prop · G303159 · 1979-12-31 00:00:00 — Den stora betydelse somkreditmarknaden har för den samhällsekonomiska utvecklingen har lett till altsamhället skaffat sig ett relativt stort mått av kontroll av och insyn i deolika institut som uppträder på denna marknad. Således omfattas flertaletkreditinstitut av speciell lagstiftning, såsom banklagstiftningen och lagen omkreditaktiebolag, som bl.a. innehåller regler om offentlig tillsyn över derasverksamhet. Härulöver omfattas de av den kreditpolitiska lagstiftningen, somger möjlighet att tillämpa olika kreditpolitiska medel på dem.Finansieringsföretagen omfattas varken av någon speciell lagsliflningeller av den kredilpoliliska lagstiftningens beslämmelser. 1979/80:159 41 Den snabba expansion somfinansieringsförelagen har uppvisat har inneburil alt de kommii allspela en alll slörre roll på den svenska kreditmarknaden. Härigenom har en inleobelydlig del av kredilgivningen kommii alt bli mindre påverkad av den fördakredilpoliliken. En sådan situation kan leda till atl effektiviteten hoskredilpolitiken minskar vad gäller uppnåendet av de samhällsekonomiska målen.Delta gäller inte minst om det även föreligger selektiva mål, l.ex. vad gällertillgången på konsumentkrediter där finansieringsföretagen kommit att spela enrelativt betydande roll. I ett läge där vissa kreditinslilut, t. ex. banker, ärunderkastade olika kredilpoliliska restriktioner medan andra, l.ex. finansieringsförelagen,inte är underkastade några sådana kan della leda till en snedvridning avkrediigivningsmönstret. I viss mån synes en sådan utveckling redan ha skett -en överflyttning av kredilgivningen från banker lill finansieringsföretag.Denna tendens har varil mesl framlrädande då bankemaskredilgivning mer påtagligt begränsals av den förda kreditpolitiken. Kommittén föreslår därför att vissa av den kreditpolitiskalagstiftningens bestämmelser skall kunna tillämpas även påfinansieringsföretagen. Detla gäller bestämmelserna om likviditetskrav,utlåningsreglering och räntereglering. De bankägda finansieringsföretagenkan i viss mån sägas omfattas av ett regelsystem liknande del somgäller för övriga kreditinstitut. Vid det tillstånd av regeringen som krävsför en banks förvärv av aktierna i ett finansieringsföretag har vissa villkoruppställts. Banken skall bl.a. vara skyldig alt lämna bankinspektionenuppgifter om företagel och att överhuvudtaget bereda inspektionen insyn i finansieringsförelageisverksamhet. Vidare har i de bankägda finansieringsföretagens bolagsordningarinförts elt kapitaltäckningskrav liknande det som gäller för bankerna. De icke bankägdafinansieringsföretagen omfattas inte av några liknande bestämmelser och någonallmän kontroll av finansieringsföretagen kan inte byggas härpå. Det kan lätlleda lill en situation där konkurrensen mellan bankägda och icke bankägdaföretag sker på olika villkor. Kommittén föreslår att en specielllagstiftning lag om finansieringsbolag - införs som omfattar samtligafinansieringsföretag oberoende av ågarkategorier. En sådan lagsliftning utgöräven en grund för den av kommittén föreslagna kredilpoliliska regleringen avfinansieringsföretagen. Enligt kommitténs förslag skall ensådan lag om finansieringsbolag inte omfalta varje verksamhet där kredilgivningingår. Kommillén föreslår i stället att lagen enbart skall omfatta företag varshuvudsakliga verksamhet ulgörs av kredilgivning och som i sin utlåning ellerupplåning riktar sig till allmänheten. Företag, som omfattas av lagensbestämmelser, skall enligt kommitténs förslag benämnas fmansieringsbolag ochskall stå under bankinspektionens lillsyn. För all öppna möjligheter altavgöra vilka företag som skall omfattas av lagen föreslår kommittén att enallmän upplysningsplikt införs på så sätt alt tillsynsmyndigheten får räll atlinfordra uppgifter om verksamhelen från 1979/80:159 42 de företag där fråga uppstår om de bedriver sådanverksamhel som skall omfattas av lagstiftningen. För finansieringsbolag uppställs vissa villkor.Verksamheten skall således bedrivas som aktiebolag - möjlighet till dispensfrån delta krav skall dock finnas. Vidare skall finansieringsbolagen iakttakapitaltäckningskrav som motsvarar de som gäller för bankaktiebolagen.Kapitaltäckningskra-ven för finansieringsbolagen utformas som enupplåningsrätt. Den tillsyn, som enligt kommitténs förslag, skall utövas avbankinspektionen, utformas i övrigt på ett sätl som moisvarar vad som gällerför kreditaktiebolagen. 1979/80:159 43 Lag om ändring i lagen (1974:922) om kreditpolitiska mede Härigenom föreskrives att 2, 7, 8,14-17 §§ lagen (1974: 922) om kredit-politiska medel skall ha nedan angivnalydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse I denna lag förstås med 1. bankinstitut:bankaktiebolag, sparbank och cenlralkassa för jordbrukskredit, 2. försäkringsinstitul:allmänna pensionsfonden och försäkringsföretag med svensk koncession, 3. kreditinstitut:bankinstitut, 3. kreditinstitut: bankinslitul,jordbrukskassa, kreditaktiebolag, jordbrukskassa, kreditaktiebolag, försäkringsinstitul,landshypoteks- försäkringsinstitul, landshypoteks-ochstadshypoteksinstitutionema, och stadshypoteksinstitutionerna. Svenskaskeppshypoiekskassan , och Skeppsfartenssekundärlåne- Skeppsfartens sekundärlänekassa kassa. Med finansieringsbolag tillämpning av denna lag företag som avses i 17 § lagen (1978:000) omfinansieringsbolag. 1 § Förordnande om likviditetskrav Förordnandeom likviditetskrav kan avse bankinstitut. kan avse bankinstitut eUer finan- 8 § Med likviditetskrav avses att Med likviditetskrav avses att bankinstituts likvida medel vid viss bankinslituts ellerfinansieringsbo- tidpunkt skall uppgå till ett belopp lags likvida medel som svarar mol viss andel, högst skall uppgå lill etl belopp som sva- , av inslitutets för- rar mot viss andel, högst femtio bindelser med de avdrag och un- procent, av institutets eller bola- dantag som anger enligt gets förbindelser med de avdrag 9 § 4 och 5. och undantag som anger enligt 9 § 4 och 5. Förordnande om utlåningsregle- Förordnande om utlåningsregle- ring kan avse bankinstitut. ring kan avse bankinslitul ellerfi- Med utlåningsreglering avses attett högsia belopp (maximibelopp) fastställes för 1. utlämnade lån, 2. beviljade men ej utlämnade lån, eller för 3. garantiförbindelser som är knulna till kredilgivning. 2. beviljade menej utlämnade lån, 3. garanliförbindelsersom är knutna till kredilgivning, 4. värdetav egendom som finansieringsbolag i syfte att medverka till finansieringupplåtit liU nyttjande (leasingobjekl) eller för 5. värdetav finansieringsbolags nyanskaffade leasingobjekt. Med lån Jämslälles vederlag för fordringar somfmansieringsbolag förvärvat i syfte att medverka lill finansiering. fastställer för viss tidpunkt(beräkningstidpunkt) eller för viss lidsperiod (beräkningsperiod) maximibeloppenligt 15 § i förhållande till lånens eller garantiförbindelsemas storlek vidviss tidpunkt eller på annat sätt. Därvid får ge skilda regler förutlåning eller garantiförbindelser avseende olika ändamål. fastställer för viss tidpunkt(beräkningstidpunkt) eller för viss lidsperiod (beräkningsperiod) maximibeloppenligt 15 § i förhållande till lånens eller garantiförbindelsemas storlekeller leasingobjektens värde vid viss lidpunkt eller på annat sätt. Därvidfår ge skilda regler för utlåning, garantiförbindelser eller leasingobjeklavseende olika ändamål. Med emissionskontroll avses att obligationer, förlagsbeviseller andra för den allmänna rörelsen avsedda skuldebrev ej får utan lillståndav utges av annan än och att andra skuldebrev, somej avser inlåning på räkning från allmänheten, ej fär utan sådant tillståndutges av kreditinstitut. Denna lag träder i kraft den Med emissionskontroll avses att obligationer, förlagsbeviseller andra för den allmänna rörelsen avsedda skuldebrev ej får utan tillståndav utges av annan än och att andra skuldebrev, somej avser inlåning på räkning från allmänheten, ej får utan sådant tillståndutges av annat kreditinstitut än finansieringsbolag. Prop.1979/80:159 45 Sammanställning av remissyttrandena* 1 Behovet av en kreditpolitisk reglering avfinansbolagen, m. m. 1 detta avsnitt redovisasremissinstansemas synpunkier med undantag för vissa mera delaljerade synpunkierpå de kreditpolitiska medel som enligt finansieringsbolagskommitténs förslagskall kunna tillämpas gentemot finansbolagen, dvs. likviditetskrav,ullåningsreglering och räntereglering. Remissinstanserna är splittrade ifråga om förslaget till en kreditpolitisk reglering av finansbolagen. Någrastatliga myndigheter, majorilelen av riksbanksfullmäktige liksom LO och TCOtillstyrker förslaget. Flertalet näringslivsorganisationer avslyrker det. Vissaremissinstanser anser att förslaget kan godtas om det ändras i olika avseenden.Så t. ex. anser en del all av de kredilpoliliska medlen endastutlåningsreglering bör kunna lillämpas på finansbolagen, medan andra anser attkrediler till näringslivet inte bör vara underkastade reglering. Någraremissinstanser anser att förslaget bör vila i avvaktan på en allmän översyn avlagen om kreditpolitiska medel. I sitt yttrande överbetänkandet Kreditpolitiska medel konslalerade bankinspektionen atl det vidsidan av den reguljära kreditmarknaden fanns en icke kontrollerad marknad somvisat sig ha stor tillväxlför-måga i tider av restriktiv kreditpolitik. Detfanns anledning anta att de kreditpolitiska ålgärdema mot bankema fördenskullmåst vara hårdare än vad eljest varit nödvändigt för atl nå erforderlig effekt.Inspektionen förordade att behovet av och möjligheten till kreditpolitiskkontroll över den marknad som finns vid sidan av den organiserade blev föremålför utredning. Inspektionen hälsar alltså medtillfredställelse alt en sådan utredning nu har skelt. Det föreliggandeförslaget avser dels en speciallag om finansieringsbolag av liknande slag iprincip som de lagar som redan finns i fråga om de olikakreditinstitutsgruppema, dels ändringar i lagen (1974: 922) om kreditpolitiskamedel varigenom denna lag blir tillämplig även på finansieringsbolagen. Därmedkommer liksom betr marknaden i övrigt de kreditpolitiska bestämmelserna attrelateras till en speciallag avseende visst slag av kreditinstitut som bl.a.fömtsätter att verksamheten skall slå under tillsyn av bankinspektionen. I ett särskilt yttrande tillbetänkandet har uttryckts farhågor för att den kredilpoliliska kontrollenskulle lägga hämsko på finansieringsföretagens utveckling och alt inspektionenstillsyn skulle innebära risk för en uniformitet i anslulning till del mönsiersom utbildats för bankema. Inspektionen får i anledning härav framhålla, alt enfortsatt utveckling av finansieringsföretagen i anslulning till marknadensbehov i och för sig kan vara önsk- ' Sammanställningen upptar yttrandena endast såvitt dessaavser synpunkter på förslaget till lag om ändring i lagen (1974: 922) omkreditpolitiska medel. Beträffande remissyttrandena i övrigt se prop. 1978/79:170 s. 62- 102. 1979/80:159 46 värd men att det uppenbarligen inte finns anledning att låtadenna utveckling främjas på elt konstlat och icke avsett sätt som en följd avatl finansieringsföretagen står utanför den kredilkontroll som främst bankernafår underkasta sig. Inspektionens genomgång avbelänkandet avser huvudsakligen den föreslagna nya lagen. Den kredilpoliliskadelen ankommer del inle företrädesvis på bankinspeklionen atl granska.Inspektionen finner emellertid från sina utgångspunkter de föreslagnamöjligheterna till kreditpolitisk kontroll väl avvägda. Med dessakontrollmöjligheter bör önskvärda kredilpoliliska effekter totalt sett kunnauppnås utan att vissa kreditinstitut behöver drabbas av kredilpoliliskaålgärder lika kraftigt som då en väsenllig del av marknaden ligger utanfördessa åtgärders räckvidd. Sedan början av 1960-talel bedrivsen snabbi växande kredilgivning i av en ny lyp av institut, s. k.finansieringsföretag. En stor del av de kreditformer, somfinansieringsföretagen arbetar med, är en vidareutveckling av bankernas, menpå vissa områden har de utvecklat nya finansieringsformer. Det nuvarandekreditpolitiska regelsystemet har således gett uirymme ål eninnovationsverksamhet på detta område. har gjorten värdefull kartläggning av de ganska skiftande verksamheier som rymmes inomdenna typ av företag. Någon särskild anmärkning riklas emellertid inte frånkommitténs sida mot finansieringsföretagens sätl alt sköta sina uppgifter. Finansieringsföretagen är inteunderkastade de kreditpolitiska restriktioner som gäller för andrakreditinstitut. Kommittén anser att detta kan leda till en snedvridning avkrediigivningsmönstret och framhåller att finansieringsföretagen förefalleralt expandera särskilt starkt i perioder av kreditåtstramning, vilkel sänker effeklivititeteni den allmänna kredilregleringen. Kommittén föreslår därför att bestämmelsernaom likviditetskrav, ullåningsreglering och räntereglering skall kunnalillämpas även på dessa företag. Kommillén har emellerlid inte gjort någotförsök att i kvantitativa termer eller på annat sätt belysa desamhällsekonomiska effekterna av den del av kredilgivningen, som på grund avfinansieringsföretagens verksamhel kunnal försiggå ulomkreditmarknadsregleringens räckvidd. Det är sålunda inte klarlagt hur slorpraktisk belydelse finansierlngsförelagens expansion kan ha i berörda avseende.Det förefaller visserligen obestridligt att kreditmarknadsregleringen med de avkommittén förordade befogenheterna skulle kunna göras mera effektiv.Institutet vill likväl ifrågasätta om ett par av de medel kommillén föreslagitkan komma all visa sig synnerligen användbara för sin tilltänkta uppgift. Kommiitén anser atlfinansieringsföretagen har bidragit med väsenlliga tillskott lill den svenskakreditmarknaden genom fortlöpande förbättring och nyskapande av olikakreditformer och atl det är av vikt atl denna utveckling inle hämmas av denföreslagna regleringen. Härav följer alt denna måsle handhas med sådanvarsamhet att det inte blir risk för en strypning av en slruklurelll belingadvidareulveckling inom områdel. någol som skulle kunna visa sig särskiltoförmånligt för de små företagen vilka enligt belänkandet i stor utsträckningbetjänas av finansieringsföretagen. Kommittén har inte gått in påmöjligheterna av sådana bieffekter. Prop.1979/80:159 47 anser institutetatl en effektiv kredilpolitik förutsälter atl kan följautvecklingen inom olika områden på kredilmarknaden och att det därför ärönskvärt med en insyn och kontroll även av finansieringsförelagens verksamhel.För alt lillgodose möjlighelen lill insyn är del sålunda motiverat med enuppgiftsskyldighei från finansieringsföretagens sida gentemoi . Kollegiet delar i alll väsenlliglde bedömningar som ligger till grund för kommitténs förslag att vissa av denkreditpolitiska lagstiftningens bestämmelser skall kunna lillämpas även påfinansieringsföretagen. Kollegiet finner i likhet med kommittén detotillfredsställande att en icke obetydlig del av kredilgivningen i samhällelkommit alt bli mindre påverkad av den förda kreditpolitiken. Av betänkandet framgår atlfinansieringsförelagens expansion bl.a. är ell resultat av näringslivets - ochdå framför allt de mindre och medelslora företagens - ökande krav på externtanskaffat kapital. Kollegiet har i detla sammanhang noterat de farhågor somframförts beträffande återverkningarna för de mindre och medelstora företagenskreditförsörjning av kreditpolitiska ingrepp på förevarande område. Kollegietfömtsätter dock i likhet med kommittén att de möjligheter till selektivtutformade åtgärder, riktade mol exempelvis konsumtionskreditgivningen, somtillgängliga kreditpolitiska medel inrymmer kommer att utnyttjas. I betänkandet berörs även den s.k.bilkreditförordningen. Förordningen, som främsl är konjunkiurpolitiski menäven konsumenlpolitiskl moliverad, reglerar kontantinsatsens storlek ochkredittidens längd vid yrkesmässig försäljning av bilar på avbetalning.Kollegiet är tillsynsmyndighet. Utan att frågan om förordningens effekter varitföremål för direkt utredning kan givetvis vissa slutsatser dras av dereaktioner kollegiet erhåller från bransch- och konsumenthåll i samband medregeländringar. Atl döma härav är de konsumlionsdämpande respektivekonsumtionsfrämjande effeklerna betydande. Enligt kollegiets uppfattning börförordningen ses bl. a. som etl stabiliseringspolitiskl komplement elleralternativ lill eventuella kreditpolitiska åtgärder riklade motrefinansieringen av avbetalningskontrakt vid köp av bil. Kollegiet vill avslutningsvisframhålla att de i betänkandet noterade möjligheterna till kringgående avförordningens bestämmelser minskat betydligt genom att kollegiet fåttbemyndigande all utfärda tillämpningsföreskrifter till förordningen. utfärdades av kollegiet den . Föreskriftema är f. n.föremål för viss omarbetning. Vissa nya inslag i den svenskaekonomin ställer både enskilda konsumenler och myndigheler inför problem somde inle varil vana atl bemäslra tidigare. Ökningen av löneinkomsternas köpkrafthar bromsals, i vissa fall har de till och med minskat samiidigi sominfiationen varit osedvanligt hög. Kreditpolilikens roll atl utjämnakonjunklurvariationer har lelt till en påtagligt ojämn tillgång påkrediter för konsumtionsändamål. De nya inslagen i ekonomin kan förvänlas blibestående . De hushållsekonomiska problemen harökat i omfattning när hushållen till följd av kreditpolitiken inle långsiktigtkunnat planera sin ekonomi. Prop.1979/80:159 48 Detta har drabbat nybildade hushåll speciellt sådana medbarn samt konsumenter som har små eller inga besparingar som kan användas förplanmässig anskaffning av varaktiga konsumtionsvaror. Verkel har förslåelse förutredningens förslag atl lagen om kreditpolitiska medel skall hagenomslagskrafl beträffande all den kreditgivnings-verksamhet som bedrivs avfinansieringsbolag. Genomförs förslagel kommer i prakliken helakonsumentkreditgivningen att falla under den kreditpolitiska regleringen. Med en så omfattande regleringsmaktföljer emellertid även etl ökat ansvar för statsmakterna när det gällerverkningarna av olika kreditpolitiska beslul. efteriyserutredning om hur berättigade och fortlöpande kreditbehov på konsumenlsidanskall kunna tillgodoses även vid kreditpolitisk åtstramning. Verket saknar medandra ord i betänkandet en utirycklig formulering om att den ökaderegleringsmakten släller krav på en genomtänkt konsumentpolitik för att säkratillgodoseendet av angelägna konsumentkredilbehov. Verket vill vidare framhålla altden av beslutade konsumentkreditlagen kan verkafullt ul inom ramen för en sådan politik som särskilt tar sikte påkonsumtionskrediter. Ett av syftena med konsumentkreditlagen är atl driva framinformalion om kreditkoslnaderna uttryckta som en effektiv ränia. Kredittagamaskall efter jämförelse kunna söka sig till de förmånligaste kredilallemativen.Regelmässigt är lån i bank det förmånligaste av dessa altemativ. Men tillgångenpå konsumenlkre-diter i bank har varit begränsad. Med enövergripande konsumentkredilpolitik skulle utrymmet för konsuméntkrediler ibank kunna ökas. Vad nu anförts lalar enligt verketsuppfattning också för alt lagen om kredilpoliliska medel bör omfatta helakredilmarknaden, alltså även kapitaltransaktioner mellan företag. Ettytterligare skäl härför är att motverka snedvridningar på marknaden. Så skulleekonomiskt starka tillverkare av konsumtionskapitalvaror, som finansierardelar av sin försäljning via fmansieringsbolag, kunna låta dennafinansieringsverksamhet inlemmas i tillverkningsbolagets rörelse. Lagen omkredilpoliliska medel skulle därmed inte vara tillämplig på den fortsattakonsumentkreditgivningen av detla slag. Kredilgivning av nu åsyftat slagkanske inte slår andra företag lill buds. Konsumenter med kreditbehov fårhärigenom inte en önskvärd valfrihet mellan olika produkter. Härtill kan fogasalt genom-slagskraflen av kreditpolitiska åtgärder inte blir hundraprocentig omen sådan utveckling kommer till stånd. Verket vill också erinra om att vidtillämpning av lagen om kredilpoliliska medel bör beaktas attlikviditetskvoter etc måste bestämmas med hänsyn tagen till 10§konsumentkreditlagen. Enligt denna lagbestämmelse får köparen vid kreditköpframställa samma invändningar på grund av köpet mol krediigivares krav påbelalning som han kan göra mot säljaren samt, inom ramen för den begränsningsom framgår av 10§ 2 st i lagen, kräva återbetalning av erlagd köpeskilling. Den svenska krediimarknadspolitikenhar bedrivits på så sätt att mål knutits såväl till denallmänna räntenivån och räntestrukturen som till utbudet på kredit. Dessutomhar kreditpolitiken varit utpräglat selektiv på så sätt att vissa sektorersupplåning (bosladsbyg- 1979/80:159 49 ., i gande och staten) harpriorilerals. Efter hand har kredilpoliliken alllmer inriklals på kvantitativa regleringar av kreditutbudet medhjälp av likviditets- och placeringskvoter, uilåningsiak ochemissionskontroller. Även i lider av kreditålslramning och med relativt högtränteläge har man, i synnerhet om man ser på ulvecklingen av realräntan,bedrivii en lågräntepolitik. Del tillåls således inle råda någotmarknadsbestämt samband mellan räntenivå och krediimarknadsläge så alt den rådanderäntan avspeglar knappheten på kredii även om en viss liberalisering i synen påen mark-nadsbeslämd ränteutveckling blivit märkbar . Del sätt påvilket den svenska kreditmarknadspolitiken har bedriviis har inneburit alt iell läge med kreditålslramning har den otillfredsställda (vid rådande räntenivå)oprioriterade kreditefterfrågan "spillt över" från den reglerade kreditmarknadentill den oreglerade (mer eller mindre grå) kreditmarknaden. På denna marknadhar framför alll förelag kunnat låna ut tillfälliga likvidiletsöverskotl marknadsbestämd ränta till låntagare som pä grund av kreditrestriktionerinle tillåtits låna på den reglerade kreditmarknaden. För en kreditmarknadspolilik sominriktar sig på atl kvantitativt reglera kreditutbudet är självfallet avavgörande betydelse för den förda politikens effektivitet att minskaomfattningen av den oreglerade kreditmarknaden. Del är med denna avsikl somkommitténs förslag om att den kreditpolitiska lagstiftningen även skall kunnalillämpas på finansieringsförelagen har tillkommit. Dessa tar nämligenövervägande delen av sin upplåning från den oreglerade kredilmarknaden, dens.k. Finansieringsförelagen fungerar således somförmedlare mellan låntagare och långivare på den oreglerade kredilmarknaden.Kommilléns förslag till ändring i lagen om kreditpolitiska medel kommeremellertid inte åt den oreglerade kreditmarknaden som föreleelse, vilken arenkonsekvens av de principer efter vilka kreditmarknadspolitiken bedrivs.Inordnandet av finansieringsbolagen i den reglerade kredilmarknaden innebärmed all säkerhet att otillfredsställd kreditefterfrågan finner nya eller andravägar, utom räckhåll för den kreditpolitiska lagstiftningen, till denoreglerade kreditmarknaden. I synnerhet som befintlig lagstiftning liksom deförslag till ändringar i lagen om kredilpoliliska medel som kommitténpresenterar innebär att man mycket noga specificerar vilka institut som kankomma att åläggas kreditrestriktioner. kan man således förvänta sig attbehov uppkommer att inordna ytterligare kreditinstitut i den reglerade kreditmarknadenvarieftersom dessa inslitutionaliseras som kanaler till den öppnaspecialinlåningsmarknaden. I konsekvensens nämn borde kommitténs förslag syftattill att reglera a//a kreditströmmar således även l.ex. mellan företag såsomman gått till väga i där lagen anger de kreditinstitut som, med vissaundanlag, får syssla med finansieringsverksamhet. Kommittén avslår ifrån attföreslå en så långtgående reglering med moliveringen atl det "skulleinnebära ett ingrepp i vanliga företags verksamhet på elt sätt som hittillsvarit främmande för svensk lagstiftning". Detta förefaller vara en rimligbedömning i synnerhet som en vattentät kontroll av all kredilgivning är omöjligatt åstadkomma.