prop · G3039 · 1979-12-31 00:00:00 — Sedan Hellnerkonstaterat att försäkringstagaren ofta har liten förståelse för pro rata-regeln,uttalar han avslutningsvis: "Del torde dock vara mindre lämpligt att tillföljd härav modifiera principen; man lär snarare fö hoppas på förbättradförståelse eller åtminstone på respekt för sakkunskapen". Om personförsäkringarskall omfattas av KFL bör särskilt framhållas att kausalitetsprincipen äroförenlig med bl. a. det riskbedömningssyslem som används i svenskpersonförsäkring. Erfarenheten visar att det ofta är svårt all avgöra vad somföranlett försäkringsfallet eller uppgivna skador. Såväl ifråga omolycksfallsförsäkring som sjukförsäkring föreligger ofta stora svårigheter attfastställa eller utesluta samband mellan lidigare besvär och uppgivna skador.Riskprövningen sker mol bakgrund härav. Som exempel kan nämnas au hjärtbesvärliksom täta sjukskrivningar av varierande orsak oftast föranleder avslag. Svårigheten att bedömakausaliteten inom personförsäkring är i sig ett avgörande argument mol au denföreslagna 19 S tillämpas för sagda försäkringsområde. Hithörande problem fårinte en riklig belysning av kommitténs exempel om "diabetikern somögonblickligen dödas som passagerare vid en flygolycka" (sid, 227), Enperson som är en avslagsrisk skall inte genom oriktiga uppgifter kunna erhållaen försäkring som -beklagliglvis - måste förvägras de konsumenter i samma situationsom lämnat riktiga och fullständiga uppgifter, Riksförbundeikan inte undgå intrycket att del är ambitionen alt förenkla påföljdsreglernaoch som ett led häri ge dem samma grundmönster som är motivet till all kausalileisregelnlanserats. Ambitionenatt förenkla lagtexten har även lett till atl dessa brister i pregnans jämförtmed FAL, vilket kommittén delvis vill motverka genom motivuttalanden. I motivensärbehandlas sålunda (sid. 226) icke-grov vårdslöshet (som inte heller är"ringa") på så säu alt den anses böra medföra nedsättning endast om"försäkringstagaren hade bort inse att förhållandet var av avsevärdbetydelse". Ordet "avsevärd" förekommer endast i motiven,lagtexten har endast orden "av vikt". En gradering av"betydelsen" kan inte grundas på "det verkliga förhållandetsbetydelse" i paragrafens fortsättning, eftersom detta avser betydelsen förförsäkringsfallet och icke det som vid försäkringens tecknande är relevant,nämligen betydelsen för frågan om accept av försäkringen eller förpremiesättningen. Av det citerade molivuttalandet synes också följa attkommittén anser alt om oriklig uppgifl lämnas detta kan föranleda påföljdendast om försäkringstagaren insen eller hon inse uppgiftens betydelse. Insiktenom uppgiftens betydelse har enligt FAL relevans endast i fråga om förtigande(FAL 7 S). Vid oriktiga uppgifter krävs däremot inte enligt FAL attförsäkringstagaren insett uppgiftens betydelse. Då del oftast inte är möjligtför försäkringstagaren, särskill inte i personförsäkring,att avgöraen uppgiftsbetydelse är en sådan ändringav FAL-om den får anses följa av föreslagenlagtext - inte befogad. Den skulle i de flesta fall 1979/80:9 147 uteslutanedsättning vid oriktiga uppgifter som lämnats vårdslöst. Riksförbundeivill i detta sammanhang erinra om den diskrepans som i vissa fall kan föreliggamellan å ena sidan päföljdsreglerna i 19 S och ä andra sidan de föreslagna nedsättningsreglernavid underförsäkring. Vid konventionell underförsäkring skall pro rata-regelntillämpas men vid fullvärdesför-säkring, där premien ej bestäms i förhällandetill ett direkl angivet försäkringsbelopp utan efter upplysningar omegendomens beskaffenhet, skall kausalileisregeln lillämpas. Om vid fullvärdesförsäkringorikliga uppgifter lämnas innebär detta i själva verket en avsiktlig ellerovarsam underförsäkring. Det förefaller ologiskt all i dessa analogasituationer tillämpa de olika påföljdsregler som föresläs enligt KFL. Än mersäreget blir det om i fullvärdesfallen full ersättning skall kunna utgå pågrund av den föreslagna individuella skälighetsprövningen men däremot, i dekanske ej vårdslösa underförsäkringsfallen, ovillkorlig nedsättning skall bliföljden. Ompersonförsäkringar skall ingå i KFL måste 19 S även ta sikte på oriktigauppgifter av den försäkrade när denne är annan än försäkringstagaren. Riksförbundetflnner för sin del nuvarande regler om förseelser mot upplysningspliktenrimliga och vill avstyrka förslaget. Om en uppmjukning av påföljdsreglernaskall göras anser riksförbundet atl allt talar för ett bibehållande av pro rata-regelnsom huvudprincip. Såvittangår överträdelse av föreskrifter av olika slag har som nämnts inledningsvis idetta avsnitt sammanförts ganska artskilda företeelser (fareökning,säkerhetsföreskrifter, räddningsplikl samt föreskrifter i samband medskaderegleringen). Kommittén föreslår här som huvudregel kausalitets-regelnsamt -i de fall kausalitet föreligger-skälig nedsättning av ersättningen eftergraden ("i den mån") av kausalitet, "graden av vållande, behovetav ersättningen och omständigheterna i övrigi". Belräffandefareökning hänvisas i sin helhet till vad ovan sagts om upplysningsplikten. FALlämnar såvitt angår skadeförsäkring även här valfrihet mellan pro rata- ochkausalitetsregeln men pro rata-regeln har även här fast hävd vid annanförsäkring än sjö- och transport försäkring. Den gäller enligt AB ävenbålförsäkring. För personförsäkring är kausalitetsregeln hell främmande. Riksförbundetavstyrker sålunda förslagel. Om en uppmjukning av reglerna skall göras bör ivart fall pro rata-regeln bibehållas som huvudprincip. Såvittangår överträdelse av säkerhetsföreskrifter är däremot en primärbedömningenligt kausalileisregeln lämplig och del överensstämmer med säväl FAL som AB. Isåväl FAL som AB återflnns även elt krav att någon grad av vällande måsteföreligga för alt rätlen till ersättning skall kunna påverkas. I villkoren kanalltså - i överensstämmelse med säväl den föreslagna lagtexten som tvingande,gällande rätt - klargöras i vilka fall nedsättning inie för ske. Men atl ivillkorstext konkretisera i vilka fall och hur nedsättning får göras synesnärmast oöverstigligt. Hänsyn skall tas till bl. a. olika grader av vållande.Kommittén framhåller här (sid. 232): "Allvariigheten i försummelsen kanväxla avsevärt beroende pä om det fanns mer eller mindre ursäktandeomständigheter". Vidare skall hänsyn las lill "behovet aversättning". Enligt kommittén är del här främsl "ersättningensbetydelse för försäkringstagarens grundläggande sociala situation som skall beakias. "Ytteriigare skall vägas in Prop.1979/80:9 148 betydelsenav att försäkringshavaren råkar ut för nägon annan sanktion eller inte, denekonomiska betydelsen för försäkringskollektivel att nedsättning sker samlförsäkringsgivarens handlande (t. ex. olika grader av publicitet ål krav påsäkerhetsanordning). Härtill kommer atl kommittén naturligt nog endast kunnatge några strödda exempel på sådant som ryms inom lagtextens"omständigheterna i övrigi". Atl fånga in alla dessa hänsyn i enpreciserad och hållbar villkorstext är en svår, kanske omöjlig,uppgift. Vidutformningen av AB, då man ville mildra påföljderna enligi FAL S 51 vid broll molsäkerhetsföreskrifter och därvid även ge möjlighel beakia den försäkradesindividuella behov av ersättning vid skada, stannade man för att Stipulera ettnormalavdrag om , dock lägst Ett vissl utrymme för en skälighetsprövningville man dock lämna. Delta avdrag kan sålunda minskas "om synnerliga skälkan anses föreligga med hänsyn till försummelsens art eller andraomständigheter". Denna bestämmelse fyller höga krav på hanlerlighet ochrimlighet -särskill som den i AB förenas med möjlighel all avtala om siörreavdrag om riskens art och den ekonomiska betydelsen för försäkringskollektivetkräver det (så vid stöld och skadegörelse i bostad). En sädangrundmodell - detaljerna kan diskuteras - har den slora fördelen att den direktreglerar den stora mängden av normalfall och reserverar behovet av enskälighetsbedömning till de udda fallen. Som ovan sagts, är det heller intebelagt att skulle ligga "pä en för försäkringstagarna ogynnsamnivå". Enligt riksförbundets mening är det dock uppenbart atl en sädan uiformningav villkoren inte går att förena med den föreslagna lagtexten. Riksförbundetbefarar alltså att det system kommittén tänkt sig - ett samspel mellan enindividuell skälighelsregel i lag och hanteriiga men preciseradeförsäkringsvillkor - inte kan realiseras och i vart fall inte kan fungeratillfredsställande. Del framlagda förslaget avstyrks därför. Å andra sidan ärdel olillfredsställande att kvarstår oförändrade, då de inteåterspeglar del faktiska rättsläget annal än vad avser speciella risker, t. ex.inbrottsrisken (stöld och skadegörelse i bostad). förordar riksförbundet grundmodell, som ger såväl läu tillämpligaregler för normalfallen som önskvärd flexibilitet. Om man tvekar atl införa på detlasäu schabloniserade regler i lagtext och om man fasthåller all reglerna skallvara tvingande är det svårt au ange riktlinjerna för en reform. Möjligentvingas man då atl nöja sig med all konstatera all inte lett till någolmissbruk och att myndigheternas skälighetsgransk-ning för utgöra tillräckliggaranti mot missbruk i framliden, 20S omfattar även räddningsplikten som stundom kan aktualiseras även ikonsumentförsäkringar, gäller - enligt FAL, som här är tvingande, samt AB- att påföljd inte för inträda annat än vid uppsåUigt eller grovt vårdslöstförfarande. Påföljden bestäms efter måttet av den skada som förseelsen medförtför försäkringsbolaget. Dessa regler är enkla och klara och enligt riksförbundetsmening rimliga. De kritiseras inte heller av kommittén. Reformen är möjligenendast ett resultat av kommitléns strävan alt "förenkla" reglerna ompåföljder vid överträdelser av biförpliktelser. Utan atl någon egentlig reformär avsedd för samma regel i enkelhetens intresse gälla alla överträdelser avföreskrifter med olyckligt resultat. Den försäkringshavare som visat vanligenkel (icke-grov) vårdslöshet för icke som någol absolut skydd. Klarhetoch konkret upplysning byts ut mot oklarhet. 1979/80:9 149 kanmåhända i fräga om räddningsplikten botas genom alt skrivs in ivillkoren i vilket fall reformen inte blir någon reform. Man kan dock intebortse från atl den föreslagna lagtexten ger en möjlighet även förden som uppsåtligteller grovt vårdslöst försummat sin räddningsplikt att fö en mindre ersällningän den skada han orsakat härigenom, Detla kan knappast vara en angelägen reformför konsumenterna, Riksförbundeivill sålunda förorda att kvarstår oförändrade, Ivad avser förpUktelser efter försäkringsfallei gäller atl försummelse attanmäla försäkringsfallei och atl biträda vid utredningen medför påföljd i denmån det varit "till men" för försäkringsbolaget. Häri ligger ett kravpå orsakssammanhang samt vårdslöshet i den meningen att underiålenheterna intefår vara ursäktliga genom praktiska hindere. Påföljden bestäms i dessa fallgenom en utpräglad skälighetsbedömning där "menet" för försäkringsbolagetutgör riktpunkten. Ingenting i motiven antyder att kommittén här velat göra enreform i sak. Det är alltså möjligt alt till konkret upplysning för konsumenteni villkoren kan inflyta bestämmelser av samma innehåll som . Detta vore onekligen ett något egendomligt resultat av en reform avFAL. Ser man lill lagtexten är det väl dock klart atl "menet" förförsäkringsbolaget - vanligen bestående i ökade koslnader för skaderegleringenoch undantagsvis i inverkan pä skadans omfattning - liksom enligt FAL måslevara riktpunkten för bedömningen. Vållandet - bortsett från att försummelsenibland kan vara praktiskt ursäktlig- kan knappast ytteriigare fingraderas. Vadsom främst skapar ivekan är vad "behovet av ersättning" medför ienskilda fall. Med kommitténs kaulschukartade påföljdsregler kommer detalltid-även på det relativt okomplicerade område som påföljden förförpliktelser efter försäkringsfall ulgör - kvarstå en osäkerhet om i vad månpreciseringar i villkor är hållbara i enskilda fall med de nya möjligheter tilltvister som ligger häri. Riksförbundei avstyrker sålunda förslaget. Reglerom framkallande av försäkringsfallei har en avsevärt annorlunda karaktär änregler om s. k. biförpliktelser i övrigi. Likheten med ansvarsbegränsningar imer egentlig mening är här påfallande och det synes åtskilligt konstlat aU härtala om biförpliktelsen aU inte framkalla försäkringsfallet på vissl sätl. Delär alls icke givet att dessa regler skall utformas, vilket kommittén gjort,efter samma mönster som reglerna om biförpliktelser i mer egentlig mening. Vidtillkomsten av AB - då bl, a, de stränga påföljderna av föröverträdelser av säkerhetsföreskrifter väsentligt mildrades i enlighet med ensuccessivt utbildad praxis - övervägdes även reglerna om framkallande av försäkringsfallei.Man fann då att del bästa sättet aU rimligen tillgodose såvälkonsumentintresset som samhällsintresset (preventionen) var all i AB kodifiera FAL:sdispositiva regler (18-20 SS)- Pä konsumentförsäkringsomrädet har alltsåden som framkallat försäkringsfallet vårdslöst - såväl genom "ringa"som "normal" vårdslöshet - fullt skydd, medan vid uppsåt eller grovvårdslöshet inget skydd finnes. Det bör här erinras om atl grov vårdslöshet medden innebörd begreppet fött i försäkrings- och skadestånds-rättslig praxis ären mycket ovanlig rättsfigur (se bl. a. sid 235: "Vanligen består den iovanlig hänsynslöshet genom lagande av risker för andra och 1979/80:9 150 Stundom är det fråga om handlande som ligger pä gränsen lilluppsåt".) Det bör också slås fast aU kommitténs framhållande av att det ipraktiken förekommer "försäkringsgrenar - särskill sjöförsäkring -medvillkor enligt vilka även vårdslöshet som inte är grov medför föriust av rättentill försäkringsersättning" helt saknar relevans för konsumentförsäkringsomrädet.Även båtförsäkringen tillämpar AB. Ausom förslaget gör inrymma en möjlighet till viss ersättning även vid fall avuppsåt och grov vårdslöshet kan inte vara en för konsumenterna angelägenreform. Praktiska fall är inte lätta att ens konstruera. Kommittén säger endastatt "undanlagsfall kan måhända tänkas". Motiven för reformen synessnarast vara alt skapa likhet med övriga påföljdsregler vid överträdelse av biförpliktelsersamt alt göra reglerna tvingande. Det vore olyckligt om sädana motiv fick blisjälvändamål och fick slå igenom, även om resultatet blir en försämring föralla, inklusive konsumenterna. Så är enligt riksförbundets mening fallet om manjämför med AB. Fördet försia för konsumenten inte längre något absolut skydd när han visat normal(icke-grov) vårdslöshet. Det för han endasl vid "ringa" vårdslöshet.Delta är del pris man för betala när man gör reglerna tvingande. (De skulleeljest enligt kommittén träffa även de ansvarsbegränsande villkor av typ "tillböriigaktsamhet" som är viktiga för aU kunna ge rimligt skydd främsl vid stöldav egendom som medföres på resa samt i försäkringar av allrisktyp.) Fördet andra för man, i stället för dagens klara och i tillämpningen relativt komplikaiionsfriapäföljdsregler, genom regeln om individuell skälighetsbedömning av samtligafall en suddighel och rättsosäkerhet som inbjuder till tvister ochkomplikationer i skaderegleringen, till nackdel för alla. En särfrågaav betydelse är följande. Enligt 21 S andra punklen kan försäkringsersättningsättas ned om försäkringsfall har framkallats genom oaktsamhet som ej är ringa.Delta gäller emellertid inte om försäkringen avser skadeståndsskyldighel. Ansvarsförsäkringenskall alltså utan möjlighel lill reduktion täcka även skador som vållats genomgrov vårdslöshet. Detta innebären omsvängning i förhällande till vad som nugäller. Enligt 041 skyddas nämligen inte den försäkrade vid skada eller föriustsom han orsakat genom grov vårdslöshet. För vissa bolag innebar dennabestämmelse en ändring när AB bökade tillämpas. Dessa bolag hade ersattansvarsskador även vid grov vårdslöshet. Detär en inte hell betydelselös principiell fråga om ansvarsförsäkringen skallfungera eller inte vid grov vårdslöshet. FRK:s motiveringar i denna del är inteövertygande. Man säger att "den omständigheten att någon har lidit skadagenom särskilt svår vårdslöshet från den skadeslåndsskyldiges sida bör inteföranleda, atl han går miste om skadeståndet ur ansvarsförsäkringen" (s.237 st, 2), Kommittén ser alltså problemet väsentligen från den skadelidandessynvinkel. Den menar alt man inte bör utsätta den skadelidande för risken"att om han skulle lyckas alltför väl i att styrka graden av vällande hosden skadeståndsskyldige, detta medför att han går miste om möjligheten atterhålla skadestånd ur den skadeståndsskyldiges ansvarsförsäkring". Det kanförvisso vara ett intresse att göra ansvarsförsäkringen så effektiv som möjligtför den skadelidande. Men man måste häremot väga intresset att hålla tillbakamera kvalificerade skadehandlingar genom alt lämna dem utanförsäkringstäckning. Tanken bakom AB:s bestämmelse är att man inte skall kunna uppsåtligeneller grovt värdslöst vålla skada i medvetande om alt den skadelidande förersättning från försäkringen. Prop.1979/80:9 151 Denskadelidandes inlresse för alltså med den lösning som valts i AB träda tillbakatill förmån för den preventiva effekten av undantaget. Detla är även FRK.sståndpunkt såvitt gäller uppsåtsskadorna, och man har svårt att se varför inte prevenlionsintresselskall fö väga över också när del gäller skador vållade genom grov vårdslöshet,som ligger uppsåtet mycket nära. FRK;s argument att den skadelidande inte börhamna i sämre position ju bättre han lyckas visa graden av vållande kan vändasockså mol FRK:s uppfattning au uppsåtsskadorna bör undantas. Lyckas denskadelidande så väl i sin bevisföring att del t. o. m. blir klariagt aU skadevåUarenhaft uppsåt blir ju skadan inte ersatt av försäkringen. Denrimligaste lösningen är mot denna bakgrund att även grov vårdslöshet undantasfrån ansvarsförsäkringen. En mellanlösning som riksförbundet i vart fall villpåyrka är att grov vårdslöshet, som beträffande andra i KFL avseddaförsäkringsformer, skall kunna leda till alt ersättningen sätts ned i skäligomfattning. Riksförbundetvill av dessa skäl förorda att FAL:s dispositiva regler, som i stort upplagilsi AB och därmed faktiskt gäller pä konsumentförsäkringsomrädet, i sinhelhet bibehålles. Nackdelarna med den föreslagna reformen är övervägande. Omreglerna prompt mäste göras tvingande, vilket inte gärna kan vara påträngandeangeläget, bör finnas möjligheter att klargöra all de inte avser alt träffa de ansvarsbegränsandevillkor som nämnts ovan och som i vissa fall är nödvändiga. Omförslaget genomföres och om reglerna skall gälla även personförsäkring är det ivart fall nödvändigl all "försäkringstagare" nämns i lagtexten vidsidan om "försäkringshavare" och "försäkrad".Personförsäkring kan tecknas med annan person som försäkrad och i dessa fall ärdet försäkringstagarens handlande som blir relevant, Härhänvisas till vad nedan sägs i avsnittet "Identifikation" (6.5.8). Förpersonförsäkring måste enligt riksförbundet i princip avtalet och därmedersättningen kunna korrigeras om psykiskt sjuk person lämnat oriktiga ellerofullständiga uppgifter beträffande sin hälsa. Avsikten med stadgandet synesvara all förhindra detta, vilket inte riksförbundet kan acceptera. 20-22SS om nedsättning vid försummelse all iaktta försäkringsvillkoren, framkallandeav försäkringsfallet m. m. skall enligt förslagel inte lillämpas om den somhandlandet läggs till \asl är . Om t, ex, en 9-äring med något somkan jämställas med uppsåt vållar skada kan skadan utan hinderav 21 S läckas avansvarsförsäkringen (s, 241 sl, 1 och 2), Närdet gäller skada vållad av barn i åldern 10-12 är och något däröver tänker sig FRKall ersättning ur ansvarsförsäkringen inte alllid skall ulgå för skada även omden orsakas uppsåtligen. Här skall man i stället göra en skönsmässig prövning, Detlasker genom att man i dessa fall kan finna särskilda skäl för att ersättningskall utgå. Om sädana skäl föreligger kan ju enligt 21 S försia punkten även uppsåtligtframkallade försäkringsfall ersättas (s, 235). Motivetbakom denna möjlighet till särbehandling av handlingarav barn som är något över10 är gamla framgår av anmärkningarna lill 23 S (s, 241 st, 3), FRK harinhämtat från barnpsykologisk sakkunskap aU barn under 10 är Prop.1979/80:9 152 genomsnittligtinte kan anlas ha nätt tillräcklig mognad. För ärdäremot mognaden växlande, enligt vad FRK fön sig berättat. Åldersgränsenenligt den tvingande regeln i 23 S bör därför sättas vid 10 är. Om något äldrebarn inte har nått erforderlig mognad finns möjlighel alt låta ersättning utgåenligt 21 S ("särskilda skäl"). Efter att ha gett denna anvisningtillägger FRK att de situationer där en sådan bedömning kan bli aktuell intetorde vara så talrika atl de leder till praktiska olägenheter vid skaderegleringen. Invändningarfrån såväl formella som materiella synpunkter kan enligt riksförbundet riktasmot de nu beskrivna reglerna. Den juridiska konstruktionen mäste till en bönananses ganska invecklad. Reglerna för barn som inte fyllt och för dem somligger i skikten närmast borde kunna sammanföras, om man nu skallgenomföra kommitténs tankegångar. Mendetta är med hänsyn till det materiella innehållet diskölabelt. harförsäkringsbolagen en fixerad åldersgräns vid 10 är. Om skadan har orsakats avden som inte fyllt gäller ansvarsförsäkringen även vid uppsåtligtvällande. Det undanlag för bl, a. uppsåtsskador som finns i AB 041 blirverksamt endast om skadevåUaren har fyllt 10 är. Vad FRK i realitetenåstadkommer med sin konstruktion är en flytande gräns som ligger någonstansmellan 10 och . 1 varie särskilt skadefall där barn i detta äldersskikt ärinblandat måste naturiigtvis undersökas om det ytterst vaga kriteriet"tillräcklig mognad" är uppfyllt. Det går alltså inte all avfärda deuppenbara svårigheterna vid skaderegleringen med att fallen där en bedömningblir aktuell inte blir så talrika. Dessa undersökningar måste göras för alt manöver huvud tagel skall fä begrepp om försäkringen fungerar eller inte, vilketför skadelidande och försäkringsbolag kan medföra ganska mycket olägenheter.Eftersom skadegörelse förekommer i stor omfattning just i skiktet omkring 10-årsåldernär det inte fråga om undantagssituationer. Denvaga gränsdragningen för olillfredsställande verkningar också in påskadeståndsrättens område. 2 kap. 2 § skadeståndslagen har den innebörden attskada vållad av någon som inte fyllt skall ersättas fullt ut om den läcksav ansvarsförsäkring. Det kommer i de aktuella äldersskikien att vara tveksamtom skadan täcks fullt ul eller inte alls, beroende på hur prövningen av barnetsmognad ulfaller. Även om FRK:s förslag utvidgar de fall där full ersättning uransvarsförsäkringen kan utgå skapar den alltså problem vid tillämpningen avskadeståndslagen som inte funnits och som inte uppvägs av den positivaeffekten. FRK synes inte ha beaktat denna aspekt. Enlösning som kan övervägas är atl åldersgränsen i 23 S andra punklen ändras från10 till . FRK:sförslag beträffande barns ansvarighet synes även kunna medföra problem när detgäller frågan om överträdelse av säkerhetsföreskrifi. Det lorde vara ganska frekventatl vid vissa typer av brott mot säkerhetsföreskrift det är barn som gjort sigskyldiga till dessa eller det i varje fall ej kan motbevisas påstående därom.Utöver den identifikationsproblematik vartill riksförbundet återkommer nedan iavsnittet "Identifikation" (6.5.8) tillkommer här också att närförsummelsen åvilar barn bestämmelsen i 20 § KFL över huvud ejkan tillämpas. Moten sådan förändring i förhällande lill vad nu gäller talar inte så mycketbestämmelsen i sig själv som kan synas rimlig utan fastmer den risk förmissbruk med därav uppkommande kostnadsökning och minskad motivation attiaktta säkerhetsföreskrifter som kan bli följden. Prop.1979/80:9 153 Ensärskild regel föreslås här för orikliga uppgifier som i strid med tro ochheder lämnas vid skadereglering. Här är alltså fråga om bevisade och iallmänhet kvalificerade försök - bedrägligt syfte skall visas - att vinnafördelar pä kollektivels bekostnad.