prop · G3032 · 1979-12-31 00:00:00 — Det är svårt atl förståatt en allmän handling, som tillkom när en person var och vars utlämnandeanses menligt och vägras när han är , skall vara offentlig när personenblir . Det kan naturligtvis invändas atl inte heller den nuvarandesekretesstiden är helt tillräcklig för att skydda uppgifter om enskUdspersonliga förhållanden under den enskUdes eller honom närstående personershela livstid. Den ger dock avsevärt bättre möjligheter härtill än denföreslagna femtioårstiden. Lagrådet vill förorda att sekretesstiden höjs till70 år i förekommande fall. 1 alla händelser bör sekretesstiden sältas till 70år i de viktigaste av de sekretessbestämmelser till skydd för enskildspersonliga förhållanden, där tidsbegränsning av sekretessen föresläs. TUl dessabör främst hänföras 7 kap. 1-15 och 19-23 §§ samt 9 kap. 4 och 15-17§§. 1 nära samband med den förut berörda frågan om sekundärsekretess står frågan om sekretessen mellan myndigheter. Såsom anförs iremissprolokollet har ett allt större intresse koncentreratskring frågan om skyddet gentemot myndigheter för sekretessbelagd information omenskUda. De skäl som talar för att sekretessens räckvidd mellan myndigheternaoch inom en myndighet regleras så långt detta är möjligt har i motsvarande månökat i vikt. Det är mot bakgrunden härav naturligt alt under förarbetena tiliförevarande lagstiftningsärende lagts fram förslag till en reglering av frågan.I den departementspromemoria som närmast ligger till grund för lagförslaget harupptagits tämligen ingående regler i ämnet. I det remitterade förslagetinskränker sig emellertid regleringen till en del bestämmelser som medgerundantag från sekretessen i vissa särskilt angivna fall samt tiU engeneralklausul (14 kap. 3 §) av innehåll, att sekretessbelagd uppgift får utanhinder av sekretessen lämnas från en myndighet till annan myndighet, om det äruppenbart att intresset av att uppgiften lämnas har företräde framför detintresse som sekretessen skall skydda. De synpunkter av utredningsteknisk art som iremissprotokollet anförts för att regleringen begränsas på angivet sätt tordefå godtas. Lagrådet vill emellertid understryka vikten av att arbetet på attgenomföra en så fuUständig reglering av området som är möjlig fullföljs utanonödigt dröjsmål. Denföreslagna sekrelesslagen avslutas med ett kapitel (16 kap.) innehållandebestämmelser om de fall i vUka lystnadsplikt bryter igenom den imassmedielagstiftningen fastslagna s. k. meddelarfriheten. Bestämmelserna harsin grund i 7 kap. 3 § 3 TF. Enligt denna grundlagsregel bryter tystnadspliktenigenom meddelarfriheten endast i de fall som anges i särskild lag. Det hardiskuterats huruvida detta krav på särskild lag vilket utgör en skärpning iförhållande till tidigare rätt - kan anses uppfyllt genom att bestämmelser iämnet tas in i en lag som innehåller även andra bestämmelser. Lagrådet anserför sin del, att någon erinran inte kan riktas mot ett sådanttillvägagångssätt. Innehållet i den föreslagna regleringen föranleder inteheller erinran. Till vissa redaktionella jämkningar återkommer lagrådet i detföljande vid 16 kap. 1979/80:2 Del A Lagrådeis yttrande 461 Bestämmelserna i 16 kap. angående sekretessfall, där dens.k. meddelarfriheten inte skall gälla, ger anledning till några reflexionerrörande de fall av sekretess som inte tagits upp i kapitlet och där sålundasekretessen begränsas av denna meddelarfrihet. En vägledande princip vid genomförandet av bestämmelser omsekretess är, att sekretess skall förekomma endast om det är påkallat av starkaskäl. Intresset av att en uppgift skyddas mot offentliggörande måste vägamycket tungt för att en sekretessbestämmelse skall upptas. Man kan säga attprincipen betonats särskilt starkt i motiven till det nu föreliggande förslagettill sekretesslag. Man kan mot bakgrund av meddelarfriheten - sålunda rättenatl till massmedia lämna ut andra sekretessbelagda uppgifter än sådana somupptas i 16 kap. av förslaget fråga, om inte den nämnda principen försekretessbeläggning egentligen åsidosatts. Det kan göras gäUande, att detbelräffande de sekretessfall där meddelarfriheten råder inte kan finnas fog föratt över huvud stadga sekretess. Man har ju där gjort den avvägningen attoffentliggörande på del mest effektiva sättet av alla får ske. Konsekvensenborde bli, att skälen för att aUs sekretessbelägga uppgifterna ej kan haerforderlig tyngd. Helt bärkraftigt är nu inte detta resonemang. Finnssekretessbestämmelse, som ej bryter meddelarfriheten, föreligger i allt faUinte någon skyldighet för tiänstemannen att lämna uppgiften till press ellerandra massmedia. Det läggs i hans hand atl bedöma, om meddelandet kan eller börske. Funnes inte sekretessbestämmelsen, skulle däremot föreligga skyldighet attlämna ut allmän handling som innehåller uppgiften lill envar som begär det. Mankan naturligtvis säga att denna skyddsbarriär blir av mindre betydelse juvidare krets av tjänstemän på olika kompetens- och ansvarsnivåer som anses böraha tillgång lill de sekretessbelagda uppgifterna i tjänsten. Att utvecklingengår i riktning mot att inom myndighet allt mer vidga kretsen är ju klart. Enviss skillnad mellan att på det meddelarfria området ha sekretessbestämmelseroch inte ha detta blir det dock uppenbarligen. Fråga är emellertid om inte avvägningen mellaninsynsintresse och skyddsintresse på det område där meddelarfriheten råderborde göras på annat sätt än att, utom i situationer där meddelarfrihet tas ianspråk, ha helt samma sekretessbestämmelser som generellt gäller i fallen, därmeddelarfrihet inte är för handen. Man kan tycka, att det beträffandeuppgifter, som fritt får meddelas till massmedia, över hela linjen borde läggasi tjänstemannens hand att avgöra, om sekretess är påkallad, eventuellt attförena ett utlämnande av uppgift med förbehåll om sekretess. Det är inte lättalt förstå och framstår i varje fall som ytterst egendomhgt, atl en Oänsteman,vid straffansvar för brott mot tystnadsplikt, skall vara förhindrad alt lämnaul en uppgift t. ex. till en annan myndighet, som han har full frihetatt lämna samma uppgift till massmedia. Det skulle vara en begripligare ordningoch stå i bättre överensstämmelse med den grundläggande principen för Prop.1979/80:2 Del A Lagrådets yurande 462 sekretessbeläggning att beträffande nu ifrågavarande fallsekretessbestämmelserna ersattes av en generell rätt för tiänstemannen attfritt bedöma, huruvida uppgiften kunde lämnas ut. Anses emellertid att det i vissa av nu avsedda faUverkligen är behov av sekretess i egentlig menuig, bör konsekvensen bli, attmeddelarfriheten begränsas också i dessa fall. Jag viU föreslå, atl här anförda synpunkter övervägs viddet fortsatta lagstiftningsarbetet på berört rättsområde. Lagrådet: 1 kap. I del föregående (i avsnitt 3) har lagrådet berört degrundläggande bestämmelser som upptas i 1 kap. 1 § i det remitterade förslaget.Därvid har förordats viss omarbetning av paragrafen. Den föreslagna nyalydelsen föranleder vissa redaktioneUa ändringar i 2 och 3 §§. Av det förut anförda framgår också, att lagrådet förordaren ny bestämmelse i 1 kap. som klarlägger innebörden av termerna"skada" och "men" när de används i 7-9 kap. Dennabestämmelse synes lämpligen böra få sin plats meUan 7 och 8 §§ i förslaget.Samtidigt lorde förslagets 6 §, som innehåller vissa bestämmelser rörandetidsbegränsningen av handlingssekrelessen, böra flyttas ned och få sin platsnärmast efter nyssnämnda bestämmelse om skada och men. TUl ytterligare en ny paragraf, angående utlämnande avuppgift från en befattningshavare vid en myndighet till annan myndighei i visstfall, återkommer lagrådet i det följande vid 7 §. Det föreslagna 7 kap., som innehåller bestämmelser omsekretess med hänsyn främst tiU skyddet för enskilds personliga förhållanden,avslutas med en hänvisning, i 25 §, tiU vad som är särskUt föreskrivet i frågaom tystnadsplikt angående uppgift som har anförtrotts präst under bikt ellersjälavårdande samtal i övrigt. Denna hänvisning rör en så speciell fråga attden egentligen inte passar så väl in i 7 kap. Den synes heUre böra las in redani 1 kap., närmast före den avslutande 9 §. Vad lagrådet sålunda förordar medför viss ändring avparagrafnumreringen i 1 kap. Förslagets 7 § blir 6 §, som ny 7 § införs denbestämmelse om utlämnande av uppgift från en befattningshavare vid en myndighettill annan myndighei som lagrådet återkommer till i det följande, förslagets 8§ behåller sin plats, den av lagrådet förordade beslämmelsen rörande skada ochmen blir 9 §, förslagels 6 § blir 10 §, den från 7 kap. 25 § i förslagetöverflyttade hänvisningen blir 11 § och förslagels 9 § slutligen blir 12 §. I enlighet med det anförda skulle 1 kap. få den lydelsesom framgår av en till detta protokoU fogad bilaga. I fråga om denna paragraf hänvisas lill vad lagrådetanfört i den inledande framställningen (avsnitt 3). 1979/80:2 Del A Lagrådets yttrande 463 Med hänsyn till det innehåll lagrådet föreslagit i frågaom 1 § kan de båda närmast följande paragrafernas lydelse förenklas betydligt.Sålunda torde 2 § kunna ges det innehållet att uppgift, för vUken sekretessgäller enligt lagen, inte får röjas för enskUd i andra faU än som anges i lageneller i lag eller förordning till vilken förstnämnda lag hänvisar. På sätt liknande vad som föreslagits i fråga om 2 § torde3 § få innehålla att, om sekretess gäller enligt lagen för uppgift somförekommer hos viss myndighet, uppgiften inte får röjas för annan myndighet iandra fall än som anges i lagen eUer i lag eller förordning tUl vUkenförslnämna lag hänvisar. Andra stycket i förslaget bör utgå såsom överflödigt. Enligt det remitterade förslaget reglerar bestämmelserna iparagrafen också sekretessen mellan olika verksamhetsgrenar inom sammamyndighet. Även andra bestämmelser i det remitterade förslagel behandlar detfallet att en myndighet har flera verksamhetsgrenar. Sålunda talas i 5 § omutlämnande av uppgift från sådan verksamhetsgren. I 14 kap. 13 §§ jämställsuttryckligen med uppgiftslämnande mellan olika myndigheter uppgiftslämnandemellan olika verksamhetsgrenar inom samma myndighei. Likaledes torde reglernai 13 kap. om överföring av sekretess samt övriga bestämmelser i lagen omöverföring av sekretess - t. ex. i 6 kap. 1 § andra stycket och 8 kap. 8 §tredje styckel saml 12 kap. 1 § vara avsedda alt ha lUlämpning på uppgiftersom lämnats från en verksamhetsgren inom en myndighet till en annanverksamhetsgren inom samma myndighet. En lagteknisk förenkling bör åstadkommasgenom all som ett nytt andra stycke i paragrafen tas upp en föreskrift om altvad som sägs i paragrafen, 5 §, 1 3 och 14 kap. samt i särskilda bestämmelser iförevarande lag om överföring av sekretess mellan myndigheter också gäller iförhållandel mellan olika verksamhetsgrenar inom samma myndighet. Molsvarandeuteslutningar får göras i första styckel och 5 § samt i 14 kap. 1 -3 §§. Med verksamhetsgren avses i första hand en organisatorisktavgränsad enhet inom en myndighet. Organisationskrileriet lorde dock ej varaavgörande. Enligt remissprotokoUet synes med verksamhetsgren vara alt likstäUavarje verksamhet inom en myndighet, från vilken en sekretessbelagd uppgiftenligt en tillämplig sekretessregel inte får lämnas utan prövning enligtsekretesslagen. En sådan prövning skall alltså företas när fråga uppkommer omatt lämna en sekretessbelagd uppgift tiU en enhet inom samma myndighet, sominte kan anses delta i den verksamhet där sekreiessen gäller. Skulle en uppgift som är sekretessbelagd i enverksamhetsgren lämnas tUl en annan verksamhetsgren inom samma myndighet, blirsekreiessen utanför den utlämnande verksamhetsgrenen beroende på om någon regelom primär eller sekundär sekretess är tillämplig i den mottagande 1979/80:2 Del A Lagrådeis yttrande 464 Gäller sekretess där, skall denna liksom sekretessen i den utlämnande verksamhetsgrenen - enligt 1 kap. 7 §iakttas av myndigheten som sådan och av alla sådana personer som nämns i sagdalagrum, vare sig de hör lill en verksamhetsgren där sekretessen gäller ellerej. Gäller ej sekretess i den mottagande verksamhetsgrenen, får uppgiftenlämnas ul från denna. I vissa fall är det dock tänkbart att enbefattningshavare i en verksamhetsgren där sekreiess inte gäller får kännedomom en sekretessbelagd uppgift utan att uppgiften är att anse som utlämnad lUlhonom. Sekretessen består då och skall iakttas av befattningshavaren. I anslutning till den här föreslagna bestämmelsendiskuteras i remissprolokollet den nya lagstiftningens tillämpning iförhållande tUl utländska myndigheter. Det framhålls bl. a. att det förnärvarande torde förhålla sig så atl hemlig handling kan lämnas till utländskmyndighet enligt samma grunder som gäller för utbytet av handlingar mellaninhemska myndigheter samt att tjänsteman som har tystnadsplikt inte sällan kani tjänsten vidarebefordra uppgift tUl annat land utan att han därigenom gör sigskyldig till "obehörigt röjande". Vidare erinras om att ipromemorieförslaget upptagits en bestämmelse om utlämnande av sekretessbelagdauppgifter tUl främmande stats myndighet eller tiU mellanfolklig organisation (2kap. 8 § promemorieförslaget). Departementsförslagel saknar en motsvarande beslämmelse.Som skäl anförs i remissprolokollet, att föreskrifter om utbyte av hemligauppgifter mellan svenska och utländska myndigheter knappast framstår somändamålsenliga med den begränsade reglering av sekretessen mellan myndighetersom läggs fram i förslaget. I anslutning härtill framhålls att det remitteradeförslagel innebär att utlämnande av hemliga uppgifter tUl utländsk myndigheieller mellanfolklig organisation tills vidare får ske på i huvudsak samma sättsom . Vad som sålunda anförts kan möjligen ge upphov tillmissförståndet att utländska myndigheter generellt skulle ha en principiellrätl att ta del av uppgifter hos de svenska myndigheterna enligt samma grundersom gäller i förhållandet mellan de svenska myndigheterna inbördes och att deenda begränsningar som gäller är sådana som följer av sekretesslagstiftningoch eventueUt av annan lag eller av grunderna för lagstiftning av delta slag.Så lorde dock ej vara fallet. Att svenska myndigheter är skyldiga att samarbetamed och bistå varandra är en självklar princip (jfr 4 § allmänna verkssladganoch vad som i remissprolokollet anförsvid 15 kap. 5 §). Denna princip torde bl.a. innefatta att en svensk myndighet har en långtgående rätt alt få tillgångtill uppgifter som finns hos en annan svensk myndighet och att begränsningar idenna rätt i allmänhet sker genom föreskrifter i lag eller förordning. Det ärockså naturligt att bestämmelser härom placeras i sekretesslagstiftningen. Iförhållande till utländska myndigheter lär emellertid svenska myndigheter ej hanågon principiell skyldighel till samarbete. Samarbete kan vara föreskrivet ilag. 1979/80:2 Del A Lagrådets yttrande 465 se t. ex. lagen (1973:431) om utredning angående brott motutländsk tullag. Samarbete kan också faktiskt ha upptagits inom vissa områdenoch i förhållande till vissa stater. Men någon allmän skyldighet att biståutländsk myndighet torde ej föreligga. Frånsett de i lag och förordning regleradefallen torde därför svensk myndighet alltid ha rätt att efter diskretionärprövning avslå utländsk myndighels begäran att få del av material som finns hosden svenska myndigheten. På prövningen inverkar en rad omständigheter, bl. a.vilka relationer har tUl det land det gäller och vilka relationer somfinns mellan den svenska och den utländska myndigheten. Är omständigheterna sådana att den svenska myndigheten iprincip anser sig böra bistå den utländska myndigheten är det å andra sidan tydligt,att den svenska myndigheten måste tillse att de intressen som uppbärsekretesslagstiftningen inte åsidosätts (jfr prop. 1973:117 s. 17). Det fåralltså inte förekomma att en svensk myndighet lämnar ul hemliga uppgifter utländsk myndighet i strid mot vad sekretesslagen föreskriver för svenskaförhållanden. Det skulle kunna övervägas att i sekretesslagen införa enreglering av denna fråga. Det är emellertid uppenbart alt i sekretesslagen intekan införas någon närmare reglering av vad svenska myndigheter i aUmänhet skalliaktta i fråga om utbyte av uppgifter med utländska myndigheter. Utan en sådanbakgrund är det å andra sidan svårt alt i lagen ta in bestämmelser i denbegränsade frågan om svenska myndigheters skyldighet att i sådant utbyte iakttasekretesslagens bestämmelser. Med hänsyn härtiU och då det även utan uttryckligreglering torde vara klart atl svenska myndigheter har skyldighet i dettahänseende, har vi inte någon erinran mot förslagels ståndpunkt att frågan härominte behandlas i lagen. I överensstämmelse med den av lagrådet förordadeterminologin bör orden "lämna ut" ersättas med "röja". Vad som sägs om verksamhetsgren inom en myndighet bör somanförts vid 3 § utgå. Med anledning av de exempel som ges i remissprotokollet påtUlämpningen av paragrafen vill lagrådet understryka att en restriktivtillämpning bör iakttas. Endast i de faU, då del för fuUgörandet av ett visslåliggande som en myndighet har är en nödvändig förutsättning att ensekretessbelagd uppgift lämnas ut, får sekreiessen efterges. Blott och bart enbedömning att effektiviteten i myndighetens handlande nedsatt; genom enföreskriven sekretess får inte leda lill atl sekretessen åsidosätts. 30 1979/80. 1979/80:2 Del A Lagrådeis yttrande 466 1 denna paragraf anges vilka subjekt som har att iakttasekretess i fråga om viss uppgift. Paragrafen hänför sig till myndighet ochtill personer som på visst sätt är knutna lill myndighet. För tydlighetens skuUbör enligt lagrådets mening anges att paragrafen gäller den myndighet hosvilken uppgiften är sekretessbelagd. Vidare bör i fråga om de till myndighetknutna personerna anges all vederbörande skall ha fått kännedom om uppgiften isin verksamhet hos myndigheten. Paragrafen bör i enlighet härmed få lydelsen, att förbudatt röja eller utnyttja sekretessbelagd uppgift gäller för myndighet däruppgiften är sekretessbelagd samt för person som på grund av anställning elleruppdrag hos myndigheten, på grund av Oänsteplikl eller på annan liknande grundför det allmännas räkning deltar eller har deltagit i myndighetens verksamhetoch därvid har fått kännedom om uppgiften. Som berörts tidigare innehåller de följandesekretessbestämmelserna i vissa fall begränsningar av sekretessen på det sättet,atl sekreiess anges gälla i ärende av visst slag. Tvekan kan då uppkomma omvUka myndigheter som berörs. I klarhetens inlresse vill lagrådet uttala, atlsekretessen skall iakttas inte bara av den eller de myndigheter som handläggereller har handlagt ärendet för prövning utan även av myndighet som eljest tareller har tagit befattning med ärendet, t. ex. som remissinstans. Förslagelsbestämmelser i 11 kap, 4 § andra stycket, 12 kap, 1 § första stycket och 13kap, 1 5 §§ om överföring av sekretess är utformade så, att i fall dåmyndighei som avses i beslämmelsen från annan myndighei erhåller uppgift som ärsekretessbelagd där, sekretessen också gäller hos den förstnämnda myndigheten,I motiven till 12 kap, 1 § förstastycket, som innehåller regler om sekretesshos domstol, sägs emellertid att stadgandet är tillämpligt inte endast närdomstol erhåller sekretessbelagd uppgift från en annan myndighet; det ligger isakens natur, anförs det, alt stadgandet också gäller i fråga om uppgift somerhålUts från myndighetens personal, dvs, från någon i den personkrets somanges i förevarande 7 §. Ett motsvarande uttalande görs vid rubriken till 13kap, i fråga om de i nämnda kapitel upptagna bestämmelserna om överföring avsekretess till myndighet i verksamhet, som avser tillsyn eller revision m, m, Imotiven till 11 kap, 4 § andra stycket, som behandlar överföring av sekretesstill JO eller JK finns inte något molsvarande uttalande, men det är tydligt atlden berörda principen skall äga tillämpning även här. Det är alltså avsett alt uttrycket, att en uppgift lämnas"från en myndighet", i här behandlade stadganden också skaU avse falldå uppgift lämnas från någon i den personkrets som anges i förevarandeparagraf. Detla skall tydligen gälla även om den som lämnar uppgiften därvidinte företräder myndigheten. Enligt lagrådets mening bör lagtexten förtydligasi sistnämnda hänseende. En bestämmelse i detta syfte bör upptas i en nyparagraf som placeras i 1 kap. och med lagrådets förslag betecknas 7 §. Den kanges lydelsen, att sådana bestämmelser i 11 13 kap., som avser överföring avsekretess från en myndighet till en annan, tUlämpas även när person som avses i6 § lämnar uppgift till annan 1979/80:2 Del A .r: Lagrådets yiuande 467 myndighet utan att han därvid företräder den myndighettill vilken han är knuten. I överensstämmelse med den av lagrådet förordadeterminologin bör orden "lämna ut" ersättas med "röja". Den sekretess, som är föreskriven i 10 § SekrL och sommotsvarar sekretessen enligt förevarande paragraf och 9 kap. 17 § i förslagel,har inte ansetts lUlämplig på handlingar hos särskild av regeringen ; se RÄ 1963 ref. 29 angående 1963 , som hade att utreda omständigheter i samband med enuppmärksammad spioneriaffär. En kommission med liknande uppdrag har nyligentiUsatts. Behov av sekretess motsvarande den som enligt förevarande paragrafgäller för uppgift i polismyndighets verksamhet för att förebygga, uppdaga,utreda eller beivra brott synes föreligga för uppgift hos . Behovet förstärks av atl förslaget inte som nuvarandelag låter sekretessen för polismyndighets handlingar angående brottsutredandeverksamhet m. m. följa med handlingarna var dessa än befinner sig. Enligtförslaget kommer således uppgifter i handlingar eUer eljest som erhåller från polisen inte att vara sekretesskyddadehos kommissionen. Med anledning av det anförda förordar lagrådet en bestämmelseatt uppgifter i verksamhet får sekretesskydd om detkan antas att röjande av sådan uppgift medför att syftet med beslutade eUerförutsedda åtgärder motverkas eller den framtida verksamheten hos kommissionenskadas. Detla bör gälla vare sig kommissionen fått uppgiften i fråga direkteller från annan myndighet. Det sekretesskydd som lagrådet åsyftar synes kunnabeskrivas som sekretess motsvarande den som gäller enligt förevarande paragrafi förslaget. I samband med ändringen bör lagtexten förtydligas på vissapunkter. Bestämmelsen i första stycket första meningen i förslagetbör bilda första stycket och få lydelsen att sekretess gäUer i 1.förundersökning i brottmål, 2. angelägenhet, som avser användning avtvångsmedel i sådant mål eller i annan verksamhet för att förebygga brott, och3. åklagarmyndighets, polismyndighets eller tullmyndighets verksamhet i övrigtför att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott, för uppgift iverksamheten, om det kan antas alt syftet med beslutade eller förutseddaåtgärder motverkas eller den framtida verksamheten skadas om uppgiften röjs. I ett nytt andra stycke bör införas den av lagrådelförordade bestämmelsen om sekretess hos . 1979/80:2 Del A Lagrådets yttrande 468 sen bör samordnas med andra meningen i förslagels förstastycke så att stycket får lydelsen att molsvarande sekretess gäller eller annat organ, som tillsatts av regeringen för altutreda omständigheter i samband med händelse som väckt allmän uppmärksamhet,samt i annan myndighets verksamhet för att gå åklagarmyndighet, polismyndigheteller tullmyndighet tUl hända med att uppdaga, utreda eller beivra brott. Andra stycket i förslaget bör bli tredje stycket. I denna paragraf anges vissa undantag från den i 7 kap. 1§ föreskrivna sekretessen inom hälso- och sjukvården och annan medicinskverksamhet m. m. för uppgift om enskUds hälsotUlstånd eller andra personligaförhållanden. Enligt punkt 4 i förevarande paragraf gäller sålunda intesekretess för anmälan eller beslut i ärende om ansvar eller behörighet förpersonal inom hälso- och sjukvården. I fråga om anmälan är alt märka att ensådan kan innehålla åtskilliga uppgifter av det slag som avses i 7 kap. 1 §,uppgifter som kan gälla även andra personer än anmälaren eller den anmälde.