prop · G303119 · 1979-12-31 00:00:00 — Ändringarföreslogs endast i ett fåtal fall. Fömtsättningarnaför att få flll stånd en samordning mellan preskriptionsbestämmelserna ispeciallagstiftningen och de allmänna preskriptionsbestämmelserna är ännumindre, om man behåller huvudprinciperna i preskriptionsförordningen än om deallmänna bestämmelserna ändras i den riktning som föreslogs i prop. 1976/77: 5.Det finns därför inte någon anledning att på nytt göra en systematisk genomgångav specialpreskriptionsreglerna i samnrdningssyfte. I några fall är det dnckmnflverat att ändra de särskilda regler som gäller . Iett tidigare avsnitt har förordats att den särskilda bestämmelsen omborgenspreskription i 4§ förordningen angående vissaomständigheter uti lagsöknings- och utmätningsmål upphävs. Som en följd häravbör också de tillämpningsbestämmelser upphävas som finns i lagen (1946:843) omtid för framställande av anspråk mot löftesman enligt 4§ förordningen den 28juni 1798 angående vissa omständigheter uti lagsöknings- och utmätningsmål. Iprop.1976/77: 5 föreslogs att bestämmelserna i 13 kap. 10 § ompreskripflon av omyndigs fordran på förmyndaren skulle ändras så attbestämmelserna närmare anslöt sig till de föreslagna allmänna preskriptionsreglerna.Som framgår av vad som har sagts föreslås i promemorian inte någonändring av den paragrafen. Vidareföreslogs i prop. 1976/77:5 att preskriptinnsbestämmelserna i 11 § lagen(1902:71 s. 1), innefattande vissa bestämmelser om elektriska anläggningar, nch13 § lagen (1931: 152) med vissa bestämmelser mnt illojal kunkurrens skulleupphävas. Där föreskrivs en tvåårig preskriptiunstid för vissaskadeståndsfordringar. Syftet med upphävandet var att åstadkomma en samordningmed de regler om treårig preskriptionstid som föreslngs beträffandeskadeståndsfordringar i allmänhet. När man nu behåller den allmännatioårspreskriptionen saknas anledning att upphäva eller ändra dessabestämmelser. Prop.1976/77: 5 innehöll också förslag till ändring av vissa preskriptionsbestämmelseri vattenlagen (1918:523). Ändringarna syftade till att Prop.1979/80:119 81 klargöraatt de allmänna preskriptionsbestämmelserna inte skulle tillämpasTillämpningsområ-vid sidan av vattenlagens bestämmelser om fordran på ersäuningför de oförutsedd skada. Behovet av bestämmelser om att vattenlagens preskriptionsbestämmelserskall vara exklusivt tillämpliga beiräffande sådana fordringar blirvisserligen mindre, om man behåller tioårspreskriptionen än ompreskriptionstiden för sådana fordringar i enlighet med förslaget i prop.1976/77: 5 förkortas flll . har emellertid uttalat att ävenfloårstiden kan vara för kort i vissa fall (3LU 1963: 31 och 1966: 32). I siUbetänkande (SOU 1977: 27) med förslag till ny vattenlag harvattenlags-utredningen (Ju 1969: 58) föreslagit (s. 307) en uttryckligbestämmelse nm att de allmänna preskriptionsbestämmelserna inte skall gällabeträffande anspråk på ersättning för ofömtsedd skada m. m. Frågan omutformningen av preskriptionsbestämmelserna i vattenlagen bör lämpligen tas uppi samband med det fortsatta arbetet på en revision av vattenlagen. Någotförslag om ändring i vattenlagen läggs därför inte fram i detta sammanhang. Slutligenföreslogs i prop. 1976/77: 5 vissa ändringar i lagen (1927: 56) nm gäldsbetalning genom penningars nedsättande i allmänt förvar och lagen (1942:263) ompreskription av rätt till medel som innestå hos offentlig myndighet. Enligt1 § lag får en gäldenär i vissa fall betala en förfallen skuld genomatt för borgenärens räkning sätta ner beloppet hos överexekulor. Han får göradetta bl.a. om borgenären vägrar ta emot erbjuden betalning eller om betalninginte kan ske på gmnd av borgenärens bortovaro e.d. Om nedsatt beloppfortfarande står inne efter nedsättningen, får gäldenären lyftabeloppet, under fömtsättning att det inte pågår rättegång om rätten tillbeloppet e.d. Gäldenären måste dock anmäla sig "inom natt och år". Iannat fall tillfaller beloppet staten. Ivissa fall kan nedsättning ske också med stöd av bestämmelser i andraförfattningar. Rätten att lyfta medel som har satts ner enligt en sådanbestämmelse regleras lag. Också där föreskrivs en depositionstid och en frist på ett är för rätten att lyfta medlen efter depositionstidensutgång. 1976/77:5 erinrades om att revisorer hade förordat enöversyn av bestämmelserna om redovisning av medel snm hade depunerats huslänsstyrelserna. Med anledning av revisorernas framställning uttaladestatsutskottet i sitt utlåtande : 104 att en modernisering avbestämmelserna syntes påkallad. Enligt utskottet torde sålunda vägande skältala bl.a. för att förknrta den gällande 21-åriga preskriptionsflden. I enlighetmed utskottets hemställan anhöll (rskr 1954: 253) att regeringenskulle föranstalta om åtgärder i den av utskottet angivna riktningen. 1976/77: 5 skulle depnsitionstiden enligt såväl 1927 som lagförkortas från tjugo flll som fristen för att lyfta nedsattamedel skulle förlängas från ett till . Prop.1979/80:119 82 Somframhålls i prup. 1976/77:5 framslår ijuguårsfrislerna i de bådaTillätnpningsområ-lagarna sum alltför långa. Även nm inte den allmännapreskriptinnstiden de förkortas ter det sig omotiverat att behålla en så långdepositionstid som tjugu år. Det är å andra sidan önskvärt att fristen inte äralltför knrt. Hänsyn måste tagas bl.a. till bnrgenärens berättigade inlresse avatt få tillräckligt rådrum för att lyfta nedsatta medel. En lämplig avvägningturde uppnås med en tioårstid. Det föreslås följaktligen att depnsitionsfldenenligt såväl 1927 snm lag förknrtas lill tin år. föreslåsliksnm i prup. 1976/77:5 att frislen för att lyfta nedsatta medel efterdepusiliunstidens utgång förlängs lill . 1det föregående har förordats att de allmänna preskriptionsbestämmelserna skallvara tillämpliga endast i den mån inte annat är föreskrivet. När en författninginnehåller särskilda preskriptionsbestämmelser för ett visst område, skall dealltså flllämpas i stället för de allmänna bestämmelserna. Emellertid reglerarpreskriptionsbestämmelserna i specialförfattningarna i allmänhel inte i detaljde frågor som hänger samman med preskription. Om en författning inte lämnarupplysning i ett visst avseende, bör de allmänna preskriptionsbestämmelsernasom regel tillämpas i stället. Det kan dock undantagsvis inträffa att entillämpning av de allmänna bestämmelserna är utesluten, trots attspecialförfatlningen saknar bestämmelser i ett visst hänseende. 1976/77: 5 (s. 186- 190) redovisas en del synpunkter på förhållandetmellan bestämmelserna i den föreslagna preskriptionslagen och preskriptionsreglernai speciallagstiftningen. Med reservationen att de specialförfattningar snminnehåller preskriptinnsregler avser mycket skiftande nmråden ges vissariktlinjer för lillämpningen av de allmänna preskriptionsbestämmelserna inomspeciallagstiftningen. Desynpunkter som i detta hänseende anförs i prop. 1976/77: 5 har i storutsträckning samband med de nya reglerna i den föreslagna preskriptionslagen,bl.a. reglema om sättet för preskriptionsavbrott, verkan av preskriptionsavbrottoch förlängning av preskriptionstid. Det nu föreliggande förslagetöverensstämmer i dessa avseenden i huvudsak med gällande rätt. Vad som i prop.1976/77: 5 på dessa punkter anförs om förhållandet mellan allmänna ochsärskilda preskriptionsbestämmelser är därför knappast längre relevant. I denmån det föreliggande förslaget överensstämmer med förslaget i prop. 1976/77: 5torde emellertid de synpunkter som anförs på förhållandet tillspeciallagstiftningen alltjämt äga giltighet. Det gäller bl. a. vad som sägs omverkan av preskription på s. 189- 190 i prop. 1976/77: 5. Isådana avseenden där det föreliggande förslaget väsentligen stämmer överens medgällande rätt, l.ex. i fråga om preskriptionstidens längd och utgångspunkt ochi fråga om sättet för preskripflonsavbrott och verkan av preskriptionsavbrott,torde det inte finnas anledning att i detla sammanhang gå närmare in på hurförhållandet mellan de allmänna reglerna och specialbestämmelserna bör gestaltasig . 1979/80:119 83 principer tillämpas sum . 1 den mån det uppknmmerprnblem i den Tillämpningsområ- praktiska tillämpningen, bör de lösas av derättstillämpande myndigheler- de I prumemnrian föreslås inga sakliga ändringar avpreskriptinnsförnrdningens bestämmelser om kallelse på okända borgenärer.Promemnrieförslaget innehåller i detta avseende endasl vissa redaktionellaändringar, huvudsakligen föranledda av au förordningens bestämmelser nmpreskriptinn föreslås upphävda. Vad snm anförs i prumemnrian rörande tillämpningsnmrådetför den föreslagna preskriptionslagen har i allt väsentligt lämnats utanerinran under remissbehandlingen. Några remissinstanser har dock framfört synpunkterbeträffande vissa detaljer, som jag skall ta upp i det följande. För egen del tillstyrker jag förslaget atttillämpningsområdet för de allmänna preskriptionsbestämmelserna skall varadetsamma som enligt gällande rätl. Bestämmelserna bör alltså tillämpas på allaslags fordringar, oavsett um de avser pengar, varur, tjänster eller andraprestatinner. 1 enlighet med vad sum föreslås i prumemnrian anser jagvidare att det i en inledande bestämmelse bör föreskrivas att lagen gällerendast i den mån inte annat följer av vad som är särskilt föreskrivet. Gennm ensådan bestämmelse slås fast att de särskilda preskriptinnsbestämmelser snm harmeddelats i andra lagar i princip skall gälla i stället för de allmännareglerna. Snm påpekas i prumemnrian flnns det inte anledning att idetta sammanhang gå närmare in på förhållandet mellan de allmännapreskripflnnsbe-stämmelserna nch de preskriptinnsregler som finns ispecialförfattningar. Härvidlag bör i stor utsträckning samma principer kunnatillämpas som . Jag skall här bara ta upp ett par frågor. När en författning innehåller särskildapreskriptionsbestämmelser, bör dessa normalt anses självständigt reglera defrågor som behandlas i bestämmelserna. Om det t. ex. föreskrivs en särskiltkort preskriptionsfld på elt visst område, bör givetvis inte den allmännapreskriptionsflden vara tillämplig . I princip bör inteheller gälla i det omvända fallet, då det flnns bestämmelser om längrepreskriptionstid för en viss typ av fordringar. En borgenär skall alltså i detfallet inte behöva vidta en preskriptionsavbrytande åtgärd före den allmännapreskriptionsfldens utgång för att inte gå förlustig sin fordran. 1 sådana fall då en specialförfattning inte är uttömmandeutan bara reglerar vissa frågor om preskription, bör emellertid de allmännapreskriptionsbestämmelserna som regel kunna tillämpas i övriga frågor. Sompåpekas i promemorian kan det dock framgå av sammanhanget att en tillämpningav de allmänna bestämmelserna är utesluten, trnts att specialförfattningensaknar bestämmelser i ett visst avseende. Ett exempel på del har Prop.1979/80:119 84 nämntsav en remissinstans. I 148 a § kunkurslagen föreskrivs att rätt tillTillämpningsområ-utdelning i kunkurs snm regel preskriberas, nm inte borgenärenhar anmält de sig för att lyfta de medel, snm har tillagts hunnm, innm två årfrån det förslag till slututdelning vann laga kraft. Som den ifrågavaranderemissinstansen har påpekat bör inte de allmänna bestämmelserna nm preskriptionsavbrottoch ny preskriptionstid tillämpas i de fall som avses i paragrafen. Underremissbehandlingen har kammarkollegiet framfört önskemål om förtydliganden avvad som avses gälla i fråga om preskription av anspråk på arvs- ellergåvoskatt. Sådana anspråk omfattas f. n. inte av de specialpreskriptionsreglersom gäller på skatteområdet utan är underkastade den vanligatioårspreskriptionen. Med anledning härav vill jag erinra om att utredningen omsäkerhetsåtgärder m. m. i skatteprocessen har lagt fram ettbetänkande (SOU 1978: 87) med förslag till lag om preskription avskattefordringar. Den föreslagna lagen bygger på en femårig preskriptionsfldoch avses i princip bli tillämplig beträffande alla skatter. Betänkandetremissbehandlas f. n. Med hänsyn härtill anser jag att frågan om preskriptionav anspråk på arvs- eller gåvoskatt inte bör tas upp flll närmare behandling idetta sammanhang. I avvaktan på den fortsatta behandlingen av det angivnabetänkandet bör sådana anspråk liksom f. n. vara underkastadefloårspreskription. Kammarkollegiethar också berört de särskilda preskriptionsbestämmelserna i vattenlagen omfordran på ersättning för ofömtsedda skador och förordat att det i enlighet medförslaget i prop. 1976/77: 5 införs uttryckliga bestämmelser i vattenlagen omatt de allmänna preskriptionsbestämmelserna inte skall tillämpas vid sidan avvattenlagens. Jag är för min del inte beredd att nu lägga fram något förslag pådenna punkt. Enligt min mening bör utformningen av preskriptionsbestämmelsernai vattenlagen tas upp i samband med det fortsatta arbetet på en revision avvattenlagen. Bostadsstyrelsenhar tagit upp en fråga som rör den statliga bostadslångivningen. Styrelsenanser att det är önskvärt att sådana statliga fordringar mot kommuner somgrundar sig på borgen för bostadslån o. d, undantas från preskription.Med anledning härav villjag erinra om att det föreliggande förslaget inteinnehåller något förbud mot avtal om förlängning av preskriptionstiden förandra fordringar än konsumentfordringar. Det finns alltså inte något hinder motatt staten och kommunerna träffar avtal om längre preskriptionstid än tio årför sådana fordringar som avser. I varje fall anser jag förmin del att det inte finns skäl att i preskriptionslagen införa någonbestämmelse som föreskriver undantag från de allmännapreskriptionsbestämmelserna för ifrågavarande fordringar. Jag har på dennapunkt samrått med chefen för . Jagdelar den i promemorian framförda åsikten att det inte finns anledning att nuåterigen göra en systematisk genomgång av preskriptionsbe- Prop,1979/80:119 , 85 stämmelsernai speciallagsflftningen i syfte att försöka få flll stånd en Tiltämpningsområ-samordning med de allmänna preskriptionsbestämmelserna. Ifråga om de de särskilda beslämmelser som behandlas i promemorian ansluterjag mig till de bedömningar som har gjorts där. 1enlighet med promemorieförslaget föreslår jag alltså att bestämmelserna omborgenspreskription förordning och i lagen 1946:843 upphävs.Dessutom föreslår jag alt den enda återstående paragrafen, 5 §, i 1798 årsförordning upphävs. Den innehåller en föråldrad bestämmelse om att hustru ivissa fall får lagsökas för gäld. Närdet gäller lagen om gälds betalning genom penningars nedsättande i allmäntförvar och lagen om preskription av rätt till medel som innestå hos offentligmyndighet tillstyrker jag att depositionstiden förkortas från tjugo till tio årliksom att fristen för att lyfta nedsatta medel förlängs från ett flll tre år.Jag föreslår också vissa ändringar av redaktionell karaktär, som bl. a. innebäratt de båda lagarna förs samman flll en. Jag skall återkomma till ändringarna ispecialmotiveringen. Preskriptionsförordningensbestämmelser om kallelse på okända borgenärer torde i allt väsentligt hafungerat tillfredsställande i praktiken. Emellertid är dessa bestämmelserliksom reglerna om preskription otvivelakflgt föråldrade i vissa avseenden. Omman nu ersätter förordningen i övrigt med fldsenliga bestämmelser, bör manenligt min mening också se över reglerna om kallelse på okända borgenärer.Översynen bör i princip kunna begränsas till den redaktionella utformningen.Även om man alltså inte gör några större sakliga ändringar, bör de nuvarandebestämmelserna upphävas och ersättas av en ny lag om kallelse på okändaborgenärer. Detta betyder att preskripflonsförordningen kan upphävas i sinhelhet. Hur bestämmelserna om kallelse på okända borgenärer bör utformas skalljag återkomma till i specialmoflveringen. 5.7Ikraftträdande m. m. Övergångsbestämmelsernabör i allt väsentligt kunna utformas efter mönster av motsvarande bestämmelseri prop. 1916/11:5 (s. Detföreslås att den nya lagstiftningen skall träda i kraft . Föratt inte verkningarna av äldre bestämmelser, framför allt i fråga ompreskriptionstiden för konsumentfordringar, skall bestå under lång tid framåtbör de nya bestämmelserna flllämpas också på fordringar som har kommit flllföre ikraftträdandet. Eftersom förslaget på några punkter innebär attpreskriptionstiden kan bli längre än f.n., bör dock som fömtsättningföreskrivas att preskription inte har inträtt enligt äldrebestämmelser, detta för att undvika att en redan preskriberad fordranåtempplivas vid ikraftträdandet. Omde nya beslämmelsema sålunda i princip blir flilämpliga också på 1979/80:119 86 äldrefordringar, kommer preskriptionstiden att förkortas för konsument-Ikraftträdande fordringar som har kommit flll före ikraftträdandet. Resultatetskulle kun- m. m. na bli att en sådan fordran preskriberas i och medikraftträdandet, även om återstod av den tioåriga preskriptionstid snmgäller f. n. För att inte bnrgenären oförskyllt skall åsamkas rättsförlusternär den nya lagstiftningen träder i kraft bör föreskrivas en viss övergångstid,under vilken den som har förvärvat en fordran före ikraftträdandet harmöjlighet att kräva ut fordringen eller vidta preskriptionsavbrytande åtgärd.Det föreslås därför att en fordran som har kommit till före ikraftträdandetskall preskriberas tidigast , om inte preskripflon skulle hainträtt även enligt tidigare gällande bestämmelser. Ocksåde nya bestämmelserna om preskripflonsavbrott kan, om de utan inskränkningskall flllämpas beträffande äldre fordringar, medföra rättsförluster för enborgenär som har vidtagit en preskriptionsavbrytande åtgärd enligt de äldrebestämmelserna. Detta hänger framför allt samman med att ett muntligt kraveller en muntlig erinran inte längre skall tillerkännas preskriptionsavbrytandeverkan. Om en sådan åtgärd har vidtagits före ikraftträdandet, bör därförverkningarna härav bestå även därefter. Verkan av preskriptionsavbrott enligtnu gällande rätt är alltid att en ny preskriptionstid börjar löpa. Även om denpreskripflonsavbrytande åtgärden inte skulle ha medfört preskripflonsavbrottenligt de nya reglema, bör således den nya preskriptionsfld som har påbörjatsföre ikraftträdandet fortsätta att löpa. Preskriptionsfldens längd bör dockbestämmas enligt de nya reglerna, inklusive den berördaövergångsbestämmelsen om förlängning av preskripflonstiden i vissa fall. 1976/77: 5 föreslogs en särskild övergångsbestämmelse beträffandefordran på skatt o.d. Bestämmelsen syftade till att förhindra att de föreslagnareglerna om treårspreskription skulle bli flilämpliga också på sådanaskattefordringar o. d. som f. n. är underkastade floårspreskripflon. Eftersomde bestämmelser om förkortning av preskripflonsflden som föreslås nu inteberör skattefordringar o.d. behövs inte någon sådan övergångsbestämmelse. Deföreslagna ikraftträdande- och övergångsbestämmelserna har lämnats utanerinran under remissbehandlingen utom så flll vida att en remissinstans harkritiserat den övergångsbestämmelse som föreslås i lagen om ändring i lagen ompreskription av rätt till medel som innestå hos offentlig myndighet. Jag skallåterkomma flll den frågan i specialmotiveringen. Jagföreslår att den nya lagstiftningen skall träda i kraft den I juli 1980.1 frågaom övergångsbestämmelserna till den föreslagna preskriptionslagen ansluter jagmig till de överväganden som görs i prumemnrian och flllstyr-ker de föreslagnabestämmelserna. Prop.1979/80:119 87 Ienlighet med det anförda har inom upprättats förslag till 1. preskriptionslag, 2. lag om kallelse på okända borgenärer, 3. lag om upphävande av förordningen (1862: 10 s. 1) om floårig preskripflonoch om kallelse å okända borgenärer, 4. lag om upphävande av förordningen angående vissaomständigheter ufl lagsöknings- och utmätningsmål, 5. lag om upphävande av lagen (1946: 843) om tid för framställande avanspråk mot löftesman enligt 4§ förordningen angående vissaomständigheter uti lagsöknings- och utmätningsmål, 6. lag om ändring i lagen (1927: 56) om gälds betalning genom penningarsnedsättande i allmänt förvar, 7. lagom ändring i lagen (1973:1150) om förvaltning av samfälligheter. Förslagen bör fogas till protnkollet i detta ärende som bilaga 3. Lagförslagetär uppdelat på sex huvudavdelningar. I 1 §, som bildar den första avdelningen,finns en bestämmelse om lagens tillämpningsområde. Andra avdelningen, somomfattar 2 - 4§§, innehåller bestämmelser om preskripflonstidens längd. I 2 §finns huvudregeln om tioårig preskriptionstid och bestämmelsen omtreårspreskripflon för konsumentfordringar. De två följande paragrafernainnehåller bestämmelser om förlängd preskripflonstid. 3 § avser enskiltanspråk i anledning av brott och 4 § regressfordran. I5 §, som utgör tredje avdelningen, ges bestämmelser om hur preskriptionavbryts. Det därpå följande avsnittet, som omfattar 6 och 7§§, behandlarverkan av preskriptionsavbrott. De båda paragraferna innehåller bestämmelser omi vilka fall ny preskripflonsfld skall löpa och från vilken fldpunkt den skallberäknas. I 7§ finns dessutom en regel om förlängning av den ursprungligapreskriptionstiden, när preskriptionsavbrott inte leder till nypreskriptionsfld. Femteavsnittet omfattar 8 - 11 §§ och reglerar innebörden och verkan avpreskriptinn. 8 § innehåller huvudregeln att borgenären genom preskriptionföriorar rätten att kräva ut sin fordran. Dessutom föreskrivs att preskriptionav huvudfordran också omfattar ränta och annan tilläggsförpliktelse samtfordran på gmnd av borgen. 9§ behandlar verkan av preskripflon när flera ärsolidariskt ansvariga för samma skuld. 10 § anger fömtsättningarna för att enpreskriberad fordran skall få användas till kvittning. Prop.1979/80:119 88 11§ finns en bestämmelse om verkan av preskription, när en fordran är Specialmotivering förenad med panträtt eller retentionsrätt. Lagförslagetssista avsnitt nmfattar 12 och 13 §§ och innehåller vissa särskilda bestämmelser.1 12 § regleras möjligheterna att träffa avtal om preskription. I 13 §slutligen finns en bestämmelse nm preskriptinnsavbrntt genum åtgärder iuflandet. 1§ Denna lag gäller i fråga om preskription av fordringar, i den mån inte annatföljer av vad som är särskilt föreskrivet. Begreppetfordran har samma innebörd i förevarande paragraf som i 1 §preskriptionsförordningen. Lagen blir alltså tillämplig på alla slag av fordringar,oavsett nm de avser pengar, varor, tjänster eller andra prestationer. Förbestämmelsernas tillämpning är det vidare likgiltigt om en fordran gmndas påavtal, på en handling som inte har samband med ett avtalsförhållande ellerdirekt på lag eller annan författning eller på oskriven rätt. Fordringsbegreppetomfattar inte sakrättsliga anspråk, dvs. sådana som avser äganderätt, panträtt,retenflonsrätt, nyttjanderätt m. m. Sådana rättigheter faller alltså utanförlagens tillämpningsområde. I 11 § har tagits in en särskild bestämmelse om attpreskription inte inskränker borgenärens rätt att ta ut sin fordran ur egendomi vilken han har panträtt eller retentionsrätt till säkerhet för fordringen. Lagenomfattar inte heller andra rättigheter som inte är av obligationsrättsligkaraktär, t. ex. rätt flll underhåll enligt ellerföräldrabalken, arvsrätt, upphovsrätt och andelsrätter. Obligatoriska anspråksom grundar sig på sådana rättigheter faller däremot inom lagenstillämpningsområde, i den mån de inte regleras av särskilda preskriptionsbestämmelser. Enligt20 § första meningen preskriptionsförordningen gäller bestämmelserna omtioårig preskripflon inte "fordran hos bank eller allmänt penningeverk,efter sedel eller annan löpande förbindelse, som tryckt eller graveradutgives". Bestämmelsen saknar numera betydelse i fråga om sedlar. Deenskilda bankemas rätt att ge ut sedlar har upphört. skyldighetatt lösa in sedlar i guld har avskaffats. En vanlig sedel kan därför inte ansesmedföra någon fordran. Den utgör ett betalningsmedel med självständigt värdeoch är inte föremål för preskription. Igällande rätt finns särskilda preskripflonsbestämmelser i ett flertalförfattningar.