma sätt som handelsflottans ombordanställda knutna till fartygen och inom örlogsflottan förekommerinte - eller i vart fall endast undantagsvis - personal som inte är representerad av lokal facklig organisation. Den för handelsflottan pä grund av dess särskilda förhål- Prop.1979/80:126 61 landen betingade avvikelsen från arbetsrailjölagensregler om utseende av skyddsombud görsig därför inte eller i vart fall inte med samma tyngd gällande påörlogsfartyg. Nägon avvikelse frånarbetsmiljölagens regler om utseende avskyddsombud - motsvarande föreskrifternai sjösäkerhetslagen - är därför inte motiverad. Därmed bortfaller ävenbehovet av särregler om uteslutande från valrättav vissa ombordanställda i arbetsledande ställning. En annan avvikelse i sjösäkerhetslagen frånreglerna i arbetsmiljölagen avser utseende av gemensaratskyddsombud för flera fartyg sora tillhör sarama redare. Genom reform avarbetarskyddet i land infördes vidgade möjligheter att utse regionala skyddsombud, dvs skyddsombudutsedda utanför kretsen av de anställda påett visst arbetsställe och med uppgift att verka på flera arbetsplatser. Med detta som förebild föreslogfartygsmiljöutredningen i sitt förutnämnda delbetänkande att skyddsombud skall kunna vara gemensamt för flera fartyg inom samma rederi. Utredningen menadeatt det kunde finnas behov av ombud som ärgemensamt för flera fartyg inte bara för rederier som bedriver trafik med flera mindrefartyg utan även för fartyg med fem eller flera ombordanställda. För sådana fartyg i t ex samma färjetrafikkunde ett gemensamt skyddsombud visa sig vara betydligt mer effektivt än ett skyddsombud som verkar enbart i varje fartyg.I vissa fall kunde det vara lämpligt attgemensamt skyddsombud kompletterar ett eller flera skyddsombud som finns utseddai de enskilda fartygen. I enlighet med detta förslaginfördes i 3 kap 9 § sjösäkerhetslagen ett stadgande enligt vilket kan, om förhållandena påkallar det, medge att ett eller flera skyddsombudutses gemensamt för flera fartyg som tillhör samma redare. De skäl som anfördes som grund förförslaget om gemensamt skyddsombud för flera fartyg ägermotsvarande giltighet 1979/80:126 62 Det kan t ex vara värdefullt förskyddsarbetet om ett eller flera skyddsombud utses gemensarat för flera fartyg knutna till samma örlogsbas eller kustartilleriförsvar eller förfartyg av samma typ, t ex u-båtar, minsveparem fl. Den skillnaden föreligger däremot i förhällande till handelsflottan att örlogsfartygen alla kan sägas tillhörasamma redare. Det förhållandet att samma skäl för utseende av gemensamt skyddsombud kan anföras beträffandeörlogsfartygen som för handelsflottan innebär emellertid enligt utredningens mening inte att arbetsmiljölagens regler om utseende av regionalt skyddsombudbehöver ersättas med föreskriftermotsvarande reglerna i sjösäkerhetslagen. Samma resultat kan utan sådan lagändring i praktiken uppnäs med tillämpandeav gällande bestämmelser i arbetsmiljölagen. Detta beror pä den innebörd som i förevarandesammanhang ges arbetsmiljölagens uttryck "arbetsställe". Begreppet "arbetsställe" definieras inte i arbetsmiljölagen. Det är emellertid vedertaget i arbetarskyddslagstiftningen. Därmed förstås i regel det lokala avgränsade områdeinom vilket arbetsgivare i och för sinverksamhet bedriver arbete. Vid tolkningen i de enskilda fallen av innebörden av ordet arbetsställe bör enligt förarbetena till arbetsmiljölagen stor vikt läggasvid de lokala parternas uppfattning hur arbetsstället bör avgränsas . Innebörden av begreppet arbetsställe är sålunda i väsentligmån beroende av parternasuppfattning. Hinder bör därför inte möta att vid tillämpandeav arbetsmiljölagen betrakta t ex alla ikustflottan ingående fartyg som ett arbetsställe som varje enskilt fartyg eller förband anges som skyddsområde förskyddsombud. Vid sådant förhållande föreligger inte behov av föreskrift motsvarande sjösäkerhetslagensbestämmelse om rätt förtillsynsmyndighet att medge att ett eller flera skydds- 1979/80:126 63 ombud utses gemensamt förflera fartyg som tillhör samma redare. 6 Skyddsombuds möjlighetatt avbryta farligt arbete såväl enligt arbetsmiljölagen som sjösäkerhetslagengäller att om visst arbete innebär omedelbar och allvarlig fara för arbetstagares (enligt sjösäkerhetslagenombordvarandes) liv och hälsa och rättelse icke genast kan uppnås genom hänvändelse till arbetsgivaren (enligt sjösäkerhetslagenbefälhavaren), kan skyddsombud bestämma att arbetet skall avbrytas. Bestämmelsen infördes i sjösäkerhetslagen efter förslag av fartygsmiljöutredningeni dess delbetänkande Bättre fartygsmiljö.Fartygsmiljöutredningen anförde därvid bl a följande. Som huvudregel i arbetslivet gäller att arbetstagaren är skyldig att underställa sig arbetsgivarens arbetsledning. Denna regel är inte fastslagen i lag utan vilar på arbetsrättsligsedvänja och har dokumenterats idomstolspraxis. Lydnadsplikten påfartyg hänger saraman raed de särskilda krav som måste uppställas från säkerhetssynpunkt.För att inte fartyg, ombordvarandeeller last skall utsättas för fara krävsatt givna order följs snabbt och ovillkorligt. Sjötjänsten förutsätter också - i motsats till vad sora vanligtvis är regeln inom det övriga arbetslivet - att arbetstagaren, när säkerhetenombord kräver särskilda insatser, påtar sigarbetsuppgifter, sora utsätter honom för fara till liv och hälsa. Mycket har otvivelaktigt gjorts för att minska riskerna inom sjömansyrket.Trots detta uppstår emellanåt situationer ombord, t ex vid hårt väder, när en befattningshavare raåste kunna beordras till en riskfylld arbetsuppgift för att förebyggaallvarligare fara. De skäl som anförts för att geskyddsombud till lands större befogenheter när det gälleratt ingripa mot farligt arbete gör sig gällande ävenbeträffande fartygsarbete. De speciellaförhållanden som gäller arbetslivet till sjöss utgörsäsom framgått inte någotprincipiellt hinder mot att på detta sätt stärka skyddsombudetsställning ombord. 1979/80:126 64 en regel som ger skyddsombud rätt att bestämmaatt arbete skall avbrytas om det raedförallvarlig fara för de orabordvarandes liv eller hälsa och rättelseinte genast kan uppnås efter hänvändelse tillbefälhavaren. I denna befogenhet liggeräven rätt att bestämma att sådant farligt arbete inte skall påbörjas. Utredningen vill i sammanhanget även citera ett uttalande av föredragande departementschefen i propositionen1977/78:55 om bättre fartygsrailjö. I frågaora den föreslagna rätten förskyddsombud att stoppa farliga arbeten anfördedepartementschefen bl a följande. När möjligheten för skyddsombud att avbryta arbeten ifarofyllda situationer är 1973 fördes in i arbetarskyddslagen visste man inte hurbestämmelsen skulle koraraa att tillärapas i praktiken. Eventuella farhågor för att denskulle missbrukas har inte besannats. Skyddsombuden har använt sig av sin befogenhet med gott omdöme. Bakom remissinstansernas tillstyrkande av att enmotsvarande bestämmelse förs in i sjösäkerhetslagen ligger säkerligen de goda erfarenheter som har redovisats pä landsidan sedan år1974. Enligt utredningens mening skiljer sig förhållandena på örlogsfartygi förevarande avseende inteprincipiellt från vad som gäller inora övrigaområden av arbetslivet. En regel ov :.,öjlighet för skyddsombud att avbryta farligt arbete med dessmotsvarighet i sjösäkerhetslagen bör därför gälla även pä örlogsfartyg. Huvudregeln i arbetsmiljölagen om möjlighet för skyddsombud att avbryta farligt arbete inskränkes genom ett stadgande i 14 § arbetsrailjöförordningen att regeln ej gäller vid övninginom försvarsmakten eller civilförsvaret. Det förefallerutredningen naturligt att sarama inskränkningbör gälla pä öriogsfartyg. Härför talar t ex att örlogsfartyg kan deltaga i övning berörandeäven andra delar av försvarsmakten. Men även om övning bedrives endast med örlogsfartyg kan enahanda förhållanden föreligga som de, vilka föranledde övningsundantagetför försvarsmakten i övrigt. Sjösäkerhetslagen innehåller enspeciell regel beträffande skyddsombuds möjlighet att avbryta farligt arbete, till 1979/80:126 65 vilken motsvarighet saknas i arbetsmiljölagen. Enligt 9 kap 9 5 andra stycket gäller skyddsombuds beslut i fråga om fartyg som icke är förtöjt eller ligger till ankars i svensk hamn eller fråga är om räddningstjänst,till dess befälhavaren tagit ställning. Mot skyddsombudets beslut får befälhavarenbeordra arbete endast om han finner beslutet ogrundat eller arbetet nödvändigt för att undanröjaeller förebygga fara som bedömes störreän den risk som föranlett beslutet. Innan befälhavaren i strid mot skyddsombudets beslut beordrararbete skall han höra skyddskommittén, om sädanfinnes och tvingande hinder ej föreligger. Begränsningsregeln i sjösäkerhetslagenbeträffande fartyg sora inte ligger förtöjt ellertill ankars i svensk hamn är alltså inte konstruerad som en begränsning av skyddsombuds rätt att besluta om avbrytande av farligt arbete utansom en rätt för fartygets befälhavare att under vissa förhållanden gå emot skyddsombudets beslut. Regeln infördes i sjösäkerhetslagen efter förslag av fartygsmiljöutredningeni dess delbetänkande Bättre fartygsmiljöoch motiverades på följande sätt. Skyddsombuds beslut att stoppa visst arbete skall enligt vad utredningen föreslår ------------ gälla till dess sjöfartsverkethar tagit ställning i saken. Det måste emellertid enligt utredningen beaktas atttillsynsmyndighetens beslut ofta pågrund av det stora avståndet mellan fartyget och hemlandetinte kan erhållas inom rimlig tid. I sådana fall anser utredningen det inte möjligt att göraskyddsombudets beslut beroende av sjöfartsverketsställningstagande. I stället har utredningen, för de fall dåfartyget befinner sig utom svensk hamn, -------- stannat för att överlåta på befälhavaren att ta det yttersta ansvaret för om ett av skyddsombud förbjudet arbete skall fortsätta eller inte. Utredningen föreslår således försådant fall en lagbestämmelse om att skyddsombudets beslut skall gälla till dess befälhavarentagit ställning. För den föreslagnalösningen talar enligt utredningen såväl praktiskaskäl som det självständiga säkerhetsansvar som vilar pä befälhavarenombord. Av denna motivering framgår att specialregeln om befälhavarensrätt att, om fartyget inte ligger isvensk hamn, beordra fortsättande avarbete som avbrutits enligt beslut Prop.1979/80:126 66 av skyddsombud, främsthar sin grund i det förhållandet att flertalet svenska handelsfartyg huvudsakligen sysselsattesi trafik långt ifrån de svenska farvattnen.