prop · G303114 · 1979-12-31 00:00:00 — Den slrider också mol gängsepresseiiska regler all i dagstidningarnas referat av brottmål utsätta namnendast på den som befunnits övertygad om viss grövre brottslighet. Och likvältillämpar hären statlig myndighet denna svartlistning som påtryckningsmedel motena parten i ett förfarande som säges bygga på frivillig medverkan av parlerna.Att så sker är blott etl av flera uttryck förden ojämnhet, som vidlåderförslagel, förmån för konsumenien och mol näringsidkaren. Ett annat uttryckför denna snedbelastning är uttalandet atl publicering ej bör underlåtas,dåkonsumenten för tvisten vidare till domslol, och delta trots au ulredningenräknar med atl domstolens avgörande kan bli mindre förmånligt för konsumentenän ARN:s beslul eller atl parterna förliks. Publiceringen av namn har enligt förslaget försi ochfrämsl till uppgift atl ge informalion som kan vara till nylla förkonsumenterna. Vilken denna nytta är gs ej. Man far då antaga, atl nyttanskulle beslå däri, att andra personer varnades för att köpa av näringsidkaren,eftersom denna levererat en felaktig vara och av kanske okänd anledning ej villrätta sig efter ARN:s förslag till lösning av tvisten. Del kan med skälifrågasättas om ålgärden all publicera namnet står i god harmoni med den i vårtland eljest erkända näringsfriheten. Avstörsta inlresse i detla sammanhang är alt här återge etl av Marknadsdomstoleni meddelat beslut (se Informalion från näringslivels delegation förmarknadsrätt. Meddelande nr 62/1978, beslut 62:4-78). Domstolen ogillade nämligenKO:s yrkande jämlikt 3 S marknadsföringslagen om åläggande för A och B att,"dels vid annonsering eller muntlig marknadsföring av motorfordon tydligtupplysa om all ,'de inte följer beslui i fäll därbesluten går deras förelag emoi' dels lämna molsvarande upplysning genom elt påsäljställel anbringat, tydligt utformat och väl synligt anslag ellerliknande". uttalade, alt del inle kunde komma ifråga an ålägga näringsidkare ""att lämna information angående sinobenägenhet att rälla sig efter uttalande (understrviket här) a v allmännareklamationsnämnden, vilken inte är en dömande insians utan blott enrekommenderande," (understruket här). Sammanfattningsvis vill tingsrätten bestämt motsätta sigall svartlistning lillåies förekomma i fortsättningen. Vidkommande frågan om s. k. svartlistning av näringsidkareanser tingsrätten alt de av reservanten Eksiröm framförda principiellainvändning- 1979/80:114 87 arna på denna punkt har sådan tyngdan inte ens enpubliceringsverksamhet i de former, som majorilelen förordar, kan tillstyrkas. Den svartlistning av tredskande näringsidkare, som skeri samband med uppföljning av efterlevnaden av niimndens besluloch som enligt förslaget skall bibehållas, är enligt inspektionens uppfattninginte inviindningsfri. Den prövning som föregår nämndens beslut omrekommendation är av naturliga skäl friare än den prövning en domstol skullegöra av samma fråga. Åven om svartlistningen utan ivivel i vissa silualionermoisvarar ett behov, är det. a. på grund av niimndprövningens art, ettvapen som bör utnyttjas med varsamhet och vars användning bör föregås av enomsorgsfull prövning. Inspektionen förutsätier att förepubliceringen noga prövar anledningen lill all näringsidkaren inle harefterkommit nämndens rekommendation. Av samma skäl bör besluten omsvartlistning fattas av styrelse i dess helhet. Ulredningen förordar alt konsumeniverkel även i framlidenskall vara oförhindrat all publicera namnen pä näringsidkare, som inie följerreklamalionsnämndens beslut, och hävdar all publicering har en viktig funktionatt fylla som informalion till konsumenterna och påtryckningsmedel motnäringsidkare. Nyttan av sådan information kan givelvis diskuleras, inteminsl mot bakgrund av all den typ av försumliga näringsidkare, som får sinanamn publicerade ofta inle år represenlaliva för branschen som helhel ochkanske redan långl före lidpunklen för publicering upphört med sin verksamhet. vill emellertid inte motsätta sig attpublicering sker, då så anses nödvändigl, men finner all publicering inte börförekomma i sådana fall där tvisten anhängiggjorts vid domstol. ARN:s beslut utgör rekommendationer till parterna om hurtvisten bör lösas. Såsom utredningen konstaterat är del naturligtvis av störstavikl att följs i så stor utsträckning som möjligt. F. n.följs rekommendationerna i betydande mån. I syfte alt förbättra vinnande partsmöjligheter alt verkligen erhålla rätlelse har ulredningen haft lill uppgiftatt överväga ARN-beslutens karaktär, dvs. frågan huruvida ARN:s beslut börgöras verkställbara. Härvidlag lar ansluta sig till ulredningensbedömning att verkslällbara ARN-beslut skulle päfordra atl förfarandet vidnämnden ändrades därhän att nämnden och domstolarna skulle 1979/80:114 88 kommaall framstå som i storl setl likarlade allernaliv för konsumenten. An det på såsätt skulle tillhandahållas två i prakliken likadana förfaranden för alt lösakonsumenttvister kan, såsom utredningen själv konstaterar, inle anses vara enändamålsenlig ordning. I själva verkel skulle enligt enordning med verkslällbara nämndbeslut innebära atl del tillskapades enspecialdomstol för stora delar av den civilrällsliga lagstiftningen, enspecialdomstol som på silt område skulle fungera parallelll med de allmännadomstolarna. Härvid skulle onekligen en belydande risk föreligga att det iförhållande till de allmänna domstolarna uppstår en avvikande rättspraxis. Endylik utveckling skulle bl. a. i avsevärd mån minska förutsebarheien av denrättsliga bedömningen för olika handlingsalternativ i det dagliga affärslivet.Åven i övrigt skulle införandet av verkslällbara ARN-beslut ge upphov tillproblem i förhållande till det allmänna domstolsväsendet. Mol bakgrund av delanförda ler del sig för helt uteslutet an göra ARN:s beslul verkställbara. Isamband med behandlingen av nämndavgörandenas karaktär har Ulredningen äventagit upp frågan om publicering av namnen på de näringsidkare som inle följerARN:s rekommendationer; närmare bestämt gäller frågan KOV:s s. k. svarta listai . Angående de frågeställningar som härvidaklualiseras gör följande bedömning. Självfallet kan det varalämpligl att KOV med jämna mellanrum genomför undersökningar för atl utröna ivilken mån iakltas och all KOV i anslulning härtillpublicerar resulialel av undersökningarna. Marknadsdomsiolen anser emellertidall den nuvarande publiceringen gens en olämplig ulformning; KOV:s ruiiner isvarllisinings-ärenden har också kritiserats i olika sammanhang. Publicering påden grunden atl näringsidkare inte har följl i och för sig hell oförbindanderekommendalioner far naturiiglvis inle ges sådana utiryck all publiceringenrent faktiskt får samma verkan som om ARN:s beslut var rättsligt sanktionerade.Genom att enskild näringsidkares namn anges i det nuvarandepubliceringsförfarandet anser domstolen att publiceringen just skänkts sådanprägel att den i viss mån rent faktiskt lall samma verkan som om ARN:s beslutvar rättsligt sanktionerade. Följaktligen bör det nuvarande publiceringsförfarandetändras. KOV bör kunna fortsätta att publicera resultatet av sina undersökningarangående efterlevnaden av ARN:s rekommendalioner men med den ändringen altenskild näringsidkares namn inte anges. 1 stället får publiceringen ges formenav sammanslällningar av resultatet i dess helhel. Vidare bör det naturiiglvisvara lillålligl atl göra lämplig uppdelningar av resultatet på t, ex,branscher, näringsidkarnas hemvist m. m. Det torde också kunna ske enredovisning med hänsyn till näringsidkarnas evenluellaorganisationstillhörighet. Åven ett på ungefär detta sätl ändral publiceringsförfarandelorde spela en inle alldeles oväsenllig roll för atl påverka näringsidkarnasvilja alt iaktta samt lämna värdefull information tillkonsumenterna. 1979/80:114 89 har således för sin del funnil attsvartlistningen inte bör ange enskild näringsidkares namn. Ulredningenharemellertid slannai för en motsatt ståndpunkt. 1 förhållande till nuvaranderutiner innebär Ulredningens förslag en viss modifiering. Beiräffande de falldär näringsidkaren visar alt han har anhängiggjori tvisten vid domslol ansersåledes utredningen - till skillnad mol vad som f n. gäller - atl del finnsprincipiella skäl all avvakta domslolens avgörande innan evenluell publiceringsker. Del kan enligt utredningen nämligen ifrågasättas, om inte näringsidkaresom anser sig ha skälig anledning atl få saken ytterligare prövad bör kunnaundgå den negaliva publicitet som en svartlistning innebår. Utredningen hargrundat ifrågavarande resonemang på en bedönming all brislande efterlevnad avARN:s beslul beror antingen på tredska från näringsidkarens sida eller på attnäringsidkaren anseratt reklamationsnämnden har avgjort en tvist på ellfelaktigt sätt. Angående den kalegori näringsidkare som grundar sin brislandeefterlevnad på att de anser ARN:s beslul felaktigt skiljer sedan Ulredningen utden grupp som låtil sin ifrågavarande åsikl angående ARN:s beslul manifesterasgenom alt de väckt lalan mol konsumenten vid allmän domstol. Del år alltsåuteslutande fördenna senare kategori som ulredningen föreslåren förmånligareställning i samband med svartlistningen. Utredningen anser nåmligen alt ettobestyrkt påslående av näringsidkaren att han ämnar gå lill domstol inle syneskunna utgöra tillräcklig grund för all han skall undgå svartlistning. a. avpraktiska skäl - fortsätter utredningen -måsle näringsidkarens vilja alt fåARN:s beslut omprövat manifesteras på något sätl. Väl kan marknadsdomstolenförstå utredningens bristande sympati för de näringsidkare som enbart av rentredska negligerar . Däremot kan intedela ulredningens uppfattning att väckt lalan vid domstol skulle utgöra detexklusiva kriteriet på all näringsidkaren anser reklamalionsnämnden ha avgjorttvisten på felaktigt sätl. Enligt synsätt torde ennäringsidkare som kritiserals av och anser att ARN:s rekommendation ärfelaktig egentligen inte ha så stor anledning all väcka talan vid domslol. OmARN exempelvis rekommenderat näringsidkaren all betala lillbaka viss del avköpeskilling, har han ju bara att underlåta della. Därmed skulle näringsidkarenvara bibehållen vid sin rätl. För den ifrågavarande konsumenten kan del judäremot finnas skäl alt väcka talan;denne har inte kommii i åtnjutande av sinav konstaterade rätt. Sammanfattningsvis anser alltsåden omständigheten att näringsidkaren väckt talan vid allmän domslol inte kunnaensam utkristallisera vilka näringsidkare det är som negligerar därför au de anser dem felaktiga. Följaktligen bör del intevid svartlistningen på det av utredningen anvisade sättet göras någonåtskillnad mellan näringsidkare som negligerar på grundav tredska och sådana som negligerar rekommendationerna därför alt de anserdem felaktiga. Om man vill tu hänsyn lill 1979/80:114 90 de iirincipiella invändningar som ulredningen .självframfört, lorde del helt enkell inte vara möjligt au behålla svartlistningen. Liksom utredningen anser konsumeniverkel an Allmännarcklamaiions-niimndens avgöranden iiven bör ha formen avrekommendationer. Hiuillshar följsamheten lill nämndens rekommendalioner varil förhållandevis hög. Dettahar fiera orsaker. En iir au träffat överenskommelse med fieraav näringslivets branschorganisalioner om all förelag lillhörande dessaorganisationer skall följa reklamaiionsniimndens rekommendationer. En annanorsak äran konsumeniverkel aklivt följer upp nämndens beslut. Verket skrivertill de konsumenler som fått bifall till sina yrkanden i nämnden och frågar omde ock.så fått rättelse av respektive näringsidkare. Om så inte är fallel uppmanasnäringsidkaren alt ge konsumenten den rättelse som niimnden harrekommenderat. informeras näringsidkaren om atl om nämndensrekommendation inle följs kommer namnet på näringsidkaren att publiceras. 1976 då och konsumentombudsmannensammanfördes, publicerades namnen på samtliga förelag som vid en sådanuppföljning inle följl nämndens rekommendationer. Efter sammanslagningen beslölkonsumentverket till en början alt vid publiceringen särskilt markera de falldår frågan gåll vidare till prövning i allmän domstol. Avsikten var an senare,om konsumenien inie fick bifall i domstolen, även ge publicitei ål detta. Delvisade sig dock alt verkel av praktiska skäl inte hade möjlighel att följa uppärendena vid tingsrätterna. Verkei avstod då hell från att publicera namnen påföretagen i de fall ärendena gått vidare till tingsrätt. uppföljningsrutiner har kritiserats ifiera sammanhang. Kritiken går ofta ut på att verkel föregriper domstolsprövning genom alt publicera namnen på näringsidkare som inte följtrekommendationerna. Verkel anser inte att denna kritik har fog för sig. Delmåsle vara en självklar uppgift för verkel all undersöka följsamheien lillAllmänna reklamationsnämndens rekommendationer. Först därigenom lar man enbild av nämndavgörandenas genomslagskraft. Uppföljningsproceduren leder ocksåtill att förelagen rättar sig efter avgörandena i större utsträckning. 1uppföljningsarbetet kommer alltid namnen på de företag som inle följernämndens rekommendationer atl komma fram. Oavsett om verket publicerar dessanamn utan undanlag, tar undan de ärenden som gåll vidare till tingsrätt ellergör andra begränsningar vid publiceringen, kommer uppgifterna som sådana anvara offentliga. Det innebär att vem som helst utanför harmöjlighel all publicera dem. En majorilel inom utredningen menar all konsumentverketäven bör kunna publicera namnen på de berörda näringsidkarna. 1979/80:114 91 Emellertid menar utredningen au verkel bör avvaklaevenluella domstolsavgöranden i de fall där näringsidkaren visar atl han haranhänigig-gjort tvisten vid domslol. Vidare menar utredningen all denomständigheten att konsumenien gär lill domslol inle bör föranleda allpublicering underlåts. Konsumeniverkel kan inie dela ulredningens inställning i)ådenna punkt. All i varje iirende uireda om iirendei gått lill domstol och, omså är fallel, vilken uigång det blivil där, är enligt verkels mening en alltförresurskrävande procedur. Verkel måsie därför begränsa sig lill an antingenpublicera namnen på samtliga förelag som inte följl rekommendationerna ellerockså begränsa publiceringen till ärenden i vilka rekommendationer inte följlsoch där ärendena inte gått vidare lill lingsrätt. Verket har tills vidare avpraktiska skäl valt det senare aliernativet. Publiceringen går vanligen till såalt verkel ger offentlighet åt en lisla som publiceras i verkets tidskrift . Det bör framhållas att vad som slutligen kommer att ingå itidskriften inte är en fråga som avgörs av ulan av lidskriftensansvarige utgivare. 3.9 Allmänna reklamalionsnämndens ordförande: Liksom ulredningen och av de skäl utredningen anför anserjag all ARN:s avgöranden även i fnimtiden bör ha formen av rekommendationerlill parterna. En särskild fråga som utredningen lar upp i dettasammanhang är frågan om publicering av namnen på de näringsidkare som inteföljer ARN:s rekonimendationer. Som utredningen framhåller ingår en sådanpublicering, den s. k. svarta listan, som ett led i konsumentverketsuppföljning av nämndens verksamhel. En majoritet inom utredningen anser atl konsumeniverkeläven i framliden bör vara oförhindrat att publicera namnen på näringsidkaresom inle följer ARN:s beslut, dock med undantag för de fall där näringsidkarenhar anhängiggjort eller i vart fall har vidtagit långt gående förberedelser förall anhängiggöra tvisten vid domstol. Den omständigheten att konsumenien hargått vidare lill domstol bördäremol enligt majoritetens mening inte föranledaau publicering underlåts. 1 två reservationer och ett sårskill yttrande tillbetänkandet redovisas sinsemellan och från majoritetens mening avvikandeståndpunkler. Frågan om svartlistning faller i och för sig ulanför ramenför ARN:s verksamhel. Dennas befattning med elt reklamationsärende år avslutadi och med alt slulligl beslul, evenluelll efter omprövning, har meddelals. Denuppföljande undersökningen och publiceringen är sedan en sak för konsumentverket.Eftersom frågan har tagits upp i betänkandet och den i \iss mån hänger sammanmed synen på nåmndavgörandenas karaktär vill jag emellertid ange min ståndpunktockså i denna fråga. 1979/80:114 92 KonsumentverketsuppRjljande verksamhet bör givetvis fortsättas. Därigenom kan i konsumenternasinlresse förhandlingar las upp med de näringsidkare som inte har följl nämndensrekommendationer. 1 inånga fall lår konsumenten rättelse på detta sladium.Uppföljningen är vidare nödvändig för att man skall få etl mån på nämndenscirekiivitet som ivisilösande organ. Det gäller emellertid all ta ställningtill om verket vid sina förhandlingar bör kunna använda hot om publicering sompåtryckningsmedel och sedan i förekommande fall göra allvar av detla hot. Delär visserligen rikligl alt resultatet av uppföljningen blir offentligt materialoch måste hållas tillgängligt för den som vill tu del av del. Det år dock vissskillnad mellan detta förhällande, en följd av den i svensk förvaltninggällande offentlighetsprincipen, och del förhållandet an en statlig myndighetvidtar akliva publiceringsålgärder i vad som för i vart fall den berördeniiringsidkaren måste framstå som sanktionssyfte. För ett sådanl förfarande börkrävas starka skäl. Deskäl Ulredningens majorilel anger är all informationen om vilka som vägrar geriiiielse kan vara till nytta för konsumenterna. Vidare ijänar den som nämnlssyftet att vara ett påtryckningsmedel mot näringsidkaren. Från dessautgångspunkter sägs publicering ha en viktig funkiion atl fylla i de fall bristandeefterlevnad bottnar i tredska från näringsidkarens sida. Elt annat argumentäran det är god sed på marknaden all följa ARN:s rekommendalioner. Del ansesdärför rimligt att utpeka dem som underlåter att rätta sig efter dessa. Vadangår del senare argumentet är det i och för sig rikligl att vissabranschorganisalioner vid förhandlingar har träffat överenskommelse medkonsumeniverkel om atl konsumeni vid tvist med medlem i organisationengaranteras den rätlelse som kan föreslå. Dellakan visseriigen tyda på altdessa organisaiioner anser det vara god sed atl nämndens rekommendalionerföljs, men de kan också ha gjort garantiåtagandel av andra förhandlingsmäs-sigaskäl. Vidare har sådan uppgörelse mig veterligen ännu inle träffats medfiertalet branschorganisationer. Detsynes mig vara förhastat au av des.sa förhandlingsresultat och det förhållandetalt vissa näringslivsorganisationer medverkar i nämndverksamhelen dra denslutsatsen att del nu inom vårt näringsliv, del organiserade liksom det inle organiserade,skulle finnas en så allmänt utbredd uppfattning alt ARN:s rekommendalionerskall följas att den näringsidkare som på än så goda grunder vägrar konsumenienrätlelse därigenom skall anses ha brutit mol god sed på marknaden. Enligt minmening saknar argumentet om god sed ännu så länge lillräcklig burkraft. Däremotkan jag anslula mig lill uppfattningen all den näringsidkare som av tredskaunderlåter all följa ARN:s rekommendation får finna sig i atl konsumenternainformeras om detta förhållande genom alt hans namn offentliggörs. Men somredan antytts behöver del inte bero på tredska att en näringsidkare vägrar altfölja en rekommendation. Han kan ha giltiga skäl att 1979/80:114 93 anse beslutet vara felaktigt. Med del skriftligaförfarande som nämnden tillämpar finns tyvärr viss risk för alt besluten någongång blir otillräckligt underbyggda. Parterna hörs inte personligen motvarandra, vilkel gör bl. a. trovärdigheten svår atl bedöma. Nämnden självbesiktigar inie annal än sådana varor som kan sändas till sammanträdeslokalen.På grund av budgetläget tillämpas möjlighelen att förordna utomståendebesiktningsman restriktivt, elc. Att nämnden när den står inför ell osäkerifakiaunderlag ibland ändå vågar sig på en rekommendalion i konsumeniens favör(i slället för att avvisa hans anmälan eller lämna hans lalan utan bifall såsomej styrkt) beror på atl beslutet just är en icke bindande rekommendalion, somnäringsidkaren alltså principiellt skall ha frihei atl förkasta. Jag hänvisar iden delen lill reservation, som också pekar på vissa andrarisker med nämndens informella handläggning. Samma motivering brukar anförassom skål för atl det egentligen inte finns behov av någol omprövningsförfarandeoch att detta i vart fall bör tillämpas restriktivt. Om då en näringsidkarevägrar atl följa en -alltså principiellt icke bindande - rekommendation, intepå grund av tredska eller bristande respekt för nämnden utan därför alt han ärövertygad om alt nämndens beslut är felaktigt, finner jag det vara från etiskasynpunkter tveksamt om skall ha möjlighel atl på en omväg gerekommendationen bindande kraft genom hol om ofördelaktig publicitet. Hur skall man då veta vilka näringsidkare som tredskas?Detla skulle egentligen fordra en undersökning och bedömning av riktigheten avARN:s beslut i varje enskill fall av vägran, en naturligtvis omöjlig uppgiftför personal. Vill man över huvud behålla förfarandet atlgenom en summarisk svartlistning ge konsumenterna informalion om tredskandeföretag i slället för att ta upp grava fall till mer ingående behandling isärskilda tidskriftsartiklar, bör man förmodligen ställa upp någon enkeltumregel som kriterium på tredska, såsom atl viss näringsidkare - under sammaeller olika firmanamn - etl visst anlal gånger under ell vissi anlal år harvägrai konsumenter rättelse. Utredningen tar också upp frågan om publicering av namnenpå de förelag som inte rättar sig efter nämndens beslul. Enligt uppfattning är det angeläget atlallmänheten blir informerad som om vilka förelag som inte rättar sigefter nämndens rekommendationer. Detta bör alltså ske även oavsettärendet kommer alt föras inför domslol. Skulle domslolens avgörandebli mindre förmånligt för konsumenien än ARN:s rekommendalion eller föriiksparterna, skall detta givelvis publiceras snarasl. 1979/80:114 94 Utredningenansluter sig också lill reklamalionsutredningens uppfattning aukonsumentverkets s. k. svana lista i fortsättningen inle bör uppta namnet påsådana näringsidkare som viicki talan vid domstol. Konsumeninämndenkan ej finna anledning till att göra reklamationsnämndens rekommendationerverkslällbara, dels pga au reklamaiionerna efterlevs i myckel stor utsträckningav näringsidkarna, dels pga au om en rekommendation ej efterlevs är detrelativt enkelt för konsumenten att få ärendel prövat vid förenklad rättegång.Sannolikheten au domstolen dömer enligt reklamalionsnämndens utlåtande är stor. ARNbör ulfårda rekommendalioner i motsats till de civila domstolarnasverkställbara beslut. TCO finnerdet vara en onödigdubblering au både ochdomstolarna utfärdar verkslällbara domar. TCO anserdei dock angeläget allbälire informalion ges lill konsumemerna om vilka företag som inte följer . Utredningenbehandlar frågan om publicering av namnen på företag som inte följerreklamationsnämndens ulslag och anser att publicering skall kunna ske som iformer som bestämmer. TCO anser au namnen på företag som inleföljer reklamationsnämndens utslag skall publiceras oavsell om ovilja att följanämndens beslut beror på tredska eller på atl förelagen anseratt nämndenavgjort ärendet på ett felaktigt sätl och därför vill pröva saken infördomstol. TCO anser att konsumenterna har rätt au la reda på vilka företag somföljer det enda kostnadsfria reklamationsförfarandel. TCO delar således denuppfattning som förs fram av ledamoten i reservation. 3.14SACO/SR: Enkonsekvens av det informella förfarandet i är alt ARN:s rekommendalionerinte blir exegibla (dvs. de kan inte verkställas tvångsvis med hjälp avexekutiv myndighel). Skulle exegibiliiet införas måste förfarandel stramas uppoch i stort setl bli en onödig dubblering av förfarandet enligt småmålslagen. Idetla sammanhang tar ulredningen också upp frågan om publicering av namnen påde näringsidkare som inte följer reklamalionsnämndens beslul. Ulredningen anseratl sådan publicering liksom nu bör kunna ske i regi och i deformer som bestämmer. 1979/80:114 95