prop · G303159 · 1979-12-31 00:00:00 — Detta innebär att marknadsföringslagens resp.avtalsvillkorslagens kontroll- och sanktionssystem blir tillämpligt i fräga omde berörda bestämmelserna. Tillsynen över efterlevnaden avkonsumentkreditlagen utövas enligt 25 S av . Verkets lillsynomfattar dock inte riksbank, investeringsbank AB, verksamhetsom står under tillsyn av bankinspektionen eller försäkringsinspektionen ellerverksamhet hos exekutiv myndighet. För att tillgodose önskemålel om en effektivövervakning har getts rätt att företa inspektion hos näringsidkareunder dess tillsyn och att ta del av samtliga handlingar som behövs förlillsynen. 1 tillsynsuppgiflen ligger även alt meddela de råd och anvisningarsom i samband med lillsynen finnes påkallade. Således har i förarbetena tillkonsumentkreditlagen (prop. 1976/77: 123,s.96f 104 f 107 och 128 f) slagitsfast att bestämmelserna om marknadsföring av kredit, kontantinsats ochåtertaganderätt skall närmare preciseras genom atl utfärdarriktlinjer. Sådana riktlinjer har också utfärdats (KOVFS 1979: 1). Vid konsumentkreditlagens tillkomstdiskulerades ingående om tillsyn enligt lagen borde omfattabl.a. Enligt chefen för får när del gällermarknadsföring reglerna i bl. a. II Smarknadsföringslagen - som ger KO möjlighet att informations-förelägga bank -anses ge konsumentmyndigheterna tillräckliga möjligheter lill kontroll avbankers marknadsföring av kredit. Beträffande kravet på kontantinsats ochförbudet mot användning av förbehåll om återtaganderätt vid kreditköp kandessa endasl riktas mot säljare. Tillämpningen av lagens bestämmelser i övriglkan dock bli akluell genom atl bank medverkar som kreditgivare vid kreditköp.Tillsynen av atl bankerna härvid iakttar konsumentkreditlagens bestämmelserborde enligt departementschefens mening ankommma på bankinspektionen inomramen för dess allmänna tillsynsverksamhet (prop. 1976/77: 123 s. 146 0. Vid behandlingen avkonsumentkreditlagen i anförde lagutskottet (LU 1977/78:5 s. 21) attdet måste anses riktigl att näringsidkare, som redan är underkastad lillsyn avsärskild myndighelet, slälls under lillsyn av samma myndighel närdet gällerefterlevnaden av konsumentkreditlagen. Utskotlel tillstyrkte alltså förslagetatt undanta verksamhel som stär under tillsyn av bankinspektionen frånkonsumentverkets tillsyn enligt konsumentkreditlagen. Utskottet framhöll dockall den föreslagna ordningen kan medföra vissa problem, eflersom reglerna ombankinspeklionens lillsyn inte inskränker de befogenheier som lillkommer KOenligt 1979/80:159 116 marknadsföringslagen.Med hänsyn lill all KO sålunda har möjlighel atl ingripa med t. ex.informalionsföreläggande föruisaile utskotlel atl bankinspektionen - förundvikande av kompelenskonflikier - vid utfärdande av sina anvisningar samrådermed konsumenlmyndighelerna. Bankinspektionen är alltså tillsynsmyndighet enligtkonsumentkreditlagen i fråga om näringsidkare som står under dess allmännalillsyn. Lagen innehåller inte någon begränsning i inspeklionenslillsynsuppgift. Del åligger således inspektionen att lillse att exempelvisbankerna följer bestämmelserna i 5 och 6 SS om skyldighel att lämnainformalion om den effektiva räntan för kredilen m. m. I tillsynsuppgiftenligger även all utfärda erforderliga råd och anvisningar om hur informalionenskall lämnas. Bankinspektionen har utfärdat sådana anvisningar (BFFS 1978: 3). Under de nu berörda konsumenträttsliga lagarnafaller i viss utsträckning verksamhet som drivs av finansbolag.Avlalsvillkorslagen är tillämplig på de villkor som finansbolagen använder iförhållande till konsumenterna. Vidare omfattas finansbolagens reklam ochandra marknadsföringsåtgärder av bestämmelserna i marknadsföringslagen.Slutligen är bl.a. reglerna om informationsplikt i konsumentkreditlagentillämpliga på finansbolagen. Av vad jag lidigare anfört framgår allkonsumentverket/KO har särskilda kontroll- och sanktionsmöjligheter enligtdessa lagar. I egenskap av tillsynsmyndighet i fråga om konsumentkreditlagensefterlevnad har vidare rätt att företa inspektion hosfinansbolagen och skyldighet att utfärda riktlinjer beträffande bl.a.information om den effektiva räntan för kredit. Attfinansbolagen ställs under bankinspeklionens lillsyn fr.o.m. den I juli 1980innebär - om inte lagändringar görs - vissa förändringar i fråga omtillämpningen av avtalsvillkorslagen och konsumentkreditlagen. Avlalsvillkorslagenskulle inte längre bli tillämplig på finansbolagens avtalsvillkor, eftersomverksamhet som står under bankinspektionens tillsyn är undantagen från dennalags lillämpningsområde. Emellertid kan bankinspektionen med stöd avtillsynsfunktionen enligt lagen om finansbolag bevaka alt finansbolagen inteanvänder oskäliga avtalsvillkor. Det åligger nämligen inspektionen enligt 11 stycket lagen om finansbolag att med uppmärksamhet följa finansbolagsfinansieringsverksamhet i den mån det behövs för kännedom om förhållanden somär av betydelse bl.a. fören sund utveckling av finansieringsverksamheten. Avförarbetena lill lagen om finansbolag framgår atl tolkningen av uttrycket"sund finansieringsverksamhet" bör göras mol bakgrund av atl lagenfrämst syftar till alt ge ett skydd för finansbolagens långivare och kunder(prop. 1978/79: 170 s. 49). Vad gäller konsumentkreditlagen kommer, i enlighetmed förslaget i prop. 1978/79: 170, tillsynen över att finansbolagen följerdenna lag atl överflyttas på bankinspeklionen. Detta följer av 25 Skonsumentkreditlagen. I 11 S försia stycket lagen om finansbolag sägs f ö. attinspektionen. Prop.1979/80:159 117 förutom alt kontrollera all finansbolagen efterleverbestämmelserna i lagen om finansbolag, skall vaka över att finansbolagen följerannan författning som reglerar finansbolagsverksamhet. Hit hör bl. a.konsumenlkreditlagen (prop. 1978/79: 170 s. 48). förloraralltså sin inspektionsrätt hos finansbolagen. Emellertid medför dennaförändring inle att KO förlorar de befogenheter han har att med slöd avmarknadsföringslagen ingripa mot ett finansbolag som underlåter atl exempelvislämna informalion om den effektiva räntan enligt konsumentkreditlagen.Underiåler finansbolaget att vidta rättelse kan - i enlighetmed vad jag lidigare sagl - pä lalan av KO utfärda åläggande vid vite. 1enklare fall kan KO själv meddela informationsföreläggande. Förhällandet blirsåledes detsamma som f. n. gäller för bankerna. Annan lagstiftning av intresse idetta sammanhang är inkassolagen (1974: 182) och kredilupplysningslagen (1973:1173). Inkassolagen syftar i första handlill atl undanröja riskerna för att gäldenärer utsätts för otillbörligainkassoålgärder. Lagen gäller enligt I S yrkesmässigl bedriveninkassoverksamhet. Verksamhet hos exekutiv myndighet är dock uttryckligenundantagen från lagens tillämpningsområde. Tillsynen över efterlevnaden avlagen ulövas enligt 13 S av datainspektionen. Inspektionens tillsyn omfattardock inle verksamhet som bedrivs av riksbank, , kreditinrättning under bankinspektionens tillsyn elleradvokat. 1974: 42 med förslag tillinkassolag, m. m. ansåg föredraganden (s. 95 f) beträffande inkassoverksamhetsom bedrivs av bl.a. bankinslitul att det förelåg speciella förhållanden.Bankinslilulen åtar sig endasl i begränsad utsträckning inkassouppdrag förannans räkning. Deras inkassoverksamhet omfattar till övervägande delen egnafordringar och ulgör en integrerad del av den egentliga bankverksamheten. Dennastår under tillsyn av bankinspektionen. Att skilja ut lillsynen över denverksamhel som avser indrivning av fordringar från tillsynen i övrigt ansågföredraganden inte praktiskt möjligt. Om bankinstitutens inkassoverksamhetställdes under datainspektionens tillsyn skulle samma verksamhet stå undertillsyn av två olika myndigheler. Detta skulle medföra belydande olägenhetersåväl för tillsynsorganen som för bankinslilulen själva. Föredraganden ansågdärför att bankinstituten liksom andra kreditinrältningar som stod underbankinspektionens tillsyn skulle undantas från den särskilda lillsynen enligtinkassolagen. Föredraganden underströk dock viklen av en nära kontakt mellanmyndigheterna så att en enheilig rättstillämpning så långl som möjligt skulleuppnås. Enligt inkassolagen krävs tillståndför att få driva inkassoverksamhet, dock inte för den som stär under bl. 1978/79: 170 med förslaglill lag om finansbolag, m. m. har inte föreslagils någon särbestämmelse för finansbolagensdel i fräga om tillämpningen av inkassolagen. Detla innebär alltså att fr.o.m. den - Prop.1979/80:159 118 om inte lagändring görs skall bankinspeklionen ulövatillsyn ocksä över finansbolagens inkassoverksamhet och att finansbolagen fårdriva sådan verksamhet utan tillstånd av datainspektionen. Föredragandenframhöll (prop. 1978/79: 170 s. 38) att även på inkassoområdei bör samrådmellan berörda myndigheter ske för att undvika oklarheter och få en likarladtillämpning. Kredilupplysningslagen reglerar denyrkesmässigt bedrivna kreditupplysningsverksamhelen. Lagen innehållerbestämmelser om bl.a. tillståndsgivning, verksamhelens bedrivande och lillsyn.Datainspektionen utövar tillsyn över efterlevnaden av lagen. Med hänsyn till banksekretessen ochtill den kontroll som utövas av bankinspektionen över bankerna och andrakreditinstitut har förmedlingen av upplysningar mellan dessa inslitutundantagils från lagens tillämpningsområde. Bankinspektionen har alltsåtillsyn över denna förmedling enligt sin allmänna tillsynsbefogenhet. Däremoiomfattas kreditinstitutens externa kreditupplysningsverksamhet av lagensbestämmelser. Vid lagens tillkomst diskulerades om inte bankinspeklionen bordeanförtros tillsynen även över denna verksamhet. Föredraganden (prop. 1973: 155s. 127 f) ansåg dock att övervägande skäl talade för all allkredilupplysningsverksamhet som omfattas av lagen också står under tillsyn avsamma myndighet, dvs. Eventuella samordningsproblem tordeulan svårighet kunna lösas av de båda myndigheterna i samråd. Som föredraganden framhöll i prop.1978/79: 170 (s. 150) har den kreditupplysningsverksamhet som tidigare drevsav bankerna numera tagits över av som ägs avaffärsbankerna gemensamt. Bolaget har ansetts som en sådan kreditinrättningunder bankinspektionens tillsyn vars verksamhet med förmedling av upplysningarinte omfattas av kreditupplysningslagen. När finansbolagen, i enlighet medförslaget i propositionen, ställs under bankinspektionens tillsyn skulle delta,om kredilupplysningslagen inle ändrades, leda till att Upplysningscentralenoch andra kreditinrättningar under bankinspeklionens lillsyn kunde lämnakreditupplysning till finansbolag utan att upplysningen omfattades avkredilupplysningslagen. Inte heller skulle lagen bli tillämplig på inbördeskreditupplysningar mellan finansbolag som slår under bankinspektionenstillsyn. 1 avvaktan på resultatet av en inom påbörjadöversyn av kreditupplysningslagen borde enligt föredraganden kreditupplysningsom lämnas till finansbolag från annan kreditinrättning underbankinspektionens tillsyn inte vara undantagen från kredilupplysningslagen.Efter samråd med chefen för har därför i prop. 1978/79:170 föreslagits alt en ändring görs i denna lag i avvaktan på den nämndaöversynen. har uppskjutit behandlingen av detta förslag till våren1980 (NU 1979/80: 23 s. 17, rskr 139). Jag övergår nu till att berörabankinspektionens och konsumentverkels organisation och arbetsuppgifter. 1979/80:159 119 Bankinspektionen har som centralförvaltningsmyndighet till uppgifl att utöva tillsyn över främsl bankväsendet.Inspeklionens tillsyn omfattar även krediiakliebolag, stads- ochlandshypoteksinslilutionerna. , fondkommissionsbolagen.Värdepapperscentralen VPC AB, , aktiefondernaoch fondbolagen. Närmare bestämmelser om inspektionens organisalion och verksamhetges i instruktionen för bankinspektionen (SFS 1979: 740). Bankinspektionen leds av enstyrelse. Ordförande är inspektionens generaldirektör. I styrelsen ingår ocksåtvå ledamöter, som regeringen ulser, samt tre bankinspektörer och en byråchefEnligt vad jag erfarit kommer banklagsuiredningen att lägga framförslag om en förändrad sammansättning av inspektionens styrelse med etlförstärkt lekmannainflytande. Inom inspektionen finns tre avdelningar,nämligen en allmän avdelning, en kredilavdelning och en redovisningsavdelning.Vidare finns en byrå för administrativa ärenden. I vad avser tillsynen överbankernas verksamhet åligger del bankinspektionen alt övervaka, atl bankernaföljer de lagar och författningar som reglerar deras verksamhet saml de förbankema gällande bolagsordningarna. Tillsynen är främst inriktad på attövervaka de förhållanden som kan inverka på bankernas säkerhet. Att så ärfallet hänger samman med att banklagstiftningen, särskilt rörelsereglerna, harkommii till främst för att trygga bankinslitutens solvens och likviditet ochdärmed skydda insältarna mol förlust av insatla medel. Emellertid åligger delinspektionen att även i övrigt med uppmärksamhet följa bankernas verksamhel iden mån det behövs för kännedom om förhållanden som är av betydelse för en sundutveckling av bankverksamheten. Denna allmänna lillsynsbestämmelse har gjortdel möjligt för inspektionen alt i sin tillsynsverksamhet också beaktalåntagares och andra bankkunders intressen. Detla sker bl.a. genomundersökningar i ärenden som aktualiseras genom klagomål av låntagare ochgenom granskning av t. ex. formulär som bankerna använder i sinkreditgivningsverksamhet. Inspektionen har härigenom kommit att få uppgiftersom i alll högre grad har blivit inriktade på atl ge bankkunderna etlkonsumentskydd. Även lagarna förhypoteksinslituten, kredilaktiebolagen, aktiefondsverksamheten ochfinansbolagen liksom fondkommissionslagen och lagen om fondbörsinnehåller bl.a. allmänna tillsynsbestämmelser enligt vilka bankinspektionenkan ingripa för atl ta till vara bl.a. konsumenternas intressen. Inom bankinspeklionen svarar denallmänna avdelningen, som har etl tiotal befattningshavare tillsammans med denadministrativa byrån, för bevakningen av konsumenträttsliga frågor och andrafrågor som angår allmänheten. Denna verksamhet har intensifierats under senareår. Som ett led i sin tillsynsverksamhet har inspeklionen ulvecklal rutiner förhanteringen av konsumenternas klagomål på bl.a. bankerna. Prop.1979/80:159 120 ger inspeklionen ultryck för sin bedömning av bankernashandlande och i förekommande fall hur rättelse bör åstadkommas. I en del fallhar resultatet blivit en hjälp för den klagande till en bättre behandling frånbankens sida. Så har t. ex. skett där informationen från bankens sida varilbristfällig i fråga om villkoren för olika slags konton. Avser klagomålen rentcivilrättsliga frågor hänvisas klagandena lill allmän domstol. Detla har docki praxis inte hindrat inspektionen att i uppenbara fall från banketiskasyn-punker ta upp en fråga av civilrättslig innebörd till diskussion med enbank. Genom klagomålsärendena får inspektionen möjlighet till insyn när detgäller bankernas uppträdande i skilda hänseenden. Klagomålen blir på så sätt enkälla till information och bidrar till att förbättra bankkundernas service.Vikligare klagomålsärenden som berör banketiska frågor publicerar inspektioneni etiska meddelanden. Till tillsynsreglerna är knutna speciella bestämmelser ominspektionens befogenheter och sankiionsmöjligheler. Enligt allmännaverksstadgan (1965:600) kan bankinspektionens beslut överklagas tillregeringen. är centralförvaltningsmyndighet för konsumentfrågor. Enligt verkets instruktion (SFS1979: 826) har verket till uppgifl att stödja konsumenterna och förbällraderas ställning på marknaden (2 S). Verkets verksamhet avser att stödjakonsumenterna i förhållande till företag i allmänhet. leds av en styrelsesom består av tolv ledamöter. Ordförande är verkels generaldirektör. Istyrelsen ingår företrädare för konsumenter, löntagare, näringslivet, poliliskapartier, kommunerna samt livsmedelsverkets generaldirektör. Generaldirektören är chef förverket och tillika KO. Verkel är organiserat på två avdelningar, en allmänbyrå, en leknisk byrå, en informationsbyrå, en administrativ byrå samt ettsekretariat med uppgifl att främsl biträda KO med hans uppgifter enligtmarknadsföringslagen och avtalsvillkorslagen. Det arbete som tar mesl resurser ianspråk är verkets arbete med problem som rör konsumenternas köp och användningav varor, ijänster och andra nyttigheter. Problemen kan röra bl.a. farligaprodukter och ekonomiskl risktagande, vilseledande marknadsföring och oskäligaavtalsvillkor. Arbetet sker bl. a. genom konsumentinformation och producenlpåverkanoch delvis med stöd av marknadsföringslagen, avtalsvillkorslagen ochkonsumentkreditlagen. Elt viktigt inslag i verkets arbete med dessa frågor äratt utfärda riktlinjer för företagens marknadsföring och för ulformningen avvissa varor och tjänster. Under /79 har 13 rikllinjerutarbetats. Den nämnda verksamheten bedrivs huvudsakligen inom de tvåavdelningarna. Om del blir aktuellt att direkt tillämpa marknadsföringslageneller avtalsvillkorslagen träder det särskilda KO-sekre-tariatet in. Problemenuppmärksammas bl.a. genom anmälningar från konsumenter och företag samt denregionala och kommunala konsumentvägledningen. Prop.1979/80:159 121 Ett annat huvudområde omfattarverkets arbete inom sektorer som inle direkt knyter an till avgränsadekonsumtionsområden. Hit hör arbelel med distributionsfrågor. Till detlahuvudområde hör bl. a. hushållsekonomiska frågor. Verkels arbete på dessaområden bedrivs inom den allmänna byrån. Ett Iredje huvudområde ulgörverkets allmänna informationsverksamhet. Det är här fråga om kampanjer ochproduktion av verkels tidskrifter. Arbetet utförs inom informationsbyrån. I fråga om den samverkan som skermellan tillsynsmyndigheterna vill jag nämna följande. Enligt konsumentverketsinslruklion (5 S) bör verket samråda med andra myndigheter som handläggerkonsumentfrågor. Någon motsvarande bestämmelse finns inte i bankinspektionensinstruktion. Samarbele förekommer i viss utsträckning mellan de bådatillsynsmyndigheterna. Med stöd av sin allmänna lillsynsbefogenhet följerbankinspektionen - trots alt tillämpningen av marknadsföringslagen ankommer påkonsumentverket/KO - bl. a. de olika kreditinstitutens marknadsföring. Anserbankinspektionen alt det finns skäl atl ingripa brukar inspeklionen även anmälaförhållandel lill . Överiäggningar i marknadsföringsfrågor avprincipiell betydelse har också förekommil mellan konsumeniverkel ochbankinspektionen. Beträffande avlalsvillkorslagen är, som tidigare nämnts,lagen inte lillämplig på verksamhet som står under bankinspeklionens lillsyn.Emellertid har inspeklionen, med stöd av bestämmelserna i banklagstiftningenom en sund utveckling av bankverksamheten, tillämpat principerna iavlalsvillkorslagen inom sitt lillsynsområde och har mol denna bakgrund förhandlatmed bankerna om ulformningen av skuldebrevsformulär. Kontakter har även lagilsmed . Vad slutligen angår konsumenlkreditlagen haröverenskommelse träffats mellan bankinspektionen och konsumeniverkel omtillämpningen av myndigheternas anvisningar resp. riktlinjer beträffande deneffektiva räntan vid marknadsföring av kredit. Överenskommelsen innebär atl deneffektiva räntan skall anges med tillämpning av bankinspektionens anvisningari fråga om kredii, för vilken krediträntan ej överstiger det av riksbankenfastställda diskontot ökat . För kredit, i fråga om vilkenkredilräntan är högre, skall den effektiva räntan anges med den räntesats somerhålls enligt riktlinjer. För egen del vill jag anföraföljande. Som framgått av den lämnade redogörelsen innebär nuvarande ordningatl såväl bankinspektionen som de konsumentpolitiska organen har möjlighet allingripa mot banker och andra förelag som står under inspektionens tillsyn. Detligger i sakens natur att en sådan ordning kan medföra olägenheter för dem somtillsynen avser. Det ger också anledning till oklarheter i fråga om de olikamyndigheternas ansvarsområden. Enligt min mening bör man sä långt möjligtundvika att förelag slälls under tillsyn av olika myndigheter. I de fall därvissa företag, t. ex, bankerna, står under tillsyn av en särskild myndighet ärdet Prop.1979/80:159 122 enligt min principiella uppfattning mesl ändamålsenliglatt samla tillsynsuppgifterna hos denna myndighet. Detla ligger i linje medlagutskottets uttalanden om tillsynen enligt konsumentkreditlagen, som jag nysshar redovisat. Frågan om hur lillsynsuppgifternapå längre sikl skall fördelas mellan bankinspeklionen och utredsf. n. av banklagsuiredningen. Somjag har nämnt överväger utredningen f n.frågan om bankinspektionens styrelse skall ombildas till en lekmannastyrelsemed parlamentariskt inslag och representation för . Utredningenhar ännu inte lagl fram förslag i dessa frågor. I avvaktan på banklagsutredningensförslag kan slutlig ställning inle tas till den långsiktiga lösningen av de nuberörda tillsynsfrågorna. Eftersom lagen om finansbolag träder i kraft den 1juli 1980 måste man emellerlid nu avgöra hur dessa frågor t. v. skall lösas förfinansbolagens del. I den delen ansluter jag mig till den uppfattning somdåvarande chefen för ekonomidepartementet gelt uttryck för i prop. 1978/79:170. Det innebär bl. a. alt jag anser all finansbolagen t. v. alltjämt skallomfattas av avtalsvillkorslagen och att tillsynen enligt konsumenlkreditlagenfr.o.m. skall utövas av bankinspeklionen. Slutligen villjag i fråga ombehovel av ökade resurser till bankinspektionen erinra om mitt ställningstagandei prop. 1979/80: 100 bil. 10, som innebär alt ytterligare en tjänst inrättasvid inspeklionen i anledning av de nya tillsynsuppgifterna. Enligt vad jag har erfaritundersöker bankinspekfionen f. n. vilka företag som kommer att stå under desstillsyn. Förfrågningar har utgått till inemol 600 företag. På grundval avhittills inkomna svar uppskattar inspektionen antalet företag som skall ståunder tillsyn till drygt 100. Vidare har det framgått att nyetableringen inombranschen omfatlade ett femtiotal företag och att nya företagfortfarande tillkommer. Det sagda innebär att tillsynenblir mer omfattande än som förutsattes i budgelproposilionen. När närmareklarhet har vunnils om det antal bolag som kommer att ställasunder lillsyn samt om den närmare omfattningen av tillsynsuppgifterna på detkonsumenträttsliga området kommerjag, i samband med alt regleringsbrev ulfärdasför bankinspektionen, atl ta upp frågan om de ytteriigare resurser som behövsför inspektionen. Jag hemsläller alt regeringenföreslår att antaga de av lagrådel granskade förslagen med vidtagnaändringar. 1979/80:159 123 Regeringen ansluter sig tillföredragandens överväganden och beslutar att genom proposiiion föreslåriksdagen att anlaga de förslag som föredraganden har lagt fram. Prop.1979/80:159 124 Propositionen ................................................................. ...... I Propositionenshuvudsakliga innehåll ............................. ...... 1 Lagförslag ......................................................................... ...... 2 Lagom ändring ilagen (1974:922) om kredilpoliliska medel 2 Lag medbemyndigande att meddela föreskrifter om betalningsvillkor vid kontoköp 4 Lagomändring i konsumenlkreditlagen (1977:981) .... 5 Uidrag av regeringsprotokollet ..... ...... 6 1 Inledning ..................................................................... 6 2 Allmänmotivering............................................................ 8 2.1 Allmänna synpunkter påkredilmarknaden .............. ...... 8 2.2 Den kredilpoliliskalagstiftningen ............................. 9 2.3 Finansföretagen och derasverksamhet .................. 10 2.4 Kreditpolitisk reglering avfinansbolagen ................ 15 2.5 Ålgärder i fråga omkontokortskrediter .................. ... 29 3 Upprättadelagförslag .................................................. 35 4 Specialmotivering .......................................................... ... 35 41 Förslaget till lag om ändring ilagen (1974:922) om kreditpoli tiska medel .............................................................. 35 4.2 Förslaget till lag med bemyndigande att meddela föreskrifter om betalningsvillkor vidkontoköp 38