prop · G303143 · 1979-12-31 00:00:00 — Som kommittén har framhållittorde förslaget kunna leda till minskad likvidalionsfrekvens, något som ärönsvärt med hänsyn till att likvidation och bildande av nytt bolag är förenatmed omgång och kostnader. Avvecklandet av en rörelse medför också ofta envärdeförstöring. Jag ställer mig därför bakom kommitténs förslag lill regler omavtal om utträde och till regler om uteslutning av bolagsman. Angående ordningen för prövning av tvister om lösenbeloppsstorlek och skyldighet eller rätt att utträda ur handelsbolag har enremissinstans, i , ställt sig kritisk tillkommitténs förslag. anser all det med hänsyn till all en ordinärdomstolsprövning av eventuellt uppkommande tvisier kan la avsevärd lid börnärmare övervägas om inte ell skiljeförfarande vore mera ändamålsenligt. Enligt min mening bör frågor om rätt eller skyldighet tillutträde och frågor om lösenbeloppets storlek av praktiska skäl prövas i sammaordning. Ett skiljemannaförfarande enligt lagen (1929: 145) om skiljemän äremellertid ofta mindre lämpligt då det gäller frågor om räll eller skyldighetatl utträda ur ett handelsbolag. Tvister om räll eller skyldighet lill utträdeoch om lösenbelopp vid utträdet bör därför enligt min mening i enlighet medkommitténs förslag prövas av allmän domstol i samma ordning som tvistefrågor iallmänhet. Då det är fråga om hembud vid överlålelse av andel i handelsbolagbör däremot, i enlighet med vad som gäller enligt aktiebolagslagen och somkommiitén har föreslagil, tvister om lösningsrätt och om lösenbeloppets storlekprövas av skiljemän, om inte annal föreskrivs i bolagsavlalet. Kommittén har föreslagit att möjligheterna att arbeta medenmanshandelsbolag skall begränsas genom en föreskrift om att bolaget skallanses ha trätt i likvidation senast efter det att bolagsmännensantal har nedgått till en. Vidare föresläs att efter likvidationstillståndets inträde Prop.1979/80:143 55 avvecklingsändamålet skall utgöra en i princip tvingandebegränsning av ägarens rätt alt vidta rättshandlingar för bolagets räkning. Enligt min mening innebär déh föreslagna regleringen, sömi huvudsak har lämnats utan erinran av remissinslanserna, en lämpligbegränsning av möjlighelen all arbeta med enmanshandelsbolag. i har anfört attenmanshandels-bolaget bör anses upplöst, om det redan från början ärklarl att någon ny delägare inte skall upptas. Med anledning av länsstyrelsensinvändning vill jag framhålla att jag finner del praktiskt med den av kommitténföreslagna enhetliga regeln om all etl handelsbolag i vilkel anlalet bolagsmännedgått till en skall anses ha trätt i likvidation senasl efter detall detta förhållande har inträffat. Denna regel utesluter naturligtvis inteatt ett enmanshandelsbolag kan ha trätt i likvidation vid en lidigare tidpunkt.Den ensamme bolagsmannen kan när som helst före sexmånadersfristens utgångbringa bolagel alt upphöra. Detta kan ske genom att etl formellt skifteföretas. Ofta kan skiftet ersättas av all den ensamme bolagsmannen heltinformellt införlivar bolagsegendomen med sin egen förmögenhel, vilkel han kangöra efter förvärvel av alla andelarna, om han inte ämnar fortsättabolagets verksamhel. Kommittén anser att bolagsavtal på livslid i princip börgodtas. Även bör vidare enligt kommitténs uppfattning ellbolagsavlal kunna sägas upp om det brister i en väsentligförutsättning för bolagets bestånd. Kommittén anser emellertid inte atl man ien framlida motsvarighet till 27 8 BL bör exemplifiera uppsägningsgrunderna. 1stället bör anges att en bolagsman är berättigad att kräva atl bolaget genastträder i likvidation, om en annan bolagsman väsentligt åsidosätter sinaskyldigheter enligt bolagsavtalet eller om det eljest föreligger viklig grundför bolagets upplösning. Liksom enligt gällande rätt bör, om ej annat har avtalatsmellan bolagsmännen, endast elt ombud eller en ställföreträdare få företrädadödsboet efter en bolagsman under bolagets likvidation. Under en likvidationsom handhas av bolagsmännen bör, oavsett vad som enligt avtalgällde, alla bolagsmännens medverkan erfordras för förvallningsålgärder. Underlikvidationen bör bolagets rörelse fä fortsättas om det behövs för enändamålsenlig avveckling eller för all de anställda skall fä skäligl rådrum föratt skaffa sig en ny anställning. Kommittén anser inle att det är lämpligt med en särskildklanderfrist då bolagsmännen själva har förrättat skiftet. I fråga om skiftesom verkställs av en särskilt förordnad likvidator anser kommittén alt dennuvarande klanderfristen bör förkortas från elt år till tre månader.Klanderfristen bör räknas för varje bolagsman från det att han fick del avskifleshandlingen. Redan det av kommittén föreslagna sättet att beslämmaklanderfristens utgångspunkt gör det önskvärt att ett skifte som förrättas aven likvidator fär skriftlig form. Även då skifte förrättas av bolagsmännensjälva lalar 1979/80:143 56 starka skäl för skriftlig form. Kommillén föreslår därioren föreskrifl om all skifte skall ha skriftlig form. Avsaknad av skriftlig formbör leda lill att skifiel blir ogiltigl. I den nya lagen bör del vidare enligtkommillén uttryckligen anges alt klandertalan skall riklas mot de övrigabolagsmännen. De föreslagna reglerna om likvidation och upplösning har istort sett inte mött någon kriiik frän remissinstansernas sida. Enremissinstans har emellerlid hävdat atl varje likvidalor borde varaauktoriserad revisor och alt i vart fall en bolagsman inte skulle kunna utsestill likvidator. Jag ställer mig avvisande till del framförda önskemålet.Inte ens för aktiebolagens del uppställs några formella kompetenskrav pålikvidatorer och något hinder föreligger inte heller att i ett aktiebolag utseen aktieägare eller avgående styrelseledamot lill likvidator. Enligt min meningsaknas skäl alt ställa strängare krav pä likvidatorer då det är fråga om handelsbolag. Även i övrigt ansluter jag mig lill kommitténs nuredovisade förslag i fräga om likvidation och upplösning. I specialmotiveringenkommerjag atl beröra frågan om vilka omständigheter som bör kunna utgörauppsägningsgrund enligt den av kommittén föreslagna motsvarigheten till 27 8BL. Den gränsdragning mellan handelsbolag och enkla bolag somjag har föreslagil i avsnitt 2.2.1 innebär att det enkla bolaget i princip intekommer att kunna användas för drivande av näring. Undantag härifrån gällerendast för verksamhet som är bokföringspliktig enligt jordbruksbokföringslagen. I förhållandet mellan bolagsmännen inbördes gäller enligtBL i mänga avseenden samma regler för enkla bolag som för handelsbolag. Deskillnader som finns beror huvudsakligen på atl handelsbolag driver rörelsevilket mindre ofta är fallet med enkla bolag. Som följd härav är BL:sbeslämmelser om årlig redovisning och reglering av insatsräntor, förvaltningsarvodensamt vinst och föriust inte lillämpliga på enkla bolag. En bolagsman i ettenkell bolag anses in dubio inte ha rätl lill ränta på insats och arvode förförvallningsålgärder. När det gäller handelsbolag i allmänhet är del normaltönskvärt att varje bolagsman har en självständig rätt alt vidta förvaltningsåtgärderför att man skall få till stånd de snabba beslut som affärslivet ofta kräver.Dessa skäl för delad förvaltningsrätt gör sig emellertid inle gällande i frågaom icke rörelsedrivande enkla bolag. Enligt BL fordras del därför samtycke avalla bolagsmännen vid vidtagande av en förvaltningsålgärd i etl enkelt bolag. De nu angivna skillnaderna i reglema för handelsbolag ochenkla bolag bör enligt min mening bestå. Liksom enligt gällande rätl bör vidarede handelsbolagsrättsliga reglerna om bolagsborgenärernas företräde till bolagsförmögenhetenoch om bolagsmännens solidariska ansvar för bolagsskulderna inte gälla detenkla bolaget. Prop.1979/80:143 57 2.3 Årsredovisning, revision och koncerner Med årsbokslut avses en bokföringsskyldigs officiella meninle offentliga redovisning och med årsredovisning hans offenlliga redovisning.Lagregler om årsredovisning finns i gällande rätt för aktiebolag och ekonomiskaföreningar. Särskilda sädana regler finns dessutom för försäkringsbolag,bankinslitul, understödsföreningar och hypoteksinstitutioner samt för vissastiftelser. Kommiuén föreslår alt den som enligt bokföringslagen haratt upprätta årsbokslut ocksä skall vara skyldig att upprätta årsredovisning,om under räkenskapsåret i medeltal minst tio anställda har sysselsatts iföretagel eller om företaget ingår i en koncern för vilken koncernredovisningskall avges. Kommittén har funnit del lämpligast med enpublicitetsregel av innehåll att den årsredovisningsskyldige åläggs att efter anmodanav sända en avskrift av årsredovisningshandlingarna dit. För altpubliciteten skall tryggas föreslås bli skyldig att infordraavskrift av årsredovisningen på begäran av envar. För vissa angivna störreföretag föreslår kommittén atl avskrift av årsredovisningen utan särskildanmaning skall insändas lill . En minoritet inom kommittén har i en reservation anförlatt skyldigheten att upprätta årsredovisning bör åläggas alla som enligtbokföringslagen har atl upprätta årsbokslut och atl det alltså inle bör slällasnägol krav på visst antal anslällda. Enligt I 8fjärde stycket bokföringslagen (i dess lydelse fr, o. m. den , seSFS 1979; 142 och 1065) behöver bestämmelserna om årsbokslut inle tillämpas aven enskild näringsidkare, om den ärliga bruttoomsätlningssumman normaltunderstiger 20 basbelopp (se prop. 1978/ 79: 44 s.38). Vissa remissinslanser har antytt Iveksamhel omangelägenheten av de föreslagna reglerna om årsredovisning. Hit kan räknas FöreningenAuktoriserade revisorer /SR, Svenska handelskammarförbundelsaml SHIO-Familjeföretagen och . Ingen remissinstanshar emellertid ställt sig hell avvisande lill att skyldigheten atl avgeårsredovisning utvidgas lill alt avse även andra företagsformer än aktiebolagoch ekonomiska föreningar. För egen del vill jag framhålla att tillkomsten avbokföringslagen har skapal ell tillfredsställande underlag för regler omoffentlig redovisning för alla förelag som har att föra räkenskaper ochupprätta årsbokslut enligt den lagen. Regler om årsredovisning gör det lättareför olika intressenter såsom anställda, kreditgivare, kunder, statliga ochkommunala myndigheter, den ekonomiska forskningen samt massmedia att få informationom ett företags verksamhel, ekonomiska ställning och resullal. Prop.1979/80:143 58 Det är allmänl accepterat atl den anställde har ellbeaktansvärt inlresse av fortlöpande informalion om del egna företagetsekonomiska läge och framtidsutsikter. Den anställdes behov av insyn lillgodosesi viss utsträckning inom ramen för MBL. Enligt 19 8 försia stycket MBL skallarbetsgivaren fortlöpande hålla arbetstagarna underrättade om hur verksamhelenhos förelaget utvecklas produktionsmässigt och ekonomiskl liksom omriktlinjerna för personalpolitiken. Informationsskyldigheten innefattar ocksåskyldighet att bereda arbetstagarsidan lillfälle all granska böcker,räkenskaper och andra handlingar som rör arbetsgivarens verksamhet. Meningenär atl rätten till informalion enligt 19 8 MBL skall skapa förutsättningar förett ändamålsenligl utövande av inflytandet i arbetsgivarens verksamhet. Denskall också underlätta förhandlingar mellan arbelsgivaren och arbetstagarnasföreträdare genom att säkerställa atl båda parter har samma faktaunderlag isitt förhandlingsarbete. Alla syften kan å andra sidan inte tillgodoses medstöd av 19 8 MBL (jfr prop. 1975/76: 105 bilaga I s. 235). Det är också enförutsättning för atl reglerna i 19 8 MBL skall gälla alt arbelsgivaren stär ielt kolleklivavtalsförhållande lill en arbetstagarorganisation.Informationsrätten gäller i förhållande till arbetstagarorganisationen meninle i förhållande till enskilda arbetstagare. Del torde vara vanligare imindre än i större företag att arbetsgivaren inle står i etlkollektivavtalsförhållande lill någon arbetstagarorganisation. Det sagda göratt regler om offentlig redovisning bör kunna ha ett värde för de anställda vidsidan av bestämmelserna i . Till de intressenter som vid ett företags konkurs oftadrabbas hårt hör olika kategorier kreditgivare. Det kan antagas atlårsredovisningen är av värde ocksä för dessa kaiegorier genom den ökademöjlighel lill insyn som redovisningen medför. En krediigivare som framställerönskemål därom får visserligen regelmässigt tillgång till ett företags internabokslut innan kredit av nägon betydelse beviljas. Kreditgivare torde emellertidav rent praktiska skäl inte ha nägon nära och forllöpande konlakt med den verksamhetsom bedrivs av varje enskilt småföretag. Regler om årsredovisning måste därförenligt min mening betraktas som skyddsregler för borgenärerna. Även statligaoch kommunala organ kan, oavsett om de är kreditgivare eller ej, enligt minmening fä värdefull informalion om företagens situation genomårsredovisningarna. Vad galler företagens kunder är del ett konsumentintresseatt få kännedom om sådana ekonomiska förhållanden hos företagen som är avbetydelse för bedömningen av företagens prispolitik. Möjligheterna förkonsumenterna att göra sådana bedömningar måste enligt min mening öka om redovisningarnaär offentliga. För den ekonoiniska forskningen bör offentligtlillgängliga räkenskaper kunna ge elt värdefullt material för analyser av olikaslag. Sådana räkenskaper ger också massmedia möjligheter lill insyn iföretagen. Jag vill ocksä påpeka alt den ökade insyn som möjliggörsgenom årsre- Prop.1979/80:143 59 dovisningen bör verka krcdilstärkande för företagen,underiätta alt obeståndstendenser upptäcks och att lämpliga motåtgärdervidtas samt motverka gäldenärsbrotl och skattebrott. Som konkurslagskommittén (Ju 1971:06) framhåller i sittremissyttrande bör de ökade möjligheter till insyn som årsredovisningen innebärvara ägnade att stävja sådana förfaranden som i den allmänna debatten betecknassom missbruk av konkursinstiiutet. Skälen för regler om årsredovisning är enligt min meninggenerellt sett sä starka atl de uppväger de nackdelar som en ökad insyn fränkonkurrenters sida kan medföra för vissa företag. Behovet av skydd mot skadliginsyn får beaktas vid den närmare utformningen av reglerna om årsredovisningen. På grund av vad jag nu har anfört anser jag att regler omårsredovisning bör införas även för andra företagsformer än akliebolag ochekonomiska föreningar. Bland remissinslanserna råder delade meningar om hur envidgad krets av ärsredovisningsskyldiga närmare bör bestämmas. Till en börjanvilljag nämna att kommerskollegium och stiftelseutredningen under hänvisninglill siiftelseulredningens pågående arbete har föreslagil att stiftelserna nulämnas utanför regler om årsredovisning. har vidare föreslagitalt de nya årsredovisningsreglerna begränsas lill att avse handelsbolag.Svenska byggnadsentreprenörföreningen anser atl elt genomförande av förslagetom årsredovisning kan medföra myckel besvärande olägenheter för medelstorabyggföretag som drivs i form av handelsbolag och all olägenhelerna inle uppvägsav några påtagliga fördelar. har föreslagil atlårsredovisningsskyldigheien begränsas till de företag som enligt kommillén utansärskild anmaning bör sända in avskrift av årsredovisningen lill länsstyrelse.Patent- och registreringsverket samt Föreningen revisorer uttalat sig till förmån för atl endasl företag med minst 50 anställdaåläggs att upprätta årsredovisning. Svenska revisorsamfundel anser att dennedre gränsen för årsredovisningsskyldighet bör sällas vid 25 anslällda. Kommilléns förslag all gränsen förårsredovisningsskyldighei skall sältas vid 10 anslällda har lillstyrkls avåtskilliga remissinslanser, medan en instans har velat sätta gränsen förskyldighet att upprätta årsredovisning vid 5 anställda. Slutligen har elt anlalremissinstanser slutit upp kring kommiltéminoritetens krav på årsredovisningsskyldighetför alla som enligt bokföringslagen har att upprätta årsbokslut. Hur kretsen av årsredovisningsskyldiga närmare börbestämmas beror i viss mån på hur årsredovisningarna skall offentliggöras. Fördet fortsatla resonemangels skull vill jag därför redan här ge till känna alljag delar kommitténs uppfattning om formen för offentliggörandet. De skäl för årsredovisningsskyldighei somjag harangivii talar i och för sig för att denna skyldighel bör omfatta samtligaföretag som har all upprätta årsbokslut (uppskattningsvis mellan 50000 och70000 företag). Prop.1979/80: 143 60 Inte minst gäller detla med hänsyn lill de anställdasintressen. Som nämnls torde ju förulsältningarna för insynsrätt enligt MBLoftare brista i fräga om mindre än större företag. Å andra sidan bör enligt min mening även följandeomständigheter beaktas vid bestämning av kretsen ärsredovisningsskyldiga. Delär angeläget alt restriklivilet iakttas då det gäller all ålägga företagarnauiökad uppgiftsskyldighei. Enligt kommilléns förslag kan visserligen den som ärårsredovisningsskyldig i allmänhet läla sin årsredovisning sammanfalla medårsbokslutet. Lagförslaget erbjuder emellertid den redovisningsskyldige ettvisst skydd mol insyn. Jag tänker här på rätten att utesluta sammanställningöver privata tillgångar och skulder, rätten alt utesluta uppgift om lagerreservsamt rätten att efler tillstånd av myndighet underlåta all angebruttoomsättningssumma. Den som vill ta till vara dessa möjligheter till skyddmol insyn gär miste om den hanteringsmässiga fördel som det innebäralt en årsredovisning fär överensstämma med årsbokslut. Vidare måste beaktasdet besvär som ligger i att bli föremål för förfrågningar från intressenterssida och att i vissa fall ha all insända årsredovisningen till länsstyrelsen.Till detla kommer att det från allmän synpunkt mäste anses mer angelägel attstörre företag avger årsredovisning än atl mindre gör det. Dessutom bör man tahänsyn till att antalet nu lillgängliga, utbildade revisorer intetillnärmelsevis räcker lill för att granska alla årsredovisningar, omredovisningsskyldigheten knyts till skyldigheten atl upprätta årsbokslut.Frånvaron av revision sänker väsentligt värdet hos årsredovisningen. angivna omständigheter talar för en starkarebegränsning av kretsen årsredovisningsskyldiga än lill den krets av förelag somhar att upprätta årsbokslut. Härtill kommer atl regler om årsredovisning iföretag med personligt ansvariga delägare är en nyhet i svensk lagsliftning.Såviit är känt saknas ocksä i stort sett sådana regler i andra europeiskaländer. Den nu aktuella lagsiiftningen får därför i viss mån karaktären avförsökslagstiftning. Del finns enligt min mening skäl att skaffaerfarenhetsunderlag innan man slutligt avgör frågan om hur längtårsredovisningsskyldigheien skall sträcka sig. Det kan alltså bli aktuellt attsenare se över lagstiftningen i ljuset av de erfarenheler som vinns under desstillämpning. Om gränsen sätts vid 50 eller 25 anställda, som harföreslagits av några remissinstanser, torde detta enligt den statistik somredovisas i betänkandet - avseende förhållandena vid 1976 ärs utgång -innebära att sannolikt mindre än 300 företag respektive mellan 500 och I 000företag skulle åläggas årsredovisningsskyldighet. Enligt min mening kommerdärmed alltför få företag att omfattas av de nya reglerna. Kommittén harbedömt, uppskattningsvis och i siffror som hänför sig till utgång, allen ulslräckning av årsredovisningsskyldigheten till alla förelag med minst tioanställda skulle beröra cirka 3 000 företag. Vid en sammanvägning av de olika omständigheter som jagnyss har 1979/80:143 61 redovisal finner jag den av kommittén föreslagnaslorleksgränsen väl vald. Frågan om årsredovisning för företag som ingår i enkoncern kommerjag atl behandla i samband med att jag lar ställning till deföreslagna bestämmelserna om koncernredovisning (avsnitt 2.3.3). och anser att kravet pä årsredovisning inte bör knytas enbart lill antaletanställda utan även till företagets omsättning. En annan remissinstansifrågasätter om inte i stället för anlalet anställda årsomsättning ellernettovärde av tillgångar bör vara avgörande för skyldigheten att upprättaårsredovisning. För egen del villjag erinra om att man i förarbetena tillakliebolagslagen (prop. 1975:103 s. 238) har avvisat tanken påomsättningssumman som lämpligt kriterium då det gäller att avgöra vilkaaktiebolag som skall vara skyldiga att ha kvalificerad revision. Antaletanställda är etl utiryck för förelagets ekonomiska och sociala betydelse ochvisar direkl dess vikl för arbeismarknaden. Jag finner det därför naturligt attutgå från antalet anslällda i den nu förevarande gränsdragningsfrågan. 1 18 8bokföringslagen föreskrivs för resultaträkningen en ny uppställningsform, dens. k. staffel-formen, om företagel sysselsätter i medeltal minst tio anställda.Slaffelfor-men anses ge bättre och mer lällillgänglig information än andrauppställningsformer. Staffelformens anknytning till antalet anställda ulgörenligt min mening ytterligare ett skäl för att låta också skyldigheten att avgeårsredovisning bero av detta antal. Elt nära, positivi samband mellan antaletanställda och tillgångarnas storiek brukar dessulom föreligga (jfr prop.1975:103 s. 239). Kommittén har föreslagil en tilläggsregel som innebär allårsredovisning alltid skall avges, om tillgångarnas nettovärde i ett förelagenligt balansräkningar för de två närmast föregäende räkenskapsåren översiigerI 000 basbelopp för av respektive räkenskapsår. Den regelngäller även om antalet anställda skulle understiga tio. Jag anser för min delatl en sådan regel har elt värde genom att den medför årsredovisningsskyldigheivid de mesl påtagliga fallen av missförhållanden mellan balansomslutning ochantalet anslällda. På grund av det anförda ansluter jag mig till kommitténsuppfattning och förordar alltså att enbart anlalet anställda skall varaavgörande för årsredovisningsskyldigheten, om inte balansomslutningenöverstiger I 000 basbelopp. Kommittén har föreslagit bestämmelser om årsredovisningför näringsdrivande stiftelser i samma omfattning som för andraföretagsformer. har i sitt remissyttrande upplyst atl manämnar föreslå bestämmelser om årsredovisning i en ny lagsliflning om sliftelseroch att del pågående arbelel kan avvaktas ulan påtagliga olägenheter. 1avvakian på resultatet av stiftelseutredningens arbete saknas enligt min meninganledning att nu införa föreskrifier om årsredovisning för vissa näringsdrivandestiftelser. Stiftelser bör därför undantas från den årsredovisningsskyldighetsomjag nu föreslår bestämmelser om. Prop.1979/80: 143 62 Angående formen för offentliggörande av årsredovisningenhar några remissinslanser uttalat meningar som avviker från kommitténs uppfattning.Del har bl. a. föreslagits av ell par instanser atl den årsredovisningsskyldigeåläggs alt direkt tillhandahålla sin redovisning på begäran av envar. Andraremissinstanser anser alt årsredovisningarna bör sändas in utan anmaning. Det närmast lill hands liggande sätlel alt lösa frågan omoffentliggörande är givelvis all ålägga samtliga de förelag som berörs avreformen all utan särskild anmodan sända in sin årsredovisning. Mol en sådanlösning lalar emellertid flera skäl. Som jag har nämnt har den nuaktuella lagsiiftningen i viss mån försökskaraktär. Erfarenhetsunderlag saknasalltså för en säker bedömning av intresset för årsredovisningar i de akluellaföretagen. Vidare är det angelägel att företagare och myndigheter som berörs avreformen besparas onödigt besvär. Med hänsyn lill nu nämnda förhållanden anser jag atlskyldighel alt insända en avskrift av och all därmed offentliggöraårsredovisningen bör föreligga endasl efler särskild anmodan av myndighel. Föratt årsredovisningen verkligen skall vara offentlig och för att administrativtkrångel skall undvikas bör sådan anmodan ske sä snart någon enskild önskar tadel av en viss årsredovisning. Den enskilde skall alltså inte behöva anföranågot skäl för sin begäran. Enskild som begär att en avskrift av årsredovisningskall infordras bör vara skyldig alt erlägga en ansökningsavgift. En sådanavgift kan införas genom en ändring i expedilionskungörelsen, som inle fordrarriksdagens medverkan. Genom en sådan avgift motverkas atl avskrifter begärs itrakasseringssyfte eller av obefogad nyfikenhet.