prop · G30366 · 1979-12-31 00:00:00 — Det är rimligt att anta alt den s. k.mättnadsnivån, som inträder när man stulit tillräckligt för sina behov, liggerrelativt sett mycket högt. Tillgrund för häleribestämmelsema i 9 kap. 6 § BrB ligger tankegången att reglemaom straff för den som genom stöld, bedrägeri, förskingring eller annat brottfrånhänder någon en sak bör kompletteras med bestämmelser om straff för densom efter brottet tar sådan befattning med saken att det blir svårare förägaren att fä tillbaka den. Ett straffrättsligt förbud mot ': Narkotika och förmögenhelsbrott (1978). 1979/80:66 42 atl ta befattning med en sak som åtkommils genom brott äremellertid inte tillräckligt för all bekämpa tjuvgömmare och andra som - genomatl köpa eller på annat säll ta om hand egendom som förvärvats genom brott-främjar brottslig verksamhet. Förbudet tar nämligen sikte enbari på sak somåtkommils genom brott och drabbar inte den som t. ex. tillgodogör sig pengarsom influtit vid försäljning av stöldgods. Ulöver en beslämmelse om förbud molatl la befattning med sak som åtkommils genom brott är det därför nödvändiglmed en allmän föreskrift om straff för den som utnyttjar annans brottsligaförvärv lill atl bereda sig . De två nu nämnda typema av häleri kompletteras av entredje, som avser den som hävdar en genom broll tillkommen fordran. Häleri kan alltså förekomma i tre former: befattning medolovligen åtkommen sak, sakhäleri, otillbörlig av annans brottsligaförvärv, vinningshäleri, och hävdande av brottsligt tillkommen fordran,fordringshäleri. X häleriparagrafens försia slycke har i försia meningen upptagits en bestämmelsesom har lill syfle att i viss omfallning kriminalisera befattning med sak somär frånhänd annan genom broll. Del broll som föregått häleriet, förbrottet,kännetecknas enligt denna beslämmelse av alt något blivit frånhänt någon. Meddelta uttryck åsyflas inte bara sådana brott genom vilka en sak tagils urannans besittning, t. ex. slöld, ulan varje brott, varigenom någon förvärvatannans sak och således berövat ägaren denna, innefallar ell frånhändande.Häleribestämmelsen är alltså tillämplig i fråga om befattning med sak, somåtkommils genom bedrägeri, utpressning, ocker, förskingring, olovligtförfogande och andra sådana broll. Även egenmäktigt förfarande kan i vissafall innefatta ett frånhändande. Den som tillägnat sig en sak genom alt ta denfrån ägaren har, oberoende av om han därigenom gör sig skyldig enbart tillegenmäktigt förfarande och inte till stöld, lika fullt frånhänt ägaren saken.Den som därefter lar befallning med saken kan därför dömas för häleri.Häleriansvar kan också inlräda för efterföljande befattning med hittegods somupphittaren tillägnat sig genom olovligt förfogande; sådanl gods måste nämligenanses frånhänt ägaren genom brott även om godset kommil ur dennes besittningpå annal säll än genom brott. Även slulel men av tjuven övergivet gods kanbetraktas som hittegods (se NJA 1943 s. 4 och 1947 s. 582). Upphittaren kan, omhan olovligen tillägnar sig godset, inte straffas för häleri utan endast förolovligt förfogande. För att ett frånhändande skall anses ha skell krävs inteatl brottet riktal sig mot ägaren av en sak. Häleri kan följaktligen förekommabeträffande fynd som saknar ägare men vilka hus- eller markägare enligthitlegodslagen (1938:121) har rätt atl få del i. Olovlig jakt och olovligtfiske kan också utgöra förbrott till häleri (se SvJT 1956 rfs. 47 och 1957 rfs. I har det tidigare uttrycket "sak som ärfränhänd någon ge- Prop.1979/80:66 43 nom brott" ändrats på så sätt atl ordel"sak" bytts ut mol "något". Ändringen har sketl för altuppnå överensslämmelse med brottsbeskrivningen vid slöld och egenmäktigtförfarande där ordel sak har undvikits eftersom man ansett del svårare allförslå omfattningen av detla. Vid häleri uppställs inte - som vid stöld ochegenmäktigt förfarande - något krav på olovligt tagande. Den som t. ex. köperstöldgods och får detta överiämnat lill sig av tjuven kan inte sägas haolovligen lagil stöldgodset. Förbrottet måsle vara fullbordat före häleriet. Om t.ex.förskingring sker genom atl förskingraren lämnar pengar ur kassan till enperson som inser alt förfarandel är brottsligt, är denne därför inte atl ansesom halare utan som förskingrare eller medhjälpare till förskingring.Beträffande culpös medverkan har emellertid upplagils en särskild bestämmelsei 9 kap. 7 § andra slyckel BrB (se avsnitt 3.1.2 nedan). Häleri förutsätter alltså elt förbrott. Förbrottet måsleverkligen vara ett broll, dvs. alla brottsrekvisit - även kravet på uppsåt -skall vara uppfyllda. Däremol är det inte nödvändigl atl den som begåttförbrottet kan straffas. Förbrottet kan t. ex. vara preskriberat ellerbegånget av någon som är eller själsligt abnorm. I laglexten har som exempel på hälerigäming delfallet all någon köper något som är frånhänt annan genom brott; något krav påall saken skall ha överiämnats i köparens besittning har lagstiftaren inteuppställt. Som hälerigärning nämns vidare all någon på annat sätl tillgodogörsig saken, t. ex. konsumerar stulet gods. Som häleri bestraffas ocksåförfarande, varigenom någon eljest med saken tar befallning som är ägnad allförsvåra dess återställande, som t.ex. att motta, dölja, förytlra elleromarbeta saken. Del förekommer all den som misslänks för slöld av en sakuppger all han köpt denna av en okänd. Om det inte går all styrka alt hanstulit saken, kan det i stället stå klart all han tagit sådan befattning medsak som är frånhänd annan genom brott alt rekvisiten för häleri är uppfyllda. I paragrafens första slycke andra meningen har medsakhäleri jämställts alt någon bereder sig otillbörlig av annansbrottsliga förvärv. Beslämmelsen syftar i försia hand på sådana fall som allnågon lar emot an-lingen en sak som köpts för stulna pengar eller pengar sominflutit vid försäljning av stöldgods eller också en sak som köpts för sådanapengar. Bestämmelsen riktar sig alltså mot atl någon bereder sig avannans föregående broll. Ansvar kan följa efter vilket föregående broll somhelst som medför förvärv för den brottslige. För all ansvar för häleri skallinlräda krävs dessutom atl vinningen är otillbörlig; det skall föreligga eltorsakssammanhang mellan förvärvet och vinningen. Straffbara är därför främslde fall då en person utnyttjar den omständigheten atl broll ägt rum lill att t.ex. betinga sig överpris för någol som denne säljer till brottslingen Prop.1979/80:66 44 eller till atl köpa något av brottslingen lill underpris.Däremot är del inte häleri atl mol normal ersättning förse brottslingen medlivsförnödenheter även om betalningen härför emanerar från dennes brottsligaverksamhet. Anhöriga till en brottsling kan inte heller straffas för atl de laremot normalt underhåll av honom. Som ett Iredje fall av häleri har i andra meningen iparagrafens försia stycke upptagits en beslämmelse om ansvar för den som genomkrav, överlåtelse eller på annat dylikt sätl hävdar en fordran som kommil lillgenom brott. Bestämmelsen syftar i försia hand på s. k. efterocker som var kriminaliserati lag angående ocker. Förbrottet kan dock även vara ellförmögenhelsbrotl som bedrägeri eller utpressning. Däremol avses inte andraförbrott än brott mot annan; all hävda en fordran som tillkommit t.ex. genomen otillåten valutatransaklion är alltså inte häleri. Det är inte nödvändigtatt kravel lyckas för alt hälerigämingen skall anses som etl fullbordat brott.Fullbordat brott föreligger redan då fordringen hävdats genom krav. 1 uttrycket"hävda" ligger atl kravel måsle framställas med visst eftertryck föratl ansvar skall kunna inträda. Häleribrotten fömtsätter på den subjektiva sidan uppsåt.De närmare omständigheterna beträffande förbrottet behöver emellertid inte varakända för hälaren. Också s. k. eventuellt uppsåt kan föranleda ansvar, varförstraff kan ådömas även den som inte kan övertygas om att han känt till atlsaken var t. ex. stulen men som misstänkt detla och måste antas ha förvärvatsaken även om han känt lill överlåtarens oäriiga åtkomst. Uppsåtet skallföreligga vid själva hälerigärningen men det är å andra sidan tillräckligt allgärningsmannen då har uppsåt alt begå häleri. Atl han tidigare varit i god trokan emellertid frila honom frän ansvar, om elt godtrosförvärv kommil emellansom gör honom berättigad atl förfoga över egendomen. Har en person i god troköpt t. ex. stöldgods och därigenom orsakat att den bestulnes äganderättupphört, kan han inte dömas lill ansvar för häleri, om han därefter säljer del.En annan konsekvens av ett mellankommande godtrosförvärv är alt häleriansvarär uteslutet, om en person i etl senare led av överlåtelsekedjan i ond tro laremot egendom som åtkommils genom brott och den närmast föregående innehavarengjort exstinktivt förvärv av egendomen. Del förekommer att personer, som köper saker som demisstänker är stulna, med avsikt låter bli all höra efler hur säljaren kommilöver dem. De hoppas nämligen att de på så sätt skall undgå alt göra sigskyldiga till uppsåtlig befattning med stöldgods, dvs. I sådana fallsaknas ofta förut- 1979/80:66 45 sättningarnaför häleri efiersom det inte är säkert att vederbörande skulle haköpt sakerna, om de vetat all de var stulna. En straffbestämmelse föroaklsamma förfaranden som svarar mol del uppsätliga brottet häleri har därföransetts nödvändig. Enligt 9 kap. 7 § första stycket BrB föreligger därförhäleriförseelse, om gärningsmannen i fall som avses i 6 § inte insåg men hadeskälig anledning anta all broll förelåg. Straffet för häleriförseelse är bölereller fängelse . Föratt ansvar för häleriförseelse skall inlräda krävs oaktsamhet i förhållandetill den omständigheten atl elt förbrott förelåg. I övrigi är även häleriförseelseett uppsåtligt brott. För ansvar räcker all gärningsmannen hafl kännedom om(eller skulle ha hafl kännedom, om han förfarit med rimlig aktsamhet ocheftertanke) sådana omständigheter som för honom utgjorde eller borde ha utförttillräckliga skäl för atl allvarligt misslänka all brott förelåg. Kravel påoaklsamhel är personligt. Del slälls olika högt för olika personer beroende påderas personliga förutsättningar. Det skall av Just gämingsmannen kunna krävasatt han förstått all broll kanske förelåg. Kraven är särskill stora på personersom i sin yrkesutövning löper risk att komma i kontakt med personer som villbelåna eller sälja gods som åtkommils på brottslig väg. Oaktsamhetskravetsammanfaller inte med det krav på ond tro som utesluter civilrättsligtgodtrosförvärv. Godlrosförvärv kan ske först när det saknas anledning atlmisstänka att brott förelåg. Ofta krävs dessutom att den godtroende förvärvarenföretagit viss kontroll av överlåtarens behörighet atl förfoga över saken. Delfinns därför elt gränsland mellan det civilrätlsliga och del straffrättsligaoaktsamhetskravet (se Jareborg, Förmögenhetsbrolten s. 176). Om gärningsmannenbefinner sig i detta gränsland när han tar befattning med saken kan han intefällas till ansvar för häleri men han kan inte heller göra etl godlrosförvärv.Efiersom saken förblir "smittad" kan han senare göra sig skyldig lillhäleri eller häleriförseelse, om han då fått vetskap om eller skälig anledninganta alt brott förelåg. Föransvar för häleriförseelse räcker del alltså inte alt köparen av stöldgodssaknar sådan god tro som skulle ha gjort hans förvärv lill etl godlrosförvärv.Om förvärv i allmänhet gäller atl underlåtenhet atl kontrollera säljarensåtkomst inte medför ansvar för häleriförseelse, om det inte finns särskildanledning till misstanke. I7 § första stycket förutsätts liksom i 6 § att de här beskrivna förfarandenaskall ha föregåtts av annat brott. Huvudregeln är alt gämingar som förövatsefter det att förbrottet blivit fullbordat bedöms som häleri eller häleriförseelse,medan tidigare gämingar bedöms som medverkan till förbrottet. Enligt 7 § andrastyckel skall emellertid medverkan lill förbrottet i visst faU bedömas somhäleriförseelse, nämligen om någon medverkat till brott varigenom egendomfrånhändes annan och därvid inte insåg men hade skälig anledning anta attbrott förövades. 1979/80:66 46 3.2I>agen (1974:1065) om visst stöldgods m. m. Tillgreppeni butiker, vamhus och bostadslägenheter har ökat i anlal ochdet har blivit allt svårare all få fram uppgifter om vem som är rält ägare tillegendom som anträffas i samband med brottsutredningar. Vid husrannsakan harpolisen ofta påträffat mängder av gods som stulits i butiker, bostäder ellerfrån parkerade bilar. I många fall kan godset inte spåras till ägaren på grundav all del saknas anmälan från målsäganden. påträff"as egendom somuppenbarligen utgör utbyte av brott i s. k. tjuvgömmor, där man saknar spårsåväl av gärningsman som målsägande. har dessutom målsägandenfält ersättning för den stulna egendomen från sin försäkring, varföräganderätten till egendomen - i enlighel med de försäkringsvillkor som allmäntlillämpas - övergått lill försäkringsgivaren. Försäkringsbolagen har å sin sidaofta inget inlresse av atl belasta sin förvaltningsapparat med egendom avmestadels ringa värde vilket medför alt egendomen blir liggande hos polisenulan alt efterfrågas. 1974:124 konstaterade föredragande departementschefen att det saknadesregler för hur polis och åklagare skulle handla när egendom som frånhänts annangenom brott och som saknade känd ägare påträffats. Det framstod som stötandeatt gärningsmannen fick behålla stöldgods eller annan genom brott åtkommenegendom bara därför alt någon ägare till egendomen inte kunnat anslräffas. Hanföreslog därför att egendom som åtkommils genom brott från okänd målsägande ivissa fall skulle kunna tas om hand. Bestämmelser härom borde inte konstruerassom ell förverkande enligt ulan las in i en särskild lag. Ienlighet därmed beslutades lagen (1974:1065) om visst stöldgods m. (stöldgodslagen). Bestämmelsemai I § första styckel stöldgodslagen innebäratt stöldgods och annan egendom somfrånhänts rätte ägaren genom broll skall las i förvar, om varken ägaren ellerannan som har rätt lill egendomen är känd. Man kan här länka sig att egendomenanträffas i en ljuvgömma och alt gärningsmannen liksom rätte ägaren förblirokänd. En annan tänkbar situation är att egendomen anträffas hos någon som kanövertygas om att ha stulit den men egendomen ändå inte kan återställas tillrätt ägare på gmnd av svårigheter att fastställa dennes identitet. Etl från denu berörda situationerna principiellt annorlunda fall regleras i 1 § andrastycket. Där föreskrivs, atl egendom som åtkommils genom brott skall las iförvar, om varken ägaren eller annan, t.ex. försäkringsbolag som trätt iägarens ställe, gör anspråk på den. Allmänt gäller vidare atl försvarslagandeinte får ske, om det skulle vara uppenbart obilligt. Detpraktiska intresset koncentreras på de i I § första styckel beskrivnasituationerna. De bygger på att man inte kan finna rätte ägaren till egendomen.Har innehavaren av egendomen gjort etl godtrosförvärv blir stöldgodslagen intetillämplig. Som närmare utvecklas i del följande kan godlrosförvärv ske förstnär förvärvaren saknat varje anledning atl misslänka Prop.1979/80:66 47 att brott förelåg. Det finns därför en zon mellan detcivilrätlsliga culpakravet och det straffrättsliga culpakrav som uppställs bl.a. i beslämmelserna om häleriförseelse. Om gämingsmannen befinner sig i dennazon när han tar befattning med saken så kan han inte fällas lill ansvar förhäleriförseelse, men han kan inte heller göra etl godlrosförvärv. Egendomenkan i sådant fall tas i förvar enligt slöldgodslagen, om övrigaförutsättningar för en sådan åtgärd föreligger. Beslul om alt egendom skall tas i förvar meddelas somregel av allmän domslol på lalan av åklagare. I tjuvgömmefallen och i de fatldär såväl innehavaren som ägaren eller hans rättsinnehavare avstått från attgöra anspråk på egendomen får åklagaren meddela förordnande om att egendomenskall tas i förvar (2 §). Om förfarandet med egendom som tagits i förvar ochom rält för ägare som sedermera blir känd eller annan som har rält lillegendomen alt få egendomen utlämnad lill sig eller att erhålla ersättning,finns bestämmelser i lagen (1974; 1066) om förfarandel med förverkad egendomoch hittegods m. m. I 5 § anges atl lagen inte skall tillämpas på hillegods.Med hittegods avses all egendom som inte befinner sig i någons besittning,varvid även den besittning som en ljuv kan tänkas ha måsle beakias. Deltainnebär alt stöldgods som tappals eller övergetts är alt betrakta somhillegods. Om någon påträffar en tjuvgömma t. ex. nergrävd i naturen, fåregendomen anses vara i tjuvens besittning under förutsättning all han harpraktisk möjlighel att återfinna den. I sådana fall kan den nergrävda egendomeninte betraktas som hillegods. Är det däremol tveksamt huruvida den anträffadeegendomen åtkommils genom brott eller om den skall anses alltjämt vara i tjuvensbesittning, lillämpas bestämmelsema om hittegods. 3.2.1 Erfarenheterna av stöldgodslagen Stöldgodslagen, som trädde i krafl ,mottogs med stor förväntan av polis och åklagare. Under förarbetena tillslöldgodslagen uttalade exempelvis chefen för dåvarande utredningsavdelningeni följande. Förslaget till slöldgodslag innebär en reglering av ettområde där stor oklarhel förut rått och där olika praxis utvecklat sig inomolika polisdistrikt. Speciellt för har omfattningenav det stöldgods vartill ingen ägare kunnal anträffas vållat många problem, vilkettvingat fram praktiska lösningar, inte alltid kanske i överensstämmelse medgällande lagregler. När förslaget nu föreligger kan del med tillfredsställelsekonstaleras all del i slorl överensstämmer med den praxis som utvecklals iStockholm. Från olika håll har emellertid gjorts gällande aUslöldgodslagen inte har infriat förväntningarna. Det har t.o.m. påståtts attförutsäUningarna för atl omhänderta och förverka stöldgods minskal sedanstöldgodslagen trädde i kraft. För alt vinna klarhet på bl. a. denna punktgjordes i 1979/80:66 48 polisdistriktunder en utvärdering av stöldgodslagen. Till grund för utvärderingenlåg 19 fall av misstänkta stölder/hälerier . undersökta fallen hade gods till ett sammanlagt värde av 2 milj. kr. tagilsi beslag vid husrannsakan hos misstänkta gämingsmän. Av del beslagtagna godsetkunde endasl en Qärdedel - värt ca . - häriedas till viss brottsplatsoch målsägande. Det gods som sålunda kunde identifieras härrörde från stöldervid vilka enligt målsägandena egendom tiil ett sammanlagt värde av 5 milj. kr.hade lillgripits; endast en tiondel av detta kunde alltså spåras. Av detidentifierade godset kunde mindre än hälften -värt ca . - återställastill målsägandena eftersom de personer hos vilka godset anträffats gjorde gäUandeatl de förvärvat merparten av det i god tro. Enligt utredningspersonalen hadede godtroende förvärvama varit myckel angelägna om alt få kopior av domar ochåklagarbeslul; de hade nämligen lidigare inte kunnal förete någraåtkomslhandlingar. Del gods som lagits i beslag utan att sedermera kunnaidentifieras (värde ca 1,5 milj. återlämnades också lillbesitlningshavama. Sammanfattningsvis utlämnades alltså gods fill ettsammanlagt värde av närmare 1,8 milj. kr. som lagils i beslag som misstänktstöldgods till de personer hos vilka det anträffats, trots att man vid tidenför beslutet om beslag hade skälig anledning att misstänka att godsetfrånhänts annan genom brott. I endast ett fall av nitton fördes lalan omtagande i förvar av åklagaren; tingsrättens beslut därom upphävdes sedermera avhovrätten. Avde redovisade 19 fallen i undersökningen kan följande nämnas till belysning avde svårigheter som möter vid lagens tillämpning. Vidhusrannsakan hos fyra personer A, B, C och D som alla mer eller mindreyrkesmässigt handlade med konst och antikvileter, beslaglogs guld- ochsilverföremål till ett sammanlagt värde av . Det visade sig atlföremålen "vandrat" i denna krets genom skilda överlåtelser. Underuiredningen framkom att de fyra - som kände varandra väl -gjorde upp sinaaffärer bl.a. i korridorema och garaget lill auktionskammare. Någraförsäljningar skedde också på restaurang, varvid emellertid visning ochöverlåtelse skedde ute på gatan i en bil. Ett anlal silverföremål, som enligtmålsäganden var värt , såldes vidare av B till C påEriksdalsbadet i för . C sålde i sin tur godset till D för22000 kr. Denna försäljning skedde i C:s lägenhet. C uppgav för D alt han köptsilvret privat. Som bevis härför visade C upp etl kvitto för D. C höll därvidhanden över kvittot så att säljarens namn och köpeskillingens storlek doldesför D. Åtalför häleri väcktes mot de fyra. Tingsrätten fällde A för häleriförseelse lillsex månaders fängelse. B och C dömdes för samma brott tiU dagsböter medan Dfrikändes helt. Avde föremål som logs i beslag - värda ca . - kunde gods till ett värdeav . härledas tUl en viss brottsplats och målsägande. 1979/80:66 49 Dennemålsägande fick emellertid tillbaka föremål för endast . eftersominnehavama ansågs ha förvärvat övriga föremål i god tro. Den del av detbeslagtagna godset som inte hänförde sig tiU nyssnämnda brottsplats - värt ca50000 kr. - återlämnades också till innehavama eftersom någon annan ägare intekunde återfinnas. Nären person överlåter en sak ulan all ha rätt alt förfoga över den ochförvärvaren inte känner till eller har anledning att räkna med all det förhållersig på detta sätt, uppstår en konflikt mellan den ursprunglige ägarens och dengodtroende förvärvarens anspråk på saken. Denna konflikt brukar lösas efternågon av två olika huvudlinjer, exstinktionsprincipen resp.vindikationsprincipen. Exstinktionsprincipen innebär, att den godtroendeförvärvarens intresse ges företräde och att den ursprunglige ägaren inte kan fåtillbaka egendomen, i varje fall inte ulan att betala ersällning till förvärvaren.Äganderätten liU saken anses ha övergått lill förvärvaren på grund avgodtrosförvärvet. Vindikationsprincipen däremol gynnar den ursprunglige ägarengenom att denne ges rält att ta tillbaka saken från den godtroende förvärvarenulan alt behöva belala någon ersättning till denne. Svenskrätl bygger på exstinktionsprincipen. Bestämmelsema om godtrosförvärv avlösöre har utbildats i rättspraxis med utgångspunkt i vissa bestämmelser i 1734års lag, nämligen 11 kap. 4 § och 12 kap. 4 § handelsbalken. Dessa paragraferhandlar om lånat och deponerat gods. Om låntagaren eller deposilarien utan ägarensfillstånd har överlåtit eller pantsatt godset har ägaren rätt atl återlösadelta: Av bestämmelsema har motsättningsvis ansetts följa att den som harmottagit egendomen inte är skyldig att lämna den ifrån sig utan lösen, om hanär i god tro. Denna exslinklions-regel har i praxis fält vidsträckt analogisklillämpning. Sälunda lillämpas den även beträffandestöldgods. Exstinktionsprincipengäller i fråga om lösöre, dvs. Beträffande fast egendom finnsvissa regler om godtrosförvärv i Jordabalken. Särskilda bestämmelser finnsockså i viss utsträckning när det gäller lös egendom som inte kan hänföras tilllösöre, t.ex. skuldebrev. Vissa fartyg och luftfartyg skiljer sig från andraslag av lösöre därigenom att de kan intecknas för fordran. Sådana fartyg ochluftfartyg kan inte bli föremål för godtrosförvärv enligt de regler som gällerför pantsättning av lösöre (10 kap. 7 § handelsbalken). Den förhärskandeuppfattningen synes emellertid vara, att de ändå kan bli föremål förgodtrosförvärv efter i princip samma regler som lösöre i allmänhet (se SOU1970:74 s. 94). Godtrosförvärv kan uppkomma vid överlåtelse - köp, byte och gåva -samtvid pantsättning. Enligt praxis anses också godtrosförvärv av retentionsrättkunna ske i vissa fall. Sålunda torde exempelvis den som i god tro har tagitemot en bil för reparation ha en mot bilens ägare verkande reten-4 1979180. 1979/80:66 50 tionsrätltill säkerhel för fordran på grund av reparationen även om beställaren saknaderätt att disponera bilen. Exstinktionsprincipenär lillämplig i fall då den som förfogar över egendom till förmån förgodtroende medkontrahent inte själv är ägare lill egendomen. Den som har köptgods på avbetalning med s. k. äganderättsförbehåll, dvs.