prop · G3039 · 1979-12-31 00:00:00 — Kommittéförslagethar kritiserats av , som menar all det måste omarbetas såvin gällerhandlande av psykiskt störda. En annan remissinstans anseratt handlande av barnunder inte bör ha någon inverkan på rätlen till försäkringsersättning. Enligtmin mening skulle del kunna leda till oskäliga resultat, om de tidigarebehandlade nedsätiningsreglerna skulle tillämpas på barn eller allvariigtpsykiskt störda personer som har åsidosatt en biförpliktelse. Del kan också tesig otillfredsställande atl låta ett självständigt handlande av en sådan persongå ut över den försäkrade enligt de ideniifikationsbestämmelser som jagförordade i föregående avsniti. Ett ovillkorligt undantag för handlande av psykisktstörda kan visseriigen i och för sig synas gå väl långt, och det kunde därförifrågasättas atl införa skilda regler för olika fall. En sådan reglering skulleemellertid bli komplicerad på etl säu som inte svarar mot frågans praktiskabetydelse. anserjag därför att nedsätiningsreglerna överhuvud tagel inte bör lillämpas vare sig när ett barn eller en person som harstått under infiytande av en allvariig psykisk störning har handlat så att detannars skulle medföra att ersättning från försäkringen sätts ned eller fallerbort. Undantageti fråga om psykiskt avvikande bör som kommittén har föreslagit fö formen av enhänvisning till 33 kap. 2 S . 6 1979/80. Prop.1979/80:9 82 betänkandet(SOU 1977:23) Psykiskt störda lagöverträdare har föreslagils Underförsäkring ändring av nämnda lagrum i . I samband medkommande och dubbelförsäkring ställningstagande till betänkandet förövervägas huruvida det nu aktuella undantaget i konsumentförsäkringslagen börändras. Beträffandebarn uppkommer frågan var åldersgränsen nedåt skall dras. Kommittén anser medstöd av barnpsykologisk sakkunskap all åldersgränsen inte bör sättas lägre än10 år. Men även när barnet är något äldre kan det enligt kommittén iblandfinnas behov av alt göra ett undantag från principen atl försäkringsersättninginte lämnas när försäkringsfallet har framkallats uppsåtligen. dennaanledning har kommittén föreslagit att ersällning skall kunna lämnas även vidett uppsåtligt framkallande av försäkringsfallei, om det finns särskilda skäl(se avsnitt 2.9.4). Att åldersgränsen på detta sätl blir flytande kritiserasav , som menar atl detta kan leda lillbetydande svårigheter vid skaderegleringen. Enligt riksförbundei bör intressetav all kunna göra undantag även för handlande av barn som är något äldre än 10år hellre tillgodoses genom au åldersgränsen höjs till . Jag harförståelse för denna kritik mot kommittéförslaget och förordar därför enbestämd åldersgräns, som lämpligen kan sättas vid . Delär ganska vanligt all ett försäkringsavtal om skadeförsäkring anger ellförsäkringsbelopp. Detla belopp har betydelse både för premieberäkningen ochför skaderegleringen. Underförsäkring föreligger när försäkringsbeloppetunderstiger värdel på den försäkrade egendomen eller på annal försäkratintresse. Ersällning ulges då inte med mer än försäkringsbeloppet, även om denförlusl som har uppkommit genom ett försäkringsfall är större. Ofta fåremellertid underförsäkringen verkan vid skaderegleringen också när skadan ärpartiell och i och försig ryms inom försäkringsbeloppet. 140 S försäkringsavtalslagenföreskrivs sålunda att, om inte annal framgår av omständigheterna,ersättningen vid underförsäkring skall reduceras efter förhållandet mellanförsäkringsbeloppet och det försäkrade intressets värde. Om t. ex. egendom somär värd . men försäkrad för endast . drabbas av en skada på50 , skall ersättningen enligt denna regel utgöra åtta tiondelar av , dvs. Regeln tillämpas emellertid inte alltid, såsom närförsäkringen är meddelad på "första risk". 1 exemplet betalas dåersättning ut med 50 0(X) kr. Ansvarsförsäkring är regelbundet en försäkring påförsta risk. Försäkringsrättskommitténhar ansett att också konsumentförsäkringslagen bör uppta en beslämmelse omunderförsäkring. Kommittén anser inte att den nuvarande bestämmelsen iförsäkringsavialslagen är helt tillfredsslällande ulan föreslår au reduktionpä grund av underförsäkring skall göras endast i Prop.1979/80:9 83 denmån försäkringsbeloppet i belydande mån understiger det försäkradeUnder/brsäkring intressets värde. Eftersom beträffande mindre lösörebon riskenför sådan och dubbdförsäkring avvikelse är ringa, kommer enligt kommitténreduktion inte i fråga rörande dessa bon annat än i undantagsfall. Kommitténföreslår vidare alt endast ersällning för skada på sådan egendom vars värdeinverkar på försäkringsbeloppet skall reduceras pä grund av underförsäkringen.Bestämmelsen för betydelse för paketförsäkringarna. Att t. ex. lösöret harvärderats för lågt i en sådan försäkring bör enligt kommitléns mening intepåverka ersättningen från ansvarsmomentet i paketförsäkringen. Försäkringsbolagenhar under remissbehandlingen vitsordat att dagens praxis belräffandeskadereglering stämmer överens med den regel om underförsäkring som kommitténvill föra in i konsumentförsäkringslagen. Bolagen motsätter sig likväl denföreslagna ändringen i förhållande lill försäkringsavtalslagens beslämmelse iämnet. Bolagen är bl. a, oroliga för alt den uppfattningen sprider sig blandförsäkringslagarna atl det inte är så noga med au ha rätt försäkringsbelopp.Följden kan bli att underförsäkring blir alll vanligare, - Övrigaremissinstanser har inte riktat nägon erinran mot kommitténs förslag. Såvittgäller de försäkringar som omfattas av konsumentförsäkringslagen är det f, n, ihuvudsak endast vid försäkring av lösöre i bostäder som försäkringsbeloppetligger till grund för premieberäkningen. Vid försäkring av byggnader lillämpasdäremot i stor utsträckning syslem för värdering och premiesätlning där maninte utgår från elt vissl försäkringsbelopp utan från upplysningar omegendomens beskaffenhel. Vid försäkring av motorfordon begagnas i allmänhetinte försäkringsbelopp, utan premierna bestäms på grundval av fordonets ålder,märke, osv. Enföljd av den konstruktion som används i de sistnämnda fallen är attförsäkringstagaren trots att de lämnade uppgifterna inte har gett en korrektbild av egendomens värde slipper nedsättning av försäkringsersättningen, om hanhar visat rimlig varsamhet när han lämnade uppgifterna. Detta framgår av vadjag har föreslagit i avsnitt 9,2.2. Det kunde med hänsyn härtill ligga näratill hands atl införa ett molsvarande godlrosskydd i fall av egentligunderförsäkring. ställer jag mig emellertid avvisande lilldenna tanke. Det skulle uppenbariigen stöta på alltför slora svårigheter attange när en försäkringstagare har visat försumlighet då del gäller alt bestämmarätl värde på viss egendom. Otvivelaktigtligger det emellertid mest i linje med den reglering som har föreslagits ifråga om upplysningsplikten, att en ganska stor felmarginal mellanförsäkringsbelopp och verkligt värde tolereras innan försäkringsersättning,som i och för sig ryms inom försäkringsbeloppet, sätts ned på grund avunderförsäkringen. Jag delar visseriigen försäkringsbolagens - och f ö. ocksåkommitténs - uppfattning au del är angelägel att underförsäkring inteförekommer. En sådan kan utsätta försäkringstagaren för kännbara förluster vidtolalskador och leda till en orättvis fördelning av premiebördan mellan Prop.1979/80:9 84 Jag anser emellertid all oron för alt den föreslagnaSkadereglering regeln skall uppmuntra till underförsäkring är överdriven.Tillräcklig anledning synes inte föreligga alt i försäkringsvillkoren ange t.ex. vissa procentsatser i fråga om underförsäkringen som gräns för närreduktion äger rum, någol som skulle kunna fresta försäkringstagarna attbestämma försäkringsbeloppen i underkant. Avanförda skäl tillstyrker jag förslagel alt reduktion på grund avunderförsäkring skall göras endast i den mån försäkringsbeloppet i betydandemån understiger den försäkrade egendomens värde. Jag har inte heller någonerinran mot alt endasl ersättning för skada på den egendom vars värde bestämmerförsäkringsbeloppet sätts ned på grund av underförsäkringen. Försäkringsrättskommitténhar också föreslagit alt i konsumentförsäkringslagen skall las inbestämmelserom diibbelförsäkring. Med detla förslås alt två eller fleraförsäkringar har tecknats som läcker samma inlresse, t. ex. dels enhemförsäkring som täcker skada på egendom som den försäkrade har med sig påresa, dels en särskild reseförsäkring som skyddar mol samma skada. Enligtförslagel får den försäkrade inte erhålla högre sammanlagdförsäkringsersättning än som svarar mol skadan. Detla är ett utflöde avprincipen om "berikandeförbud", som ligger till grund redan förgällande rätt. Däremot kan den försäkrade kräva ersättning av vilket som helstav de berörda bolagen upp till del belopp till vilket bolaget ansvarar på grundav skadan. En särskild regel föreslås vidare om fördelningen inbördes mellanförsäkringsbolagen av ersättningsskyldigheten, när summan av ansvarsbeloppenöverstiger skadan. Denna regel, som inte är tvingande, innebär all bolagensinsemellan svarar efter förhållandet mellan ansvarsbeloppen. Deföreslagna bestämmelserna svarar i stort sett mot huvudreglerna fördubbelförsäkring i 41 och 42 SS försäkringsavialslagen. De har inte mött någonerinran under remissbehandlingen. Också jag anser att bestämmelser med detangivna innehållet bör föras in i konsumentförsäkringslagen. 1försäkringsavtalslagen finns en de! bestämmelser som är ägnade att påskyndaförfarandet vid regleringen av ett försäkringsfall. Den som har anspråk påersäuning är bl. a. skyldig all ulan uppskov göra skadeanmälan och autillhandahålla bolaget tillgänglig ulredning (21 och 22 §§). Bolaget å sin sidaär, om inte annal har bestämls, skyldigt att betala ut ersättningen senast enmånad efler det alt skadeanmälan har kommit in och den försäkrade har lagl framden ulredning som kan krävas av honom (24 §). bör konsumentförsäkringslagen innehålla bestämmelsersom i större omfattning än försäkringsavtalslagens är inriktade påförsäkringsbolagets skyldigheter vid skaderegleringen. Kommittén har därförföreslagit bestämmelser som innebär atl bolaget utan uppskov skall vidta deålgärder som krävs föratt skadan skall kunna regleras samt atl Prop.1979/80:9 85 skaderegleringenskall ske skyndsamt och med iakttagande av försäkrings- Skaderegleringhavarensellerannan skadelidandes behöriga intressen. Bolaget skall vidare setill atl försäkringsvillkoren innehåller regler om värderingen av skadadegendom och av annan förlusl. Kommitténsförslag innehåller också bestämmelser om den lid inom vilken försäkringsersättningenskall betalas ut. Dessa ansluter i stort sen lill försäkringsavtalslagensmolsvarande regler. En nyhet aren föreskrift om att försäkringsbolaget skallvara skyldigt att göra en utbetalning ä conto i fall då det är ostridigt aUersättning skall utges men det exakta beloppet är föremål för tvist. Någonbestämmelse som direkl ålägger de ersättningsberälligade skyldigheter isamband med skaderegleringen har inte tagils upp i kommitténs förslag tillkonsumentförsäkringslag. Praktiskttaget alla remissinstanser har godtagit kommittéförslaget. och har emellertid anföri alt förslagetinte skiljer sig från vad som redan gäller och ifrågasatt värdel avbestämmelserna om alt skaderegleringen skall göras skyndsamt och korrekt. Enannan remissinstans har mol dessa bestämmelser invänt all de är osanktioneradeoch därför kan komma alt stanna på papperet. Hurskaderegleringen sköts är uppenbarligen av stor betydelse för de skadelidande,och jag anser liksom kommittén att konsumentförsäkringslagen bör innehållabestämmelser i ämnet. De bestämmelser som kommittén har föreslagit är enligtmin mening i del väsentliga lämpliga. Jagkan inte hålla med om all en föreskrift som anbefaller en skyndsam och korrektskadereglering skulle vara ulan praktisk betydelse. Som kommittén har påpekatbör en skadelidande kunna lägga föreskriften till grund för ett ersättningskravmot försäkringsbolagel, om han t, ex, har varit utan egendom som skallrepareras och reparationen har fördröjts på grund av alt bolaget har försenathandläggningen av ärendet. Vidare ger föreskriften en utgångspunkt förförsäkringsinspektionens tillsyn över försäkringsverksamheten i denna del. Jagkan här erinra om att en översyn f n, pågår inom försäkringsinspeklionen avskaderegleringsgranskningen. Den tillsatta kommittén för utredning avförsäkringsbolagens och försäkringsinspektionens verksamhei m, m, har i uppdragall la del av resultatet av detta arbete och atl föreslå de ålgärder som behövsför en fortlöpande och ändamålsenlig kontroll av alt försäkringsbolagentillämpar en ordning som kan omfattas med förtroende från försäkringstagarnassida, Ikravet på en korrekt skadereglering ligger atl försäkringsbolaget skall varaverksamt för atl de ersättningsberättigade ulan onödigt krångel kommer till sinrätl. Del är emellertid bara de skadelidandes "behöriga" intresse somskall tillgodoses. Det innebär att försäkringsbolaget ocksä måste beaktaförsäk-ringsiagarkollektiveis inlresse av all inte en enskild försäkrad gynnasobehörigt. Delta kräver vaksamhet frän bolagens sida, särskilt mot medvetnaförsök att tillskansa sig ersättning ulan grund, I de nämnda utrednings- Prop.1979/80:9 86 direktivenhar kommiiién också ålagts all i siu arbete med skadereglerings- Preskription frågornasärskill beakta önskemålet atl molverka försäkringsbedrägerier. egen del har jag i avsnitt2,9,5 angående nedsättning av försäkringsersättning gett min syn på problemetmed försäkringsbedrägerier och diskuterat vilka medel som kan och böranlitas för att man skall komma iill rätta med denna Somett led i en korrekt skadereglering för del anses åligga försäkringsbolagenatl lämna de skadelidande sådan information som behövs för att de skall kunnata till vara sin rätt, I två hänseenden har jag i del föregående (avsnitt 2,3)föreslagit uttryckliga bestämmelser som i näringsrältslig ordning åläggerförsäkringsbolagen atl vid skaderegleringen lämna de försäkrade upplysningar.Det gäller dels möjligheterna all vid skilda organ fö lill stånd prövning avförsäkringsbolagens ställningstaganden i ersättningsfrågor, dels tidpunkten förpreskription av försäkringsersättning. Försäkringsbolagensskyldigheter i fråga om skaderegleringen bör, som kommittén har förordat, gällainte bara mot den försäkrade utan vid ansvarsförsäkring också i förhållandetill skadelidande tredje man. I anslutning härtill har ifrågasatt om inte den ordningen borde införasatt den skadelidande fick rätt att direkt vända sig mot del försäkringsbolaghos vilket skadevåUaren har en ansvarsförsäkring, på i princip samma sätt somgäller inom trafikförsäkringen. Underiag för ställningstagande i denna fråga,som har räckvidd utanför konsumentförsäkringslagens tillämpningsområde, saknasemellertid i detla ärende. Jag förutsätter att frågan uppmärksammas underförsäkringsrätiskommitténs fortsatta utredningsarbete. anserjag att konsumentförsäkringslagen inte bör uppta några bestämmelsersom direkl gäller de ersättningsberättigades skyldigheter i samband medskaderegleringen, bortsett från den föreskrift om oriktiga uppgifter m. m. somjag har behandlat i avsnitt 2,9.5. Förpliktelser att anmäla inträffad skada,att medverka vid skaderegleringen och liknande bör förutsätta föreskrifter iförsäkringsvillkoren. Det är självklart alt den som vill haförsäkringsersättning måste lämna upplysning om sådant som är av betydelse föratt ersättningsskyldigheten skall kunna bedömas. Den föreslagna bestämmelsenatt bolaget kan räkna månadsfrisien för utbetalning av försäkringsersättningenfrån den tidpunkt då den ersättningsberätligade har lagl fram den ulredning somskäligen kan begäras av honom innefallar en erinran om detla. Fordringsrättpå grund av ett försäkringsavtal preskriberas enligt 29 Sförsäkringsavtalslagen efler det att fordringshavaren fick kännedom omall fordringen kunde göras gällande och i varie fall efter del att detlatidigast hade kunnat ske. Preskriptionen avbryts som regel endast genom att Prop.1979/80:9 87 talananhängiggörs vid domstol. Enligt 30 S försäkringsavialslagen kan etl Preskription försäkringsbolag på vissa villkor träffa förbehåll om andrapreskriptionsregler. Preskriptionsreglernai 29 S försäkringsavialslagen återfinns också i det avsnitt Allmännabestämmelser som handlar om skadereglering. Vissa avvikande föreskrifterförekommer dock. Bl, a, anges att ersättningskrav vid annan försäkring äntrafikförsäkring skall framställas till försäkringsbolaget inom sex månaderfrån del att den försäkrade fick kännedom om sin möjlighet att få ersättning;annars är bolaget fritt från ansvar. Ett förbehåll med sådant innehåll ärtillåtet enligt 30 S andra stycket försäkringsavialslagen. Såvittgäller rätten till försäkringsersättning har försäkringsrättskommitténföreslagit i sak samma preskriptionsregler i konsumentförsäkringslagen som denuvarande i 29 S försäkringsavtalslagen, I ett tillägg föreskrivs dock att omden försäkrade har anmäll skadan till försäkringsbolaget inom tre resp, ,fristen för lalans väckande är minsl från det au försäkringsbolagetförklarade sig ta slutlig ställning i ersättningsfrågan, Konsumentförsäkringslagenspreskriptionsregler medger enligt förslaget inte någol förbehåll om förkortningav preskriptionstiden. sålunda har föreslagit har i allmänhet lämnais utan erinran underremissbehandlingen. En remissinstans menar dock att de föreslagnapreskriptionsreglerna är alllför stränga mot konsumenterna, Å andra sidanhävdar hovräu och alt förbehåll fortfarande bör fö göras om attanspråk på ersäuning skall framställas inom viss . Regeringenavser att remittera elt förslag till ny preskriptions-lagstiftningtill lagrådel. Förslaget innebär atl den nuvarande allmänna preskriptionstidenom står kvar som huvudregel men alt liden för preskription avnäringsidkares fordringar mot konsumenter sätts ned lill . Gällande reglerom preskriplionsavbrott behålls i allt väsentligt. Borgenären kan brytapreskriptionen genom krav eller erinran i skriftlig form utom rätta.Bestämmelserna i den föreslagna preskriptionslagen gäller inte i den mån annatär särskilt föreskrivet. Deregler om preskription av anspråk på försäkringsersättning som kommittén harföreslagit och som i princip stämmer överens med dem som enligt 1975 årstrafikskadelag gäller i fråga om krav på trafikskadeersättning för i och försiganses lämpliga. Det nya förslaget till reglering av den allmännafordringspreskriptionen ger mig inte anledning aU gå ifrån kommittéförslaget.Vad jag nu har sagt innebär bl, a, atl jag inte kan biträda tanken pä allförsäkringsbolagen skulle kunna föreskriva atl rätten lill försäkringsersättningpreskriberas därför alt ersättningsanspråk inte har framställts inom t. ex, etthalvår efter det au den försäkrade har fön kännedom om ersättningsmöjligheten.Jag vill emellertid tillägga an deUa inte hindrar bolagen att iförsäkringsvillkoren ange aU inträffad skada skall anmälas lillförsäkringsbolaget. Åsidosätter den försäkrade en sådan föreskrift, kan 1979/80:9 88 försäkringsersättningenkomma aU sällas ned efler en skälighetsbedömning i Den ojfentliga enlighet med de regler som jag har behandlat i avsnitt 2,9,3, Däremol går kontrollen av ersättningen inte ulan vidare förlorad som vid preskription, försäkringsvillkoren Försäkringsbolagenbör vara skyldiga all i samband med skaderegleringen upplysa den försäkrade omvilka preskriptionsregler som gäller i fall då risk kan finnas atl rätten tillförsäkringsersättning skal! preskriberas, I denna del kan jag hänvisa till vadjag har föreslagit i avsnitt 2,3 angående informationsfrågorna. behandlade preskriptionsregeln i konsumentförsäkringslagen gäller, imotsats lill 29 § försäkringsavialslagen, inte försäkringsbolagens fordran påpremie. 1 fråga om en sådan fordran föreslår kommittén en särskild bestämmelse.Denna går ut på alt ell bolag föriorar rätten lill obetald premie om det inteinom från premiens förfallodag har sagt upp försäkringen förupphörande eller försäkringen av annan anledning har upphört atl gälla. Syftetmed denna korta preskriptionstid äran framkalla en uppsägning från försäkringsbolagetssida främst i fall där försäkringen har förnyats ulan någon aktiv ålgärd avförsäkringstagaren och där man kan anta att försäkringstagaren inte vill hakvar försäkringen. Sker uppsägning från försäkringsbolagets sida inomtremänadersfristen eller upphör försäkringen av annan anledning ,bör enligt kommittén allmänna preskriptionsregler gälla för premiefordringen. Remissinstansernahar i princip godtagit den särskilda regeln om preskription avpremiefordringar. Också jag anser all en sådan bestämmelse behövs i ett syslemmed automatisk förnyelse av försäkringen. har emellertid gjort gällande alt preskriptionstiden är för kon ochinte ger försäkringsbolagen lillräckliga möjligheter alt när det är önskvärtbehålla försäkringstagaren vid försäkringsskyddet trots att han inte har betaltpremien. Jag har förståelse för denna synpunkt och förordar allpreskriptionstiden bestäms . En sådan utvidgning låter siglättare försvara om man, som jag har föreslagit i avsnitt 2,7.1, ger försäkringstagarenrätl att alltid säga upp en förnyad försäkring med omedelbar verkan så längepremien inte är betald. I enlighet med det förul nämnda förslaget lill nyallmän preskriptionslag bör, sedan preskriptionen har brutits genom uppsägninge.d., en treårig preskriptionstid gälla för bolagets premiefordran molkonsumenten. 2.13Den offentliga kontrollen av försäkringsvillkoren Enallmän kontroll av de avtalsvillkor som näringsidkarna tillämpar i förhållandetill konsumenterna utövas med stöd av lagen (1971:112) om förbud mot oskäligaavtalsvillkor (avtalsvillkorslagen). Enligt denna lag kan marknadsdomstolenförbjuda en näringsidkare att fortsätta au använda etl avtalsvillkor somdomstolen bedömer vara oskäligt mot konsumenten, om ellsådanl förbud är påkallat från allmän synpunkt. Del allmännas lalan om förbudmol oskäliga avtalsvillkor förs vid av konsumentombudsmannen.Chefen för den centrala förvaltningsmyndigheten för konsumentfrågor,, är tillika konsumentombudsman. Utmärkandeför verksamhet är att verkel förhandlar med näringslivetsorganisationer om utformningen av slandardvillkor på olika marknadsområden. Ärparterna oense om elt villkors skälighet, kan frågan föras tillmarknadsdomstolen, där företagarintressen samt konsument- ochlöntagariniressen är representerade lill lika delar. Frånavtalsvillkorslagens tillämpningsområde har undantagits bl. a. sådan verksamhetsom står under tillsyn av försäkringsinspektionen, Försäkringsinspekiionenstillsyn över de svenska försäkringsbolagens verksamhei grundas på regler ilagen (1948:433) om försäkringsrörelse. Tillsynen skall säkerställa, förutomatt försäkringsrörelsen är ekonomiskt solid, bl. a. att den bedrivs mediakttagande av principen om skälighet. Denna princip, som i fråga om annanförsäkring än livförsäkring kommer till uttryck i 282 S i lagen, kan i korthetsägas gå ut på att försäkring skall erbjudas till ett skäligt och rätt avvägtpris. Bolagen är skyldiga alt fortlöpande ge in vissa uppgifter tillinspeklionen som underiag för tillsynen, och inspeklionen kan infordrasärskilda upplysningar från bolagen och göra inspektioner hos dem. Skulleinspektionen upptäcka missförhållanden hos något bolag, kan detla enligt 288 Si lagen leda lill erinran eller i allvarligare fall lill föreläggande förbolaget eller dess styrelse atl inom viss lid företa erforderliga åtgärder. Ipraktiken har etl formlöst påpekande under hand varit tillräckligt för atlrättelse skall komma lill stånd. Det ansågs tidigaretveksamt om försäkringsinspektionen hade befogenhet att ingripa motförsäkringsbolagen belräffande utformningen av försäkringsvillkor, lenlagrädsremiss (se prop. 1961:171 s. 230) föreslogs elt tillägg till 282S lagen om försäkringsrörelse varigenom styrelse och verkställande direkiör iförsäkringsbolag ålades ansvar för att tillämpade försäkringsvillkor varskäliga.