prop · G303103 · 1979-12-31 00:00:00 — all besluia om sakkunniga, experler, sekrelerare och annalbilräde ål kommittén. Vidare hemsläller jag atl regeringen föreskriver allkosinaderna för utredningen skall belasta andra huvudtitelns kommilléanslag. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan, Kriminalvård i frihet m.m. Departementschefen, statsrådet , anför. Jag har tidigare denna dag erhållit regeringens bemyndigandeatl tillkalla en kommitté med uppgift all uireda vissa frågor rörande fängelseoch kriminalvård i anstalt (Dir. 1979:34). I anslulning härtill uttalade jagatl en annan kommitté borde tillkallas för att pröva frågor om denframtida utformningen av kriminalvård i frihet och om alternativ tillfrihetsstraff. Angående de allmänna överväganden som har föranlett mig attföranstalta om denna översyn på straffrättens oeh kriminalvårdens område fårjag hänvisa lill vad jag anförde i det sammanhanget. Jag vill nu ta upp frågan om arbetsuppgifterna för denkommillé som avses få till uppdrag att utreda frågorna om utformningen avkriminalvården i frihet och om alternativ till frihetsslraff. Inom ramen för det allmänna påföljdssystemet ibrottsbalken (BrB) finns f.n. två påföljdsformer som kan sägas uigöraallernaliv lill frihetsstraff, nämligen villkorlig dom (27 kap.) ochskyddslillsyn (28 kap.). Jag bortser då från de olika formerna av överlämnandetill särskild värd (31 kap.) saml från böler (25 kap.). Villkorlig dom kan sägas fungera som en villkorligpåföljdseftergifl. Den kan meddelas för brott som har fängelse i straffskalan,om brottels svårhet eller andra allmänpreventiva skäl inte hindrar det. Enförutsättning är atl prognosen är god, dvs. att den lilllalade kan antasavhålla sig från brott utan atl övervakning eller annan ingripande åtgärdbehöver tillgripas. För den dömde gäller en prövolid av då han skallvisa skötsamhet och efter förmåga söka försörja sig, men någon övervakning ägerinle rum. Villkorlig dom innebär sålunda ingen kriminalvård i frihei i egentligmening. Den brottspåföljd som i BrB;s sanktionssystem innebärkriminalvård i frihet som självständig påföljd är skyddstillsyn. Påföljden kananvändas vid brott som har fängelse i straffskalan, om övervakning anseserforderlig och annan, mer ingripande påföljd inte är påkallad. Om detlindrigaste siraff som stadgas för brottet är fängelse fårdock skyddstillsyn bara tillämpas om del finns synnerliga skäl därtill.Skyddstillsyn kan förenas med böter. Dessutom kan domstolen förordna att iskyddstillsynen skall ingå behandling i anstalt. Sådan behandling skall pågåminsl en och högst två 51 Kommittéer:Justitiedepartementet Delll Ju:7 Inom dessa ramar besläms anslaltsliden underbehandlingens gång. Skyddslillsyn pågår under en prövolid av . Detvikligasle inslaget i påföljden ulgörs av övervakningen. Denna skall varaanordnad från påföljds-lidens början oeh fortgår i allmänhet . Kortare eller längre övervakningstider kan dock förekomma i detenskilda fallet beroende på vilket övervakningsbehov som anses föreligga. Närövervakningen pågått skall övervakningsnämnden pröva om den behöverfortsätta. Del brukar sägas all skyddslillsynen är avsedd atl genominslaget av övervakning fylla tvä funktioner, en kontrollerande och enhjälpande. Del ankommer således på skyddskonsulent oeh övervakare att göra sigunderrättade om den dömdes uppförande och se till alt han fullgör sinaåligganden under prövoliden. Kontrollen av den dömdes livsföring skall i förstahand syfta till att molverka att denne återfaller i broll. Dessutom skallfrivärdsor-ganen lämna den dömde den hjälp oeh del stöd som fordras för dennesanpassning i samhället. Vid behov skall man således bl.a. söka skaffa den dömdelämpligl arbete eller hjälpa denne lill yrkesutbildning. Enligt BrB är den som har dömts lill skyddslillsyn skyldigatt hålla övervakaren underrättad om sin bostad och arbetsanställning, atl inställasig hos övervakaren på kallelse och att i övrigl enligt dennes anvisningarupprätthålla förbindelse med honom. Även vissa andra generella krav ställs påden som har dömts lill skyddstillsyn. Den dömde skall nämligen under prövolideniaklla sköisamhel, efter förmåga söka försörja sig samt göra vad han förmår föratl fullgöra en evenluell skyldighet att ersätta skada som har uppkommit genombrottet. De generella krav som i enlighet härmed ställs på den somhar dömts lill skyddstillsyn kan i det enskilda fallet kompletteras medsärskild föreskrift. Sådan föreskrift kan avse vistelseort eller bostad,utbildning eller arbetsanställning samt läkarvård, nykterhetsvård eller annanvård eller behandling i eller utom sjukhus eller annan sådan inrättning. kan också avse tid och sätt för fullgörande avskadeslåndsskyldighel. Om den dömde inle iakttar vad som åligger honom till följdav domen på skyddstillsyn, kan övervakningsnämnden förordna om övervakning, omdenna har upphört, meddela ny eller ändrad föreskrift eller besluta om varning.I sista hand kan nämnden hos åklagare göra framställning om att talan förs viddomstol om att skyddstillsynen skall undanröjas och annan påföljd för brottetbestämmas eller atl förordnande om anstaltsbehandling skall meddelas. Detlaförekommer dock endast sällan i prakliken. Uppkommer fråga om att vidta åtgärdpå grund av den dömdes misskötsamhet, kan denne efter beslut avövervakningsnämnd eller domstol omhändertas under högst , eller, omsynnerliga skäl föreligger, . Ett sådant omhändertagande är inleavsett som en påföljd för misskölsamheten utan som ett medel atl möjliggöraeller underlätta lämpliga åtgärder. Antalet personer som står under övervakning på grund avdom på skyddstillsyn är f.n. drygt 13.200. , då antalet varungefär lika slort (13.358 ), meddelade övervakningsnämndernabeiräffande de skyddslillsynsdömda 77 beslut om varning och 589 beslul omomhänderlagande, varav 392 verkställdes. I 31 fall gjorde nämndernaframställning till åklagare om att denne skulle föra talan omanslallsbehandling eller undanröjande av skyddstillsyn. Som framgår redan av de siffror som jag har redovisat nutillämpas skyddstillsyn i praktiken i betydande utsträckning som alternativ lill Del II Ju:7 Skr 1979/80:103 52 Helt i enlighet med vad som har avsetlsenligt förarbetena lill BrB har skyddslillsyn i rättstillämpningen fåttsärskilt slor belydelse som påföljd för yngre lagöverträdare. Del är ingen överdriftall säga all skyddstillsyn har blivil den normala påföljden för ungalagöverträdare, som inle anses böra komma i fråga för överlämnande lillbarnavårdsnämnd, även vid ganska allvarliga brott, särskilt grovaförmögenheisbroii. Men även för äldre lagöverträdare tillämpas skyddslillsynnumera i slor omfallning. En orsak lill den nu beskrivna ulvecklingen ärsäkerligen all insikten om frihetsstraffens humanilära och effektivitetsmässiganackdelar har blivil alllmer allmänl omfaltad. När jag tidigare denna dag hemställde om regeringensbemyndigande all lillkalla en kommillé för prövning av frågor om fängelse ochkriminalvård i anstalt, uttalade jag atl del enligt min mening är väsentliglalt fullfölja den linje i det kriminalpoliliska utvecklingsarbetet som går ulpå alt minska användningen av frihelsberövande påföljder och avkorla längden päde frihetsberövanden som ändå måsle göras av allmänprevenliva skäl. Bl.a. molbakgrund av atl brollslighelsutvecklingen utgör ett allvariigl samhällsproblemframhöll jag emellerlid all en fortsatt utveckling i sådan riklning måsteförenas med slrävanden all finna alternativ lill frihelsslraff, som i möjligmån innebär en effekiivisering i förhållande lill de nuvarande formerna avkriminalvården i frihet. Frivårdens effektivitet kan självfallet mätas på olikasätl. Eflersom frivärden syftar lill alt molverka återfall, bör en metod varaall undersöka ålerfallsfrekvensen bland frivårdsklienlelel. Brottsförebygganderådel (BRÅ) publicerade en promemoria (1976:2) om återfall vid olikareaktioner på brott. Av promemorian framgår all av dem som dömdes lillskyddslillsyn som försia lagföring återföll och inom femår. Av de skyddslillsynsdömda, som hade dömts för brott eller erhållil åtalsunderlåtelseredan före domen på skyddstillsyn, återföll och inom femår. Undersökningen avser delvis förhållanden som ligger tämligen längt tillbakai tiden, men senare publicerade siffror ger en liknande bild. Även om detnaturligtvis kan diskuteras hur sådana siffror skall bedömas, torde en allmänuppfattning dock vara all ålerfallsfrekvensen ligger på en alltför hög nivå.Mot bakgrund av de resultat som behandlingsforskningen har getl under senaretid förefaller del också Iveksaml, om skyddslillsynen i nuvarande utformningöver huvud tagel bidrar till atl minska återfallsbenägenhelen hos de dömda inågon mera påtaglig utsträckning. Vad som har anförts nu får inte uppfattas som någon kritikmot det arbele som bedrivs inom frivården. Personalen inom frivården liksom detill denna knutna lekmannaövervakarna har gjort myckel värdefulla insalser inomde ramar som gällande författningar och de av statsmakterna antagna principernaför kriminalvården i frihei ger. Vidare bör man hålla i minnet all deförslärkningar av resurserna som kriminalvårdsreform innebar förfrivårdens del först efter hand har genomförts i mera fullständig omfallning.Det förhållandet att resurserna numera är utbyggda utgör emellerlid enligt minmening ell särskilt skäl att i detta sammanhang genomföra en översyn i syflealt analysera och klarlägga frivårdens arbetsuppgifier. Tidpunkten för en sådan översyn är även av andra skällämplig. Kommiitén kommer sålunda i sitt arbete att kunna dra nytta av denutvärdering som publiceras rörande del s.k. Sundsvallsprojektel, dvs.den försöksverksamhet med kraftigt förstärkta resurser för frivården 53 Kommittéer:Justitiedepartementet Del II Ju:7 inom ell begränsai område som besluiade om år1970 i syfte all underiälla en framlida bedömning av frivårdens dimensioneringoch utformning (se Dir. ]979:34), Jag vill erinra om alt även andrautvärderingar av erfarenhelerna från svensk och ulländsk kriminalvård på senarelid har publicerats bl.a. genom utvecklingsenhetsförsorg. Vidare kommer kommiitén att kunna hämta ledning av den diskussion somhar förls kring tvä framlagda förslag på området, nämligen ungdomsfängelseulredningensbetänkande (SOU 1977:83) Tillsynsdom och BRÄ;s kriminalpoliliska arbetsgruppsrapporl (1977:7). Nyll slraffsyslem - Idéer och förslag. Jag skall i detföljande ge en kort redogörelse för huvudpunkterna av de båda förslagen i dennadel och för ulfallet av remissbehandlingen. Ungdomsfängelseulredningen föreslår bl.a. alt en nypåföljd med benämningen lillsynsdom införs. Tillsynsdom innebär enligtförslagel all den dömde ställs under intensiv övervakning i frihet under en tidav normalt . Den som är underkastad sådan iniensiv övervakning skallvara skyldig att hålla tät och regelbunden konlakt med övervakaren eller med enbiirädande övervakare saml i övrigl följa skyddskonsulentens föreskrifier. Ibörjan av påföljdsliden bör kontakten med övervakaren i allmänhel vara daglig.Tillsynsdom kan efter beslut av domstol eller övervakningsnämnd förenas medföreskrift om att den dömde skall vistas i ett s.k. frivårdshem. Domstolen kanockså förordna att den som döms till tillsynsdom skall las in i anstalt underhögsl . Om den dömde bryter mol de föreskrifter som gäller förlillsynsdomen, kan varning meddelas honom. Om han ända inle låter sig rättaeller om försummelsen är av svår beskaffenhel, kan han bli föremål för eltkortvarigt omhänderlagande under minsl tvä och . sådantomhänderlagande skall verkställas under ett eller flera veckoslut. Pä sammasätl som f.n. gäller beträffande den som har dömts till skyddstillsyn skallvidare provisoriskt omhändertagande kunna ske i avbidan på vidare förordnande. Den nya påföljdsformen lillsynsdom kan enligtungdomsfängelseutredningens mening inte införas utan att det får konsekvenserför påföljdssyslemet i övrigl. Förslaget innebär mot denna bakgrund bl.a. atlden nuvarande skyddstillsynen ersätts av två nya påföljder. Den ena av dessa,villkorlig dom med övervakning, moisvarar i allt väsenlligl skyddslillsyn idess nuvarande utformning, medan den andra, villkorlig dom med stödåtgärder,skiljer sig från denna genom att påföljden saknar tvångsmässiga inslag. Dendömde skall emellerlid lämnas personligt slöd och hjälp genom frivårdensförsorg och en förtroendeman kan förordnas för honom. Vid sidan av de nu nämndafrivärdspåföljderna skall enligt förslaget villkorlig dom kunna förekomma äveni sin nuvarande ulformning såsom en påföljd i frihet av varningskaraktär ulansärskilt verkslällighelsinnehåll. Vad sedan gäller BRÅ-rapporlens förslag måste dessa sesmot bakgrund av atl rapporten principiellt sett tar avstånd från den s.k.behandlingstanken inom kriminalpolitiken. Enligt rapporten bör ävenfrivårdspäföljdernas viktigaste ändamål vara att manifestera samhälletsogillande av etl brott genom att tillfoga lagöverträdaren ett obehag, ellstraff som främsl slår i proportion till del begångna brottets svårhet. Därvidkan utnyttjas det moment av skydd mot ny brottslighet som kan ligga i eniniensivi utövad kontroll. I rapporlen betonas emellertid mycket starkt att enpå detla sätt ändrad inrikining av kriminalvården i frihei inte får innebäraatl man överger ambitionen alt under straffverkställigheten vidta alla deålgärder som fordras DelllJu:7 Skr 1979/80:103 54 för alt tillgodose lagöverträdarens behov och göra delmöjligt för honom atl fungera i samhällel. I rapporlen - som har karaklär av en idéskiss och inteinnehåller några utarbetade lagförslag - läggs fram principiella riktlinjer förtre nya eller åtminstone i vissa delar ändrade frivårdspåföljder. Enligtförslagel bör villkorlig dom i huvudsak behållas, dock eventuellt under denändrade benämningen slraffvarning. Del nuvarande kravet på god prognos bör tasbort, och den tvååriga prövoliden bör ersättas av en ordning enligt vilkenåterfall inom en tvåårstid kan leda till straffskärpning. Även skyddstillsynbehålls med vissa förändringar. Dessa består huvudsakligen i att domstolen tillskillnad från nu skall kunna ange hur länge påföljden skall pågå och i atl detredan i BrB skall läggas fast vilken kontaklfrekvens mellan övervakaren och dendömde som skall vara den lägsta tillåtna. Gruppen diskulerar även i fråga omskyddstillsyn möjligheten av en ändrad benämning, som i så fall bör innebäraatt påföljden betecknas exempelvis lillsyn. Som den strängaste påföljden i frihet bör enligtBRÅ-gruppens förslag införas etl nytt straff, inlensivövervakning, som äravsett att innebära en mer intensiv kontroll oeh därmed etl större obehag förden dömde än den nuvarande skyddslillsynen. Det grundläggande innehållel i dennya påföljden bör bestå i en skyldighet för den dömde alt iveckan anmäla sig hos skyddskonsulenten oeh polisen. Enligt rapporten skullel.ex. anmälningsskyldigheten kunna fullgöras en gång hos skyddskonsulenten- för all tillgodose den dömdes behov av hjälp och stöd - saml vid övrigalillfällen hos polisen. Strafftiden bör inom givna ramar bestämmas av domstoleni del särskilda fallet på grundval av brottets art och övriga omständigheter.Om den dömde underkastar sig vård eller behandling mol alkohol- ellernarkotikamissbruk eller på annat sätt vidtar någon särskild åtgärd som är ägnadatt underlätta hans anpassning i samhället, bör detta i vissa fall kunnaersätta anmälningsskyldigheten. Såväl vid skyddstillsyn som vid intensivövervakning börenligt BRÅ-rapporlen den dömde kunna åläggas sanktioner, om han inte uppfyllerde krav som påföljden innebär. Tvångsnivån bör dock ligga lägre vid skyddstillsynän vid intensivövervakning. Sanktionerna bör tillämpas snabbt och konsekventoch bestå av successivt strängare ingripanden, om de mildare inte leder tillavsett resultat. betänkande oeh BRÅ-gruppensrapporl, som sålunda delvis rör näraliggande frågor, har remissbehandlais gemensaml.Remissinstanserna har genomgående ställt sig negativa till ungdomsfängelseutredningensförslag till utformning av frivärdspåföljderna. En huvudpunkt i kritiken harvarit att det föreslagna systemet med sex olika frivårdspåföljder, var och eninrymmande en rad olika sanktionsformer, leder till att påföljdssystemet blirsvåröverskådligt och medför risker för en ojämn rättstillämpning. Vidare anförsatt det kommer atl ställa sig svårt att på verkställighetssladiel upprätthållade avsedda skillnaderna mellan påföljderna och alt dessa därför sannolikt ipraktiken kommer atl få samma eller likarlad innebörd för den dömde. Dennakritik riktas också mol förslag om att intensivövervakning skallinföras som självständig påföljd vid sidan av skyddstillsyn. De remissinstansersom företräder polisväsendet tar bestämt avstånd från tanken alt polisen skallfungera som ett av verkställighetsorganen vid intensivövervakning underhänvisning lill att det skulle innebära en uppgift som är främmande förpolisens verksamhet. Många remissinstanser vänder sig också mol 55 Kommittéer:Justitiedepartementet Del II Ju:7 rapportens kritik av behandlingstanken. Samiidigi ullalarålskilliga inslanser all vissa delar av ungdomsfängelseutredningens ochBRÅ-gruppens förslag är väl värda alt beaktas vid en kommande översyn avpåföljdssyslemet. Därvid nämns från många håll ålgärder för alt göra övervakningenoch kontrollen mera effektiv och förstärka sanktionshotet för dem som drar sigundan övervakningen. Fastän både ungdomsfängelseulredningens belänkande ochBRÅ-gruppens rapporl enligt min mening innehåller ålskilliga värdefullauppslag som bör tas tillvara under del fortsatla arbelel på en förbättring avfrivårdssyste-mel, lorde det mot bakgrund av remissbehandlingen stå klart attingetdera av förslagen som helhet kan läggas till grund för en omedelbar reformpå området. Ytterligare utredning i fråga om principerna och detaljerna i ettändrat frivårdssystem är ofrånkomlig. Till ledning för kommilléns arbete idenna del vill jag anföra följande. Frivården har som jag har nämnl förut, f.n. en dubbeluppgifl nämligen som kontroll- och som hjälporgan. Det var särskilt frivårdenshjälpande uppgifl som kom att betonas av BrB;slillämpning, någol som otvivelaktigt kom atl undanskymma kontrolluppgiften.Numera har emellertid den uppfatlningen blivit alltmera allmän, att frivårdens rollsom etl organ för social service inte kan vara den huvudsakliga och inle helleren grundval för dess organisation. Att frivården tilläggs uppgifler pä dettaområde måste ses som en kompromiss mellan på ena sidan den principiellauppfattningen att samhällets allmänna service skall tillgodose alla medborgareutifrån deras enskilda behov och på den andra hänsynen lill de faktiskaförhållanden som ändå gör särskilda hjälpålgärder ofrånkomliga för kriminalvårdensklientel. Frivårdens stödjande uppgifler måsle härvid främst inriktas på attuireda vilka stödåtgärder som bör vidtas av samhällets allmänna organ, atlgenom rådgivning påverka den dömde i sådan riktning att det blir möjligt altgenomföra åtgärderna samt att förmedla kontakten mellan den dömde och de organsom skall svara för genomförandet. har frivårdens kontrollfunktionerefterhand kommii mera i blickpunkten. principbeslut omkriminalvårdsreformen slogs det fast att kontrollfunktionen borde ingå som enoskiljaktig del i allt frivårdsarbete. När något kontrollbehov ärför handen, bör kriminalvårdens kontakt med den dömde upphöra. I den månsociala behov då fortfarande föreligger skall dessa tillgodoses genom desociala myndighelernas försorg (prop. 4 s. 128). Kontrollfunktionenbetonas också mer än tidigare i den nya frivårdsförordningen (1977:327), därregler om systematisk planering av övervakningen och om frivårdstjänstemännenskontrolluppgifter har lagts fast. Enligt min mening är tiden nu mogen att gå längre på dennaväg. I den tidigare denna dag beslutade lagrådsremissen om ändring i BrB harlagts fram förslag i denna riktning. Bl.a. innebär förslagel allverkställighetsinnehållet i skyddstillsynspåföljden bhr fastare genom allövervakningsnämnden tilläggs befogenhet att meddela den dömde särskildföreskrift om vad som skall gälla för övervakningen. I sådan föreskrift fåranges på vilkel sätt och i vilken omfattning den dömde skall hålla konlakt medövervakaren. Vidare får föreskrivas skyldighet för den dömde atl omedelbartlämna underrättelse om utevaro frän arbetsplats, skola eller annan iföreskriften angiven verksamhet eller inrättning. Etl genomförande av delta förslag kommer enligt min meningalt i DelllJu:7 Skr 1979/80:103 56 förening med den redan gällande frivårdsförordningenuigöra en god grund för etl forlsall arbele, som syflar lill att görakriminalvården i frihei mera effekliv än f.n. Kommiitén bör därvid arbela eflertvå huvudlinjer. Den bör dels undersöka möjlighelema alt effekliviserafrivården inom ramen för del nuvarande påföljdssyslemet, dels prövaförulsällningarna för att med detla syslem införliva en eller ell parbrollspåföljder som kan uigöra nya alternativ till frihetsstraff. Vad först gäller frågan om ändringar inom det nuvarandepåföljdssyslemets ram knyter sig intresset främst lill skyddstillsynspåföljden.Inom ramen för den kritik som har riktats mol den allmänna ulformningen avdenna påföljd har till en början bl.a. pekats på atl skyddslillsynens innehållvisserligen i betydande mån kan varieras på verkställighelsplanel men allmöjligheterna för domstolen att genomföra molsvarande nyansering i samband medpåföljdens ådömande är alltför små. I praktiken används emeWertid skyddslillsynför bioU av starkt varierande svårhetsgrad. Mot denna bakgrund bör kommillénundersöka om det går alt skapa ökade möjligheter för domstolarna atl anpassaskyddstillsynens innehåll lill vad som med hänsyn till brottets art och övrigaomständigheter bedöms som rättvist och ändamålsenligt i del särskilda fallel.En utväg kan exempelvis vara att låla prövolidens eller övervakningstidenslängd inom vissa ramar fä bestämmas i domen. Alt del grundläggande innehållel i skyddslillsynen även ifortsättningen bör beslå i en skyldighet för den dömde all hålla kontakt med deövervakande myndigheterna torde vara klart. Denna skyldighet bör i görligaslemån ges ell fast innehåll redan i samband med domen. En sådan ordning kanåstadkommas geuvjm direkl tillämpliga allmänna föreskrifier eller genom reglersom möjliggör all domstolen inom vissa ramar träffar etl avgörande i detenskilda fallet. Även en kombinalion av dessa båda metoder är länkbar. Del böremellerlid inle vara uteslutet att skyldigheten till viss del också skall kunnages ell närmare innehåll vid behandlingsplanens utformning eller genom en iefterhand meddelad formell föreskrift. De generella skötsamhelskrav som lagen f.n. släller på densom har dömts till skyddslillsyn har kritiserats i den kriminalpoliliskadeballen. Det har därvid gjorls gällande all de är alltför vagt utformade ochatl det såväl för den dömde som för verkställighetsmyndigheterna är av storbelydelse att det inte kan uppslå någon tvekan om vilka krav de har rätt allställa på varandra. Kommittén bör undersöka om del är möjligt att precisera deallmänna kraven. En annan utväg kan naturligtvis vara all de hell eller delvisupphävs. En viklig uppgift för kommittén i denna del är att se överde sanktioner som skall gälla i fall dä den dömde bryler mot vad som åliggerhonom i fråga om kontaktskyldighet e.d. De siffror som jag inledningsvisåtergav visar all de nuvarande sanktionerna används myckel sparsamt. Detla kanhänga samman med en ovilja från verkställighelsmyndigheternas sida all begagnadem men också med reglernas konstruktion. Jag delar liksom åtskilligaremissinslanser BRÅ-gruppens uppfattning alt del bör finnas ellsanktions-system som är möjligt att tillämpa snabbt och konsekvent. För all bli effektivt måsle ett sådanl syslem sannoliklinnehålla en del ganska ingripande åtgärder, som i vissa fall kan innebära ellomhändertagande av eller ett kortvarigt frihelsberövande för den dömde. Liksomflera remissinstanser ställer jag mig emellerlid någol iveksam lill tanken altvid villkorsöverlrädelser använda frihetsberövanden som straff i egentligmening 57 Kommittéer:Justitiedepartementet Del II Ju:7