prop · G303116 · 1979-12-31 00:00:00 — 1979/80:116 Regeringens proposition om åtgärder för att förbättra kontinuiteten i hälso- och .sjukvårdenm. Regeringen föreslår att anlaga de förslag somhar upptagits i bifogade utdrag av regeringsprotokoll. Såsom framgår av regeringsförklaringen ärreformverksamheten på hälso-och sjukvårdens område inriktad på förebyggandeinsatser, utbyggnad av öppenvård och hemsjukvård samt införande av system medhusläkare och mindre vårdenheter. Förutsättningar skall även i fortsättningenfinnas för privatpraktiker. Utbyggnaden av långtidssjukvården fullföljs. Föreliggande proposition innehåller förslag lill åtgärderför att förbättra kontinuiteten i hälso- och sjukvården bl. a. i syfte attinföra ett husläkarsys-tem. Viktiga inslag i åtgärderna är ökad efterutbildningsaml stöd till utvecklingsprojekt inom primärvårdens område. Medel beräknasockså för tillämpad forskning inom främst primärvården. För dessa åtgärderföreslås att medel anvisas med . under /81. Vidare föreslås att planeringsramen för vårdlärarlinjenökas med 48 platser nästa budgetår. Platserna avses bli placerade i ,och . Mot denna bakgrund föreslås att tilläggsanslag anvisas med . för /81 avseende utbildning för undervisningsyrkenoch ersättning till vissa lärarkandidater. Sedan avtal nu träffats om finansieringen av Sjukvårdensoch socialvårdens planerings- och rationaliseringsinstitut (Spri) föreslås att12 . anvisas lill Spri:s verksamhet för budgetårel 1980/81. har beslutat att ett skall inrättas . I förevarande propusitiun föreslåsatt medel anvisas till institutets verksamhet under /81. 1 1979/80. Närvarande: statsministern . ordförande, ochstatsråden . Mogård, Asllng, Krönmark. BurenstamLinder, , , Buo. Föredragande: statsråden och Mogård Proposition om åtgärder för att förbättra kontinuiteten i hälso-och sjukvården m. m. Statsråden och anmäler sina förslag omåtgärder för att förbättra kontinuiteten i hälso- nch sjukvården m. m. Anförandena redovisas i underprotuknllen för social- resp.utbildningsdepartementet. Statsrådet hemställer att regeringen i en gemensamproposition föreslår att antaga de förslag hon och statsrådet lagt fram. Regeringen ansluter sig till föredragandenas övervägandenoch beslutar att genom propusitiun föreslå att anlaga de förslag somföredragandena har lagt fram. Regeringen beslutar att de anföranden och förslag somredovisas i underprolokollen skall bifogas propositionen som bilagorna 1 och 2. Anmälan till proposition om åtgärder för att förbättrakontinuiteten i hälso- och sjukvården m. m. Med anledning av vad (SoU 1978/79:47, rskr1978/79:416) anförde vid behandlingen av prupnsitiunen 1978/79:178 um husläkarsysteminum hälsu- uch sjukvården m. m. anhåller jag att få ta upp frågan nm åtgärderför att förbättra kuntinuiteten i hälsu- och sjukvården. 1979/80:100 (bil. 8 s. 93) har regeringenföreslagit att i avvaktan på särskild proposition i ämnet, tillBidrag lill sjukvårdens och socialvårdens planerings- ochrationaliseringsinstitut för /81 beräkna ett förslagsanslag av11 . Jag anhåller att nu få ta upp även denna fråga. 1979/80:6, SoU 1979/80:23, rskr1979/80:160) har beslulat att godkänna att ett inrättas . Med anledning härav bör medel förinstitutets verksamhet under /81 anvisas. 2 Kontinuitet i hälso- och sjukvården 2.1 Bakgrund I propositionen 1978/79:178 om husläkarsystem inom hälso-och sjukvården m. m. redovisades riktlinjer för en successiv uppbyggnad av ettsådant system. I propositionen föreslogs att skulle fatta principbeslulom att etl husläkarsystem skall organiseras. Genomförandet föreslogs ske i taktmed alt primärvården byggs ut och med anpassning till lokala förhållanden. Propositionen byggde i alll väsentligt på det förslag somlagts fram av den lillkallade koniinuiietsutredningen i betänkandetHusläkare - en 1979/80:116 4 enklare och tryggare sjukvård (SOU 1978:74). De ipropositionen angivna riktlinjerna för en succissiv uppbyggnad av elt husläkarsystemm.m. innebar sammanfattningsvis följande. En decentralisering av sjukvården till mindre enheteransågs vara nödvändig för alt få till stånd en hälso- och sjukvård som är lättillgängligoch som tillgodoser kraven på kontinuitet i vården uch på en helhetssvn påpatienten nch dennes behuv av insatser av ulika slag. En organisation avsjukvården, där människorna kan etablera en fast kontakt med en läkareoch/eller annan personal förutsattes tillgodose de krav på en mänsklig ochpersonlig hälso-och sjukvärd som kommit fram. Mot denna bakgrund angavs som riktlinjerför ulbyggnaden a\' primärvården atl vårdcentralernas slorlek begränsas tillatt omfatta i princip två till fem läkare, att allmänläkarna ochdistriktssköterskorna får vidgade arbetsuppgifter samt att läkartätheten närmarsig ett relationstal av en allmänläkare per 2 000 invånare ochdistriktsskötersketätheten uppgår till en sjuksköterska per I 500-2 000 invånare.En utbyggnad av primärvården med denna inriktning skulle ge förutsättningar förpatienterna att få en fast kontakt i hälso- och sjukvårdsfrågor med i förstahand en allmänläkare vid en vårdcentral - som genom att en sådan kontaktetableras blir patienternas "husläkare" - men även med endistriktssköterska och med annan personal vid vårdcentralen. Det framhölls att det måste ankomma på varjesjukvårdshuvudman atl själv med hånsyn lill de lokala förhållandena närmareavgöra i vilken takt och på vilkel sätt ett husläkarsystem skall förverkligas. I propositionen förordades att allm.änläkare skall svaraför "vardagssjukvård" och få vidgade uppgifter i fråga ommödrahälsovård, barnhälsovård och psykiatrisk vård m. m. Det förutsattes attspecialistvård i viss utsträckning skulle tillhandahållas i primärvården, t.ex. för långvariga sjukdomstillstånd av svårare art. Barnspecialisterförutsattes svara för hälsoövervakning-en av alla barn under spädbarnsåren ochdärefter ha ansvaret för barn med speciella vårdbehov. Specialistmedverkanförutsattes även inom kvinnosjukvården. Betydelsen av att vårdplaneringsmetoder utvecklas ochanvänds vid vårdcentraler underströks. Akutberedskap borde finnas vidvårdcentralerna och de förutsattes successivt få ökad jourservice. Husläkarsystemet - innebärande att varje invånare har enbestämd läkare att vända sig till - skulle ses som ett erbjudande lill samtligainvånare inom en vårdcentrals betjäningsområde. Ett system med registrering avinvånarna hos viss läkare borde duck inte införas, förrän persunalresurserna ärsådana att de räcker för att ge vård och hjälp åt samtliga berörda.Registrering till viss vårdcentral borde däremot ske omgående. Något remisstvång för vård hos specialistläkare ellerandra läkare än husläkaren skulle inte finnas. Förebyggande vård förutsattes vara en cenlral uppgift förhusläkaren. Företagshälsovården ansågs kunna avlasta den rent sjukvårdandeverksam- 1979/80:116 5 heten på primärvården. Ett närmare samarbete föreslogsmellan primärvården och skolhälsovården. Privatpraktikerna angavs utgöra ett värdefulll komplemenl lillden offentliga vården och borde också kunna fullgöra funktionen som husläkare.Ett närmare samarbete mellan privatpraktikerna och den offentliga vården ansågsangeläget. Ett sådant samarbete förordades komma till stånd genomöverenskommelser. Vidare förordades forsknings- och utvecklingsarbete inomprimärvården. 1 propositionen underströks att ett genomförande av husläkarsystemetskulle kräva satsningar på i första hand utbildningsområdet. Olika åtgärder föratt öka allmänläkartillgången och förbättra allmänläkarnas utbildning samt föratt öka utbildningen av bl. a. distriktssköterskor förordades. Primärvårdenborde vidare ges större utrymme i vårdpersonalens utbildning. Det framhölls i propositionen alt staten bör vara bereddatt ställa ekonomiska resurser till förfogande för att underlätta genomförandetav ett husläkarsystem. Stöd till insatser på utbildningsområdet ansågs särskiltviktiga. Det förutsattes att den närmare utformningen och omfattningen av åtgårdersom bör komma ifråga för statligt stöd blir föremål för förhandlingar mellanstaten och sjukvårdshuvudmännen. konstaterade inledningsvis i sittbetänkande att en utveckling av primärvården där vårdcentralen utgör kärnanpågår. Enligt utskuttets uppfattning saknades i prupnsitiunen kunkreta förslagför att stödja nch påskynda utvecklingen. Sncialutsknttet anförde vidare i sitt yttrande attutbyggnaden av primärvården bör ske med utgångspunkt i det planeringsunderlag,snm getts i sncialstyrelsens principprugram för hälso- och sjukvården inför1980-talet och i skriften Primärvård - innehåll och utveckling, vilkenutarbetats av . socialvårdens planerings- och ratiunaliseringsinstitut (Spri)inom ramen för ett gemensamt utredningsarbete om primärvården och äldreomsorgerm. Utskottet som inte log ställning till detaljerna i underlaget, framhöll attdetta planeringsunderlag ligger till grund för sjukvårdshuvudmännens utbyggnadav primärvården och att även propositionen i allt väsentligt har sinutgångspunkt i detta planeringsunderlag. Utskottet konstaterade vidare att ävendet synsätt som kommer till uttryck i flera av de motioner som lagts fram medanledning av propositionen 1978/79:178 står i överensstämmelse med innehållet iplaneringsunderlaget. I dessa motioner erinrades om den utveckling som pågår i sjukvårdsumrådenanch framhölls angelågenheten av att denna utveckling furtsåtter. I mutinnen /79:2627 föreslogs försöksverksamhet medolika modeller för att förbättra kontinuiteten i kontakterna mellansjukvårdspersonal och patienter. Mol bakgrund av att sjukvårdshuvudmännen ochLandstingsförbundet i remissyttranden över kontinuitetsutredningen framhållitangelägen- 1979/80:116 6 heten av att fortsätta och vidareutveckla arbetet medolika organisationsmodeller och planeringssystem som kan bidra till bäitrekontinuitet ansåg utskottet sig kunna förutsätta alt sjukvårdshuvudmännenkommer att söka vägar för att förbättra kontinuiteten i sjukvården. Utskottetutgick härvid från att bl. a. frågor om behovet av fast kontakt med pediatrikeroch gynekolog-obstetriker i hälso- och sjukvården för barn och kvinnor kommeratt närmare prövas. 1 molionen 1978/79:2628 samt i molionen 1978/79:2629 togsupp frågan om att vidga kontinuitelsbegreppel. 1 motionen 2628 framhölls bl. a.all en läkare - antingen man kallar honom husläkare eller något annat - endastär en del av kontinuiteten mellan patienten och samhällets vårdfunktioner.Motionärerna ville vidga kontinuiteten till alt avse hela samhällets primärvårdsorganisation.Den skall, sägs det, ha sin tyngdpunkt i vårdlag av läkare,distriktssköterskor, undersköterskor, sjukgymnaster, arbetsterapeuter m. fl.som i samarbete med primärkommunernas socialassistenter och hemsamariter skallmöta patienten utifrån ett gemensamt synsätt där helhetssynen är grundläggande.Motiunärerna framhöll vidare att det är viktigt att man kan organisera vårdenså att patienten vid återbesök får träffa samma läkare eller vårdlag. Dettaansågs kunna ske med tämligen enkla medel och sker redan på många håll. I utskottsutlålandet framhölls att ett av målen förprimärvårdens utveckling år att behovet av kontinuitet skall tillgodoses.Utskottet hänvisade härvid lill skriften Primärvård - innehåll och utveckling ivilken anförs bl. a. att kontinuitet i vården avser inle bara det förhållandetalt patienterna får träffa samma läkare vid nästa läkarbesök utan också attsambanden skall fungera och helhetssynen behållas, vilken hjälp man än förtillfället behöver och vilka vårdformer man än anlitar. Frågan om kontinuitet utvecklasi skriften på följande sätt. Kontinuitet förutsätter en personlig kontakt mellanpatienter och personal, vilket släller krav på verksamhetens inreorganisation. Det blir därför betydelsefullt att skapa goda arbetsförhållandenoch en bra arbetsmiljö för att så långt som möjligt begränsapersonalrörligheten. Kontinuitet i vårdarbetet ställer nckså krav på altsamarbetet med länssjukvården nch sucialvården fungerar väl. Det framhållsvidare att primärvården måste bl. a. vara befulkningens primära knntakt för hälsu-och sjukvård, ge sjukvård och medicinsk omvårdnad vid långvariga sjukdoms- och handikapptillslånd,samordna såväl öppen som sluten långtidsvård samt ha rutiner för kummunikatinn m.m. mellan nlika vårdfurmer nch verksamheter, med möjlighet till hänvisning tilladekvat vård nch behandling. 1 mntionen 1978/79:2626 anfördes skäl mot att förläggajourverksamhet till vårdcentralerna. Utskottet hänvisade för sin del tillprincipprogrammet för hälso- och sjukvården inför 1980-talet. Iprincipprogrammet anges att primärvården skall svara för huvuddelen av juurverksamheten.Persuner med akuta tillstånd snm bedöms kräva sjukhusels resurser skall, enligt 1979/80:116 7 principprogrammet, givelvis tas emot inom länssjukvårdenvid länssjukhus eller länsdelssjukhus. Ulanför ordinarie moitagningstid kanprimärvården organisera gemensam jourljänst för flera vårdcentraler, eventuelltför två eller flera primärvårdsområden, alll beroende på avståndsförhållanden,jourmottagningen förläggs därvid lämpligen till en större vårdcentral. Om länsdelssjukhuseller länssjukhus finns inom jourområdet kan det, påpekas det iprincipprogrammet, vara fördelaktigt att lokalisera även primärvårdens jour lillsjukhusel. Jouren bör givelvis även då vara bemannad med dislriklsläkare. Beiräffande läkarval m. m. anförde ulskottet att enutgångspunkt för verksamheten vid vårdcentralerna bör vara att patienten ägeratt själv välja läkare för konsultation och vård. Något registreringsförfarandesom binder patienterna lill en viss läkare bör inle införas. Vidare bör enligtutskottets mening, något hinder inte föreligga för patienterna att på egen handsöka sig till specialist. Utskottet biträdde uttalanden i propositionen omönskvärdheten av ett närmare samarbete mellan privatläkarna och den offentligavården. I övrigt fann inte utskottet det vara påkallat med något uttalande avriksdagen med anledning av propositionen 1978/79:178 i här aktuella delar. I motionerna 1978/79:2627 och 1978/79:2626 togs upp frågorom etable-ringsvillkor för privatpraktiker. a. till socialförsäkringsutskottets av godkända betänkande SfU1978/ 79:22, i vilket det anfördes, atl såvitt gäller den individuellataxebindningen för tiden efter bör regeringensställningstagande i frågan avvaktas, innan gör några uttalandenhärom. I motionen 1978/79:2629 begärdes ett åtgärdsprogram somtillgodoser vissa i motionen framförda krav på utbildning av personal inomprimärvården, forsknings- och utvecklingsarbete samt statligt stöd tillsjukvårdshuvudmännen. I detta program borde bl. a. ingå ett praktisktförankrat och av Spri samordnat utvecklingsarbete på primärvårdsumrådet. Kravpå en plan för att öka tillgången på läkare nch distriktssköterskor och på enjämnare regional utbyggnad av primärvården framfördes i motionen 1978/79:2628.I motionerna 1978/79:2626 och 1978/79:2627 togs också upp frågor omläkarutbildning och forskningsorganisation. Utskottet anförde alt det är nödvändigt med kraftfullainsatser - främst på utbildningsområdet - för att förstärka utvecklingen ochutbyggnaden av primärvården. Utskottet förordade därför att de kunkreta åtgärdersum behövs för atl stimulera utvecklingen nch utbyggnaden av primärvårdenföreläggs sammanfattade i ett åtgärdsprogram. Utgångspunkten skulledärvid vara de riktlinjer för utbyggnaden av primärvården, som getts isocialstyrelsens principprogram för hälso- och sjukvården inför 1980-talet samti kompletteringar till detta principprogram. har med skrivelse 1978/79:416 till regeringenöverlämnat socialutskottets betänkande 1978/79:47 med anledning av regeringens 1979/80:116 8 proposition 1978/79:178 jämte däröver väckta moiioner ochanmäll att bifallit vad utskottet hemställt. Med anledning av skrivelse hemställderegeringen att Spri möjligt skulle komma in medförslag till ålgärder som kan främja kontinuiteten i vården samt stimulerautvecklingen och utbyggnaden av primärvården. I skrivelse den 31 oktober 1979har Spri redovisat förslag till flera utvecklingsprojekt inom detta område. Sprisförslag omfaltar projekt rörande primärvårdens organisalion, primärvårdensinplacering i hälso- och sjukvårdssystemet saml primärvårdens samverkan medlänssjukvården. Förslaget innebär ett utvecklingsarbete i direkt samverkan medett antal landsting, där huvuddelen av insatserna görs i direkt anslutning tillutbyggnaden av primärvården. 1 detta utvecklingsarbete ingår uckså attgenomföra försöksverksamhet. I en överenskommelse mellan ochLandstingsförbundet förutsattes atl åtgärder skulle vidtas föralt förbättra kontinuiteten i sjukvården, bl. a. med utgångspunkt i kontinuiteisutredning-ensförslg. Avsikten var alt i fortsatta överläggningar ta upp frågan omutformningen av åtgärderna. 2.2 Allmänna utgångspunkter för kontinuitetsbefrämjandeåtgärder En viktig utgångspunkt för organisationen av den framtida hälso-och sjukvården anser jag vara att skapa möjligheter för den vårdsökande atl viden behandling eller utredning som kräver flera besök fåträffa samma läkare och även i övrigt samma personer inom vårdlaget. Sådanmöjlighet bör i princip också finnas när patienten söker för olika slags prublemunder en längre tidsrymd. Denna princip kan sammanfattas i begreppet knntinuitet. I förslaget till ny hälso- och sjukvårdslag (SOU 1979:78)Mål och medel för hälso- och sjukvården som lagts fram av hälso- ochsjukvårdsutredningen (HSU) anges som övergripande mål för den framtida hälsu- nchsjukvårdsverksamheten att främja en gud hälsa hus hela befulkningen samt möjlighelför alla att på lika villkor få del av en ändamålsenlig hälso- och sjukvård.För att vården skall kunna anses ändamålsenlig krävs enligt HSU att man ocksåbeaktar behovet av andra än rent medicinska åtgärder i vårdarbetet, däribland umvåvdnadsbehovet.Utredningen anser vidare att vårdresurserna bör utformas uch organiseras så attvården, i den mån detta med hänsyn till kvalitativa krav år möjligt, görs lätltillgänglig för den vårdsökande. För många sjukdomsproblem bör vård i hemmeteller i hemliknande miljö eftersträvas. HSU framhåller vidare att denvårdsökande bör ha möjlighet att under en vårdepisod och vid olika slagssjukdomsproblem under en längre tidsrymd kunna upprätthålla kontakt med en ochsamma läkare eller etl och samma vårdlag. Enligt HSU:s förslag kännetecknas enändamålsenlig hälso-och sjukvård uckså av höga anspråk när det gäller denvårdsökandes 1979/80:116 9 möjligheter lill medinflytande och integritet. Ianslutning lill lika-villkorsprincipen framhåller HSU bl. a., atl det kan varanödvändigt för att öka tillgängligheten till vården att se över motlagningslidernasförläggning och jourtjänstens organisation. Beträffande begreppel kontinuitet anför HSU bl. a. att devårdsökande ofta sätter önskemålet atl vid återbesök få bli behandlad av sammapersonal främst, eftersom de flesta upplever bristande kontinuitet som mycketbesvärande. Utredningen konstaterar vidare att det känns tryggt om man ivårdsituationen får möta en person, som tidigare är insatt i ens problem ochatt man då slipper att ständigt upprepa sin sjukdomshistoria. God kontinuitet ivården innebär också enligt HSU, en stor fördel för patientensanhöriga, t. ex. vid kontakter om patientens tillstånd. HSU anför vidare alt personlig kontakt i många fall är ennödvändig förutsättning för att läkare och annan personal skall kunna ge denhjälp som behövs. Störs denna konlakt blir behandlingen sämre eller tar längretid. Utredningen framhåller också att det år avsevärt lättare att upprätthålladen personliga kontakten, om den enskilde för den övervägande delen av sina vårdbehovhar samma vårdmottagning att vända sig till. Med hänsyn till den stura betydelse sum kuntinuiteten harför en ändamålsenlig hälsn- uch sjukvård upptar HSU knntinuitelskravet t. n. m.som ett särskilt delmål i det förslag till målinriktad ramlag, som utredningenpresenterat. HSU:s beskrivning av behovet av kontinuitet i vården turdevara ett uttryck för allmänt accepterade värderingar. Icke destu mindre finnsdet i dagens sjukvård stura brister härvidlag. Den bristande kuntinuiteten bådeinum öppen vård nch vård vid sjukhus upplevs snm ett allvarligt prnblem av bådeallmänhet nch vårdpersnnal. 1 regeringsförklaringen anges att refnrmverksamheten på hälsu-nch sjukvårdens nmråde skall inriklas på förebyggande insatser, utbyggnad avöppen vård uch hemsjukvård samt införande av system med husläkare nch mindrevårdenheter. Vidare skall det även i fnrtsätlningen finnas förutsättningar förprivatpraktiker att verka. I regeringsförklaringen sägs också att utbyggnadenav långtidssjukvården skall fullföljas. För mig framstår kontinuitetsproblemen som mycket viktigaatt beakta i strävandena att skapa en god hälso- och sjukvård. Därvid vill jagockså erinra om tidigare redovisade uttalande om att ett av målenför primärvårdens utveckling är att tillgodose behovet av kontinuitet. I detföljande kommer jag att redovisa förslag till åtgärder för att förbättrakontinuiteten i hälso- och sjukvården. Det är enligt min mening angeläget att man ireformverksamheten inom alla områden inom hälso- och sjukvården beaktar behovetav en god kontinuitet så att patienterna kan lära känna vårdpersonalen ochkänna trygghet och förtroende för sjukvården. Åtgärder för att förbättrakontinuiteten är således inte knutna enbart till frågan om att tillskapa ett 2 1979/80. 1979/80:116 10 husläkarsystem utan även till möjligheterna i övrigt attskapa fasta kontakter mellan patienter och personal. Brist på läkare och annan sjukvårdspersonal, ökadspecialisering, koncentration av sluten vård till större sjukhus,arbetstidsreglering med bl. a. ledigheler i samband med jourkompensation ochett utbildningssystem, sum innebär snabb persunalomsättning, är exempel påfaktorer sum bidragit till uppkumsten av kontinuitetsproblem. Jag vill ocksåunderstryka att läkarna uch vårdpersonalen på grund av tidsbrist ofta varittvungna alt helt koncentrera sig på de medicinska åtgärderna, varvidkontinuiteten kommii i bakgrunden. Sjukvården har därför kommit att uppfattassom alllför produktionsorienterad. Patienterna har inte sällan känt sig som vårdobjektsom slussas runt i vårdsystemet. I kontinuitetsutredningens betänkande beskrevs tre formerav kontinuitet: Vårdepisodkontinuitet, långsiktig kontinuitet och kontinuitet ivården som ges inom olika vårdformer och på olika vårdnivåer. Jag vill understryka att det finns behov av kontinuitetför alla patienter. Det är stort inom såväl sluten som öppen vård liksom vidsjukdomsperioder där både sluten och öppen vård ingår. Del är fortfarandemycket vanligt att man blir behandlad av olika personerinom skilda yrkesgrupper utan att det finns ett fast sammanhållet ansvar förbehandlingsinsatserna. Att patienterna upplever en sådan situation somförvirrande och otillfredsställande finns också klarlagt i en rad studier. Enligt min uppfattning är behovel av att få möta sammavårdgivare vid varje besök störst vid långvarigsjukdom. När det gäller den långsiktiga kontinuiteten torde behovet av att vidolika sjukdomstillfällen skötas av samma vårdgivare vara störst för äldremänniskor. För dem är det besvärligare än för yngre att etablera knntakt medständigt nya vårdgivare. Behuvet av samnrdning av behandling sum ges inum ulikavårdfurmer och på ulika vårdnivåer är störst för patienter med flera skador,sjukdomar eller handikapp. Även patienter med psykiska nch psyknsuciala prublemhar sturt behov av kontinuitet i vården. Uppmärksamhet måste ägnas frågan om hur sjukvårdsservicenskall organiseras så att kontinuitet i vården kan upprätthållas på lång sikt.Utbyggnaden av vårdcentraler är härvid betydelsefull. Även det förhållandet attallmänläkare och distriktssköterskor torde komma att utgöra basen iprimärvårdens organisation innebär ökade förutsättningar att etablerapersonliga relationer mellan patient och vårdgivare, vilka kan bibehållas underen längre tidsrymd. Alla möjligheter att öka utbildningen av allmänläkare ochdistriktssköterskor så att personalbehoven tillgoduses bör därför tas tillvara.