prop · G30371 · 1979-12-31 00:00:00 — Enligl nämnda paragraf i VTK skall lasl vara anbringad sä, all den ej kan utgöra fara för person, medföra skada påegendom, släpa eller falla på vägen,a:>ladkomma störande dammbildning eller liknandeo-lägenhet, försvåra förandet av fordonet eller framkalla onödigt buller. Anvisningarna om säkring av lasl föreskriveratt container skall låsas fast i sina bottenhörnbeslag. Om sådanfasllåsning inte kan äga rum eller inte är säker på grund av att containern ärskadad, kan lasten inte anses vara anbringad på sätt 102 § VTK stadgar. Paragrafen förbjuder alltsåanvändandet av en icke säker container och överträdelse av stadgandet är belagt med straff i 164 § VTK. Om således själva transporten av container regleras återstårövrig hantering i anslutning därtill. Någotbehov av föreskrifter därom torde emellertid knappast föreligga. Det kan rimligen inte finnas nägon anledning att hantera en container som ej får användas för transport, vare sig till sjöss, på järnväg eller på väg. Med stöd av annan lagstiftning än den konventionen syftar till kan alltså ingripande ske mot icke säkra containrar som används uteslutande inom riket.Utredningen anser det därför saknas anledning att ge denkommande lagstiftningen vidare tillämpning än konventionen. Härtill komraer att en utvidgning avkonventionens tillärapning till att avse även containrar sora används i nationell trafik skulle göra det nödvändigt att finna en annan förra av kontroll än gränskontroll, vilken kan vara likaeffektiv som denna, 9.2 Ägares ansvar förcontainerns skick I konventionen betyder ägare vad som enligt fördragsslutande parts nationellalagstiftning förstås med ägare, eller förhyrare eller depositarie, om en överenskommelse mellan Prop.1979/80:71 103 parterna föreskriveratt ägarens skyldighet att underhålla containern och därvid genomföra egenkontroll skall iakttas av sädan förhyrareeller depositarie. Det är givetvis av vitalt intresse attdet klarlagts vem som i varje given situation bär ansvaret för containems skick. Det är denne person som skall underrättas om ingripanden raot en container och sorn hardet yttersta ansvaret för att besluta vilka åtgärder somskall vidtas raed en icke godkänd ellerbristfällig container. Frägan har ocksäbetydelse för att kunna fastställa enligt vilket lands föreskrifter egenkontroll skall ske. Sådan skall såsomtidigare framhållits utföras i enlighet med föreskrifterna i det land därägaren har hemvist ellerhuvudkontor. Vad först beträffar ägarens möjligheter att överföra ansvaret förcontainerns skick, innehåller redan konventionen vissa kravsom måste uppfyllas, överenskommelse skall ske skriftligen och det skallklart framgå vilka åligganden förhyraren(el. liknande) påtar sig. Utredningen anser attkonventionens bestämmelse bör överföras till svensk lag. Därvid torde stå alldeles klart att ägaren skall kunna överföra ansvaret till den som hyrcontainern. Så kallad leasing förekommer i mycket stor skala och vanligen ingår i leasingavtalen att förhyraren övertarägarens ansvar för containerns skick. Mindre vanligt synes dock varaatt motsvarande överlåtelse sker till depositarie (bailee i den autentiska engelska texten).Såvitt utredningen kunnat finna förekommer inte någonpantsättning av containrar. Bestämmelsen i konventionen förefaller därför inte särskiltnödvändig. Andra länder som anslutit sig tillkonventionen har emellertid i sin inhemska lagstiftning genomgående låtitföra in konventionens bestämmelse i fråga.Det kan inte hållas för uteslutet att någonform av pantsättning av containrar förekommer eller kommer att uppstå. Med hänsyntill detta förhållande anser utredningen att det ärlämpligt att konventionsbestämmelsen i sin helhet överförs till svensk Prop, 1979/80:71 104 Utredningen har utformat förslaget till lagtext i denna del så atl ägaren alltid skall kunna överföra ansvaret för containerns skick på den som i ägarens ställe har rätt all förfoga över containern. När dethärefter gäller att avgöra var ägaren lill container har sitthemvist eller huvudkontor uppstår flera komplikationer. Dessa hsr sin grund i att det inte förekommer sädan registrering av containrar attdet går att säga hur många "svenska" containrardet finns . Delta innebär i sin tur att det ej gär att förutsäga vilken container som skallunderkastas egenkontroll enligt de regler som utredningen tidigare föreslagit. Inte heller godkännandeförfarandet ger fullständig ledning i frägan. Eftersom det står ägare och tillverkare fritt att vända sig till varje fördragsslutande part för att få ny container godkänd innebär det att riksprovplatsen inte barakan komma att godkänna "utländska" containrar utan även att "svenska"containrar kan komma att godkännas i annat land. Registrering i saraband med godkännande av nya containrar kan därför inte ge en komplett bild över "svenskt"containerinnehav. Förhållandet är detsamma när det gäller godkännande av befintliga containrar. "Svenska" sådanaskall visserligen, innan de förses raed säkerhetsgodkännandeskylt, genomgå egenkontroll enligt de föreskrifter utredningen föreslagit, Nägot krav på att godkännande skall ske i föreligger dock ej. Det kan därför diskuteras om det föreligger något behov att införa krav pä registrering av containerinnehav för att fä information om vilka containrarsom skall betraktas som svenska. Denna information får anses nödvändig för att utförandet av egenkontroll skall kunnakontrolleras. Utredningen har emellertid stannat för att inte föreslå registrering av sådant slag. Det får förutsättas att containerägare för register över sitt containerinnehav. Ägaren är vidare, enligt vad utredningen föreslagit, skyldig att föra protokoll över utförd egenkontroll. Redan dessaprotokoll torde kunna ge den information tillsynsmyndigheten behöver, 1979/80:71 105 inte bara för att kunnakontrollera att egenkontroll utförs på tillfredsställandesätt, utan även för att få en uppfattning om antalet "svenska"containrar. Frågan om tillsynsmyndighetenskontroll av egenkontroll kommer att behandlas under avsnitt 10.2. 9.3 Transport av farligt gods Konventionen omfattar, med tidigare angivna undantag, varjeslag av container, således även sädan som särskilt har konstruerats för transport av farligt gods. Det har framhållits att konventionen inte förbjuder ytterligare tekniska krav och föreskrifter angåendeprovning av sådan container. Detta innebär atl den lagstiftning utredningen föreslagit inte kommer i konflikt raed gällande lagstiftning angående transport av farligt gods. Riktlinjerna för lagregleringen på det området angavs i den proposition som låg till grund förlagstiftningen i anledning av svensk anslutning till ADR , Där angavs att fräganborde lösas inora ramen för gällandeproduktkontrollagstiftning och primärthandhas av de myndigheter som enligt denna lagstiftning har ansvaret för olika varukategorier, I princip innebar den lösning som antogs att statens industriverk skullehandha regleringen i fråga om brandfarliga och explosivavaror, produktkontrollnämnden i fräga ora hälso-och miljöfarliga varor och i fråga om radioakliva varor. Till samordnande myndighet utsågs statens industriverk. Det framhölls alt den beskrivna organisatoriska lösningen fick ses som temporär i avvaklan påytterligare underlag för en bedömning. Ifrågavarandeförhållanden har påpekats i Motioner i under1977, vari bl.a. hemställts att hos regeringenbegär en utredning med uppgift attsamordna bestämmelserna om transport av farligtgods. Motionerna bifölls och fräganöver- 1979/80:71 106 Av det sagda torde framgå att frågan om transport av farligt godsregleras i ett flertal olika författningar och att dessa jämväl omfattar transport i container.Mot bakgrund härav har utredningen funnit delmindre lärapligt att föreslå regler beträffande sådan transport i det föreliggande lagsliftningsförslaget. Utredningen har i frågan om sanktioner raot ägare eller tillverkare scm underlåter att låta godkänna containrar redovisat enprincipiell uppfattning angående införandet av straffbestämmelser i lagstiftning av det slagvarora här är fråga. Som främsta skäl mot att föreskriva straff för ägare eller tillverkare sora inte följer vad den föreslagna lagen påbjuder anfördes att nägot behov inte kunde anses finnas.Genom gränskontrollen och därraed sararaanhängande risk att icke godkänd container kan koraraa attstoppas bör uppnås samma resultat som ettstraffstadgande skulle kunna förväntas medföra. Dessa synpunkler gäller enligt utredningens mening ilika hög grad dä det gäller att ta ställning till att straffbelägga annat handlande som strider motlagstiftningen om säkracontainrar. Gränskontrollen torde komma att medföra den eftersträvade effekten, inte bara när det gäller icke godkända containrar utan även vad beträffar containrar sora inte genomgått egenkontroll inora föreskriven tid. Risken att encontainer skall stoppas och transporten därigenom bli försenad får anses vara av längt större betydelse när det gäller att styra ägarnas handlande än risken att fä betala ett bötesbelopp. Härtill kommer att möjligheten att övervaka efterlevnaden av dylikastraffbestämmelser synes vara minimal. Värdet av sådana bestämelser kan alltid sättas ifråga. Det går inte heller att bortse från att det stora flertalet av de utländska lagarna pä området saknar straffbestämmelser. Det innebär att om en företeelse 1979/80:71 107 straffbelägges i , sarama företeelse är fri från straff i andra länder. Vidare raåste observeras att det inte tordevara möjligt att straffa den utländske containerägare som underlåtit att utföra egenkontroll, eftersoraeg..nkon-trollen är en fråga raellan ägaren och hans hemland. Dettaskulle leda till en olikartad behandling av containrar även i , Det bör framhållas att vissa utländska lagar innehåller bestämmelser ora straff i vissa hänseenden. Vid sammanträden i för containrar och laster haremellertid uppgivits att straffbestämmelserna knappast kommer att tillämpas annat än i undantagsfall, säsom då nägon gör sig skyldig till upprepade förseelser. Strafflagstiftning av sädant slag synes främraande för svenska förhållanden. Mot bakgrund av det sagda har utredningen inte fört in någon straffbestäramelse i lagstiftningsförslaget. Utredningen bar i detsararaanhanget även beaktat vad som anfördes i anledning av påföljdssystemet i den nya arbetsrailjölagen och studerat hur detta är uppbyggt. Arbetsmiljölagens påföljdssystem kan i huvudsak sägas vila på den principiella grunden attstraff inte skall inträda förrän någon bryter mot ett direkt förbud eller inte efterkommer ettmeddelat föreläggande, Samraa betraktelsesätt bör enligt utredningens raening anläggas när det gäller sanktioner i lagstiftningen omsäkra containrar. Utredningen hardock ej ansett det nödvändigt att för att uppnä det syftet införa särskilda straffbestämmelser. Den som bryter mot ett avkontrollmyndigheten utfärdatförbud torde vara att straffa enligtbestämmelserna i om överträdelse av myndighets bud BrB 17:13 första stycket). Vidare är att lägga märke till bestäraraelserna i omframkallande av fara förannan (3:9) och vållande till annans död (3:7) eller till kroppsskadaeller sjukdom (3:8), Dessa bestämmelser kan vara tillämpliga när den oaktsamhet, sora är en förutsättning för att bestämmelserna skall komma i fråga, består i att en container varit i osäkert skick. 1979/80:71 108 Enligl ariikel IV;1 skall "myndigheten" upprätta ett effektivt förfarande för bl.a. provning och godkännande av containrar. I definition 3 anqes att medmyndighet avses "fördragsslulande stats regeringenligt vars regler containrar godkänns".I den autentiska engelska texten talas om "the Administration",varmed menas "the Government of a Conlracting Party under whose authoritycontainers are approved". Formuleringen är något förbryllande. Avsikten torde dock inle vara annan än att skilja mellan "den fördragsslutande parlen" och den del av dess förvaltning varunder bör bl.a. frågan om godkännande av containrar. Om detta sedan sker med stöd av ett generellt bemyndigande, ett speciellt bemyndigandeeller följer av statsförvaltningens uppbyggnad torde i detta sammanhangsakna intresse. Den primära uppgiftenför myndigheten är alltsåatt svara för frägor kring godkännande av containrar. bemyndigar annal organ att utföradess åligganden därut-innan skall underrättelse ske till IMCO:s generalsekreterare. Ansökan om godkännandeskall enligt konventionen ställas lillmyndigheten och det är denna myndighet som skall underrättas angåendeursprunglig brist hos container. Vidare innehåller bilaga 1 ett flerlal regler angående godkännande där det talas om myndigheten. I vissa andra frågorålägger konventionen "den fördrags-slutandeparten" att ge de föreskrifter som erfordras, Enliqtartikel VI skall kontrollen verkställas sv tj'instemän 1979/80:71 109 som därtill bemyndigats av vederbörande fördragsslulandepart. Egenkontroll skall äga rum enligl det förfarande sora föreskrivitseller godkänts av vederbörande fördragsslulandepart. Beträffande det senare stadgandet bör dock observeras att man med det valda uttryckssättet troligen endast velat markera att förfarandet föregenkontroll är en fräga mellan containerägaren och dennes hemland. 10.2 Överväganden och förslag I remissen 1973 angavs att i yttrandet borde beröras fråganom vilken myndighet eller vilka myndigheter som i bör ha tillsyn överefterlevnaden av säkerhelskonventionens föreskrifter. Det har tidigare framhållits att just pådenna punkt gick meningarna isär blandremissorganen. Ett flertal av dem som uttalade sig i frågan förordade arbelarskyddsstyrelsensom tillsynsmyndighet medan ett nägotmindre antal föreslog alt uppgiften borde anförtros sjöfartsverket.Andra äter menade att det huvudsakliga ansvaretskulle ligga hos arbelarskyddsstyrelsen men att styrelsen borde kunna överlåta sinbefogenhel till de erkända klassificeringssällskapen. Någoninstans menade att arbelarskyddsstyrelsen borde ulöva tillsyn i intimt samarbete med i första hand trafiksäkerhetsverkel,SJ och . Trafiksäkerhetsverkel, som ombesörjer besiktning av containrar ur tullsynpunkl, förklarade sig bereti alt handha även frågorrörande godkännande av containrar i anledning av säkerhetskonvenUonen. När det gäller att knyla an konventionens bestämmelser till svenska förhållanden bör till en börjanobserveras lagstiftningen om riksprovplatser. Man skiljer däri mellan föreskrivandemyndighel och tillsynsmyndighel. Såsomtidigare sagts är föreskrivande myndighet den myndighet som äger föreskriva att produkt skall ha ellersakna viss egenskap. däremotär den myndighet som utövar tillsyn öververksamheten vid riksprovplats och ul- Prop.1979/80:71 110 färdar anvisningar för verksamheten vid denna. När under detta avsnitt talas om tillsynsmyndighetavses något annat, nämligen den myndighet som skall ha tillsyn över efterlevnaden av säkerhetskonventionens föreskrifter. I den män dennamyndighet äger utfärda föreskrifterangående containrars konstruktion är den ocksåatt beteckna som föreskrivande myndighet. Valet avdenna myndighet är ej beroende av vilkenriksprovplats som utses. På grund av utredningens förslag blir tillsynsmyndighetens uppgifter till en början relativt begränsade. Utredningen har valt att avge ett fullständigt förslagtill erforderlig lagstiftning, såledesäven till de tillärapningsföreskriftersom myndigheten skulle ha kunnat utfärdamed stöd av bemyndigande frän regeringen. Utredningen har vidare föreslagit att gränskontrollenskall utövas av . Vad som återstår av de åligganden konventionen ger myndigheten är att svara förgodkännande. Myndighetens främsta uppgift därutöver torde vara att övervaka att ägares egenkontroll utförs på ett riktigtsätt. Denna övervakning börkomma till stånd genom kontroll av huregenkontrollen utförs och genora granskning av protokollfrån egenkontroll. Tillsynsmyndighetenskontroll bör ske sä snart en container stoppats vid gränskontroll, antingen på grund av att den bedömts såsom icke säkereller på grund av att egenkontroll inteutförts inom föreskriven tid. Utöverde uppgifter sora nu närants har tillsynsmyndigheten attsvara för samordningen mellan demyndigheter som omtalats i det föregående. I den månändringar i konventionen föranleder behov av kompletterande inhemska föreskrifter ärdet också viktigt att den föreskrivande myndigheten är kompetent att utfärda sådana föreskrifter. Härutöver tillkommer rollen som kontaktorgan på det internationella området. Myndigheten bör därför ha möjlighet att följa utvecklingen på det internationella fältet och attlåta sig representeras i olikainternationella sammanhang. Vidare börbeaktas intresset av att få klaraansvarsförhållanden på områ- 1979/80:71 Ul det och att genom en effektiv tillsyn skapa förutsättningar för att uppnä konventionens säkerhetssyfte. Det hade givetvisvarit möjligt att splittra uppgiften pä flera olika myndigheter.Utredningen har dock ansett det lämpligare att låta enmyndighet ha det övergripande ansvaret. Valet avtillsynsmyndighet står,enligt utredningens mening, mellan arbetarskyddsstyrelsen och . Konventionen handlar om säkra containrar och dess primära syfte är att vidmakthålla en hög säkerhetsnivå för människoliv vid hantering, staplingoch befordran av containrar. Det förefaller därför naturligt att i första hand se till arbetarskyddsstyrelsensmöjligheter att handha uppgiften somföreskrivande myndighet. I den mån konventionen skall betraktas somen reglering av arbetsmiljöfrågor vid containerhantering är det givet att styrelsen också är den myndighet sora bör svara för tillsynen. Arbetarskyddsstyrelsenhar i dessa saramanhang en central ställning och det måsteses som ett starkt intresse att inte splittra det myndighetsansvar för arbetsmiljön som ytterligare stärkts genom den nya arbetsrailjölagen. Gentemot det nu sagda kandock resas flera invändningar.Visserligen har konventionen primärt ett säkerhetssyfte men det är att observera att detta syfteskall uppnås genom att man fastställt krav på containrars konstruktion, överhuvudtaget torde det kunna påstås att bakom varje bestämmelse ora officiell provningligger intresset att stärka säkerheten utan att man för den skull anser bestämmelserna höra hemma bland den lagstiftningsom reglerar arbetsmiljön. Förklaringen härtill, som ligger i denprincipiella inriktningen hos arbetsmiljölagen, vilken främst rör förhållandet mellan arbetsgivare ocharbetstagare, har berörtstidigare. Uppgiften som föreskrivandemyndighet för säkerhetskonventionen kan betraktassom delvis främraande för den verksamhet arbetarskyddsstyrelsenhittills bedrivit. Förarbetarskyddsstyrelsen talar det förhållandet, att styrelsen - i jämförelse med - inte har någon begränsning i sin verksam- 1979/80:71 112 het till ett transportlag, A andra sidan skall betydelsendärav inte överdrivas. Lika väl som skulle få samräda med SJ och trafiksäkerhetsverket beträffande järnvägs- respektive landsvägstransporter skulle arbetarskyddsstyrelseni sin verksamhet fä ha raotsvarande samräd med de tvä nämnda myndighelerna jämte . Mot skulle alltså kunna anföras atl verket uleslutande handlägger frägor rörande sjöfart. Förutom vad sora framhållits i föregäende stycke kan dock tilläggas all de flesla containrar sompasserar landets gränser gör del sjövägen och att därför sjötransportsidan är den ojämförligt viktigaste. Konventionen är ett verk av IMCO och dekonstruktionsmässiga krav konventionen uppställer är fastställda för att motstå sjökrafter. Till förmån för kan vidare anföras att verket redan har uppgiftensom tillsynsmyndighet beträffande ett flertal konventioner pä sjöfartens omräde. Det innebär att man har etableradrepresentation i IMCO och ett internationellt sekretariat sora är väl förtroget raed arbetsuppgifterna. Manhar vidare - liksora arbetarskyddsstyrelsen - tillräcklig korapetens att utfärda erforderliga föreskrifter. När del gäller kontrollen av containrar bör observeras att under sorterar ca 50fartygsinspektörer raedan stuveriinspektörerna - under arbetarskyddsstyrelsen-är 17 till antalet. Vad detta kaninnebära för en väl utbyggd konlrollapparat säger sig självt, Ulredningen har vid en sararaantagen bedömning av det nu sagda stannat för att föreslå såsom föreskrivande myndighet. Verket bör dock i frägor som rör gränskontroll samräda med generaltullstyrelsen. Prop.1979/80:71 113 BILAGA1 1972 ARS KONVENTION OM SÄKRA CONTAINRAR Prop,1979/80:71 Internationell konvention om säkra containrar (CSC) InlernationalConvention for Safe Containers (CSC) SOllERKÄNNER behovet av att vidmakthålla en hög säkerhetsnivå för människoliv vid hantering, staplingoch befordran av containrar. RECOGNIZING the need to maintain a high level of safety ofhuman life in the handling, stacking and trans-porting of containers. son ÄR MEDVETNA om behovet av att underlätta internationell befordran medcontainrar. MINDFUL of the need to facilitate international containertransport. SOM, idetta sammanhang, ERKÄNNERfördelarna av att fastställa gemensamma internationella säkerhetskrav. RECOGNIZING,in this context, the advanlages of formalizing coraraon international safetyrequireraents. SOMANSER att detta syfte bäst näs genora att ingå en konvention. CONSIDERINGthat this end may best be achieved by the condusion of a Convention, HAR BESLUTAT att fastställa krav på containrars konstruktion för att garantera säker hantering, stapling och befordranav containrar vid normal användning samt HAVEDECIDED to forraalize structural requirements to ensure safety in thehandling, stacking and trans-porting of containers in the course of normaloperations, and to this end GeneralObligation under the present Convention De fördragsslutande parterna TheConlracting Parties undertake åtar sig all genomföra bestämmel-to give effecl to the provisions serna i denna konvention och dess of the present Convention and the bilagor, vilka utgör delar av Annexes hereto,which shall consti- konventionen, tute an integral part of the pre- Gm ejannat uttryckligen framgår idenna konvention For thepurpose of the present Convention, unless expressly provided otherwise: 1.betyder "container" en transportanordning 1,"Container" means an article of transport equipment: a) avvaraktigt slag och följaktligentillräckligt motståndskraftig för att medge upprepad användning. a) of apermanent character and accordingly strong enough to be suitable for repeateduse; b) särskild konstruerad för att underlätta godsbefordran med ett ellerflera transportsätt utan omlastning. b)specially designed to facilitate the transport of goods, by one or more modesof transport, without intermediate reloading; c)konstruerad för att kunna säkras och/eller lätt hanteras och för det ändamålet försedd med hörnbeslag. c)designed to be secured and/or readily handled, having corner fittings for thesepurposes; d) så stor all den yta som omfat- d) of a size such that the area las av de fyra yltrebottenhörnen enclosed by the four outerbottom än antingen corners is either: i)minsl 14 m (150 kvadralfol) i) al least 14sq.m. (150 sq.ft.) ii) minst7 in (75 kvadratfot) om den är utrustadmed övre hörnbeslag ii) alleast 7 sq.m. (75 sq.ft.) if it is filled wilh top corner fittings; Uttrycket "container" innefallar the term "container"includes noi- varken fordon eller emballage, ther vehides nor packaging; how- men väl containrar som fraktas ever, containers when carried on chassis are included. 2. betyder"hörnbeslag" en anordning av öppningar och ytor på containers över- eller undersida för alt möjliggöra hantering, stapling och/eller säkring. "Corner fittings" means an arrangement of apertures and faces at thetop and/or bottora of a container for the purposes of handling, stackingand/or securing. 3. betyder"myndighel" fördragsslutande stats regeringenligt vars regler containrar god-kiinns. "Administration" means the Governmenl of a Conlracting Party underwhose authority containers are approved. 4. betyder"godkänd" godkänd av myndigheten. "Approved" means approved by the Adrainistration.