prop · G3031 · 1979-12-31 00:00:00 — Jag har därför redan då jag behandlade funktionoch uppgifter (avsnitt 2.4) liksom i andra sammanhang understrukitsocialljänslens viktiga uppgifter att i samverkan med arbetsförmedlingen m. m.försöka bistå den enskilde för all han skall få elt arbele. 1979/80:1 Samverkan 356 Frågor som gäller sysselsällningenkräver insalser från både arbetsmarknadsorganen och socialljänslen.Socialljänslens medverkan kan beslå av bl.a. uppsökande verksamhel,socialkurativi slöd och sociala tjänster som förskole- ochfritidshemsverksamhel samt färdljänsl. För della behövs smidigasamarbelsformer mellan arbelsförmedling och socialbyrå/ servicecentral. Samarbetet medarbelsmarknadsorganen bör genomföras på fiera nivåer. När del gäller allplanera sysselsältningsinsatser bör socialnämnden samverka med dislriktsarbelsnämndoch förekommande lokall planeringsråd för sysselsättning. 1dislriktsarbelsnämnd ingår förelrädare för kommunen. En samverkan mellan socialljänslenoch arbelsmarknadsorganen anser jag särskilt betydelsefull när det gäller attfölja upp arbetshandikappades, socialt handikappades, äldre personers ochungdomars behov av stöd för att finna och behålla lämpligl arbele. Socialljänslen skall på olika sällbidra lill ell självsländigl boende. Denna uppgift harjag behandlat tidigare(avsnitten 2.4 och 2.10). Jag kan därför nu fatta mig kort. Det är för hela samhälletnödvändigt all bekämpa segregation i boendel och alt förhindra en förslumningav vissa bostadsområden. Svärighelerna alt finna bosläder till en delinvandrargrupper och människor med sociala handikapp är belydande. ResultaleJhar blivil all olika grupper har koncentrerats till vissa bosladsområden. Härmåsle hyresvärdarnas inlressen underordnas samhällets sociala mål atl skapa brabostadsmiljöer för alla grupper i samhällel och en fördelning av bostäderna påett ur social synpunkl lämpligt sätt. Det är angeläget au bostadsförmedlingenoch hyresvärdarna samarbetar på ett ändamålsenligt sätl. I bl.a. socialtrehabiliteringsarbete är lillgången lill bostad viklig. Det kan gälla såväl attskaffa bostad som hjälp atl kunna behålla den. Det är angelägel attsocialtjänsten aklivi samarbelar med bosladsförmedling ochbostadsföretag/hyresvärdar och finner lämpliga former för della samarbele. Socialulredningen framhöll iprincipbelänkandel all en person som var akluell inom socialljänslen ofta hadesamtidig konlakl med . Samordningsbehov kunde då oftatillgodoses genom informationsutbyte. Det borde enligt ulredningen ankomma påsocialstyrelsen och atl utarbeta behövliga rutiner fördetta. Utredningen framhöll vidare au i glesbygdsområden med elt otillräckligtbefolkningsunderlag för socialtjänst- och socialförsäkringsfunktionerna bordeman utveckla etl gemensamt personal- och lokalsambruk. underslryker i slutbelänkandel atlbehovel av sam- 1979/80:1 Samverkan 357 ordning finns inle bara i glesbygdsområden. Även ibefolkningsläla områden bör en samordning uiveckläs. bl.a. genom all de bådafunktionerna samlokaliseras i socialcenlraler elc. Enligl ulredningens meningär det vidare angelägel att den kommunala är representerad i försäkringskassornascenirala och lokala rehabilileringsgrupper. Ulredningen upprepar sitt lidigareförslag alt och gemensamt skall pröva denfortsatta utvecklingen av en utbyggd samverkan. Jag kan erinra om atl genom enlagändring fick försäkringskassorna möjlighet alt medverka i personal-och lokalsambruk mellan kassa och kommun. Sådan samverkan förekommer i etlanlal kommuner. Olika försöksverksamheler ang.samverkan mellan bl.a. försäkringskassa och socialnämnd pågår på fiera håll ilandel. a. i . Sådanl samarbele skulleunderiättas om man i större utsträckning än nu samordnar såväl gränserna förde olika verksamheternas distriklsindelning som principerna förärendefördelningen och tillgodoser behov av gemensam utbildning och informalionm. 1 lagen (1962:381) om allmänförsäkring sladgas all rehabilileringsålgärder skall vidlas senast när ensjukskrivning har pågått . harföreskrivit att centrala och lokala rehabiliteringsgrupper skall finnas vidförsäkringskassorna för samråd i dessa ärenden med socialvård,arbetsförmedling (arbetsvärd) och sjukvård. Jag delar socialutredningens meningatt dessa organ bör vidareutveckla sitt samarbete med bl.a. den kommunalasocialljänslen. ochriksförsäkringsverket bör tillsammans med och i samråd medarbetsmarknadsstyrelsen, på grundval av bl,a. praktiska erfarenheter frånförsöksverksamhet m.m., utarbeta riktlinjer för hur fortsaU samverkan skallorganiseras. Jag vill här erinra om atl har beslutat om en nyorganisation av den yrkesinriktade rehabiliteringen. En långtgående samverkan mellansocialtjänsten och hälso- och sjukvården är etl viktigt mål. En omfattandeulrednings- och försöksverksamhet med sådan samverkan har bedrivits på olikahåll i landet. Så har gemensamma vårdcentraler prövals i bl. a. Skaraborgslän. pågår en organiserad samverkan mellan sjukvård och socialvårdvid vårdcentralen i . Syftet med verksamheten är bl.a. att få liU ståndelt samordnat program för sjukvård och socialvård. Till verksamheten harknutits olika forsknings- och utbildningsprojekt (Samverkan sjukvård-socialvårdi en vårdcentral. redovisar, 1977:3). Erfarenheterna av den verksamhetenhar bedömts som övervägande positiva av såväl socialvårdens som sjukvårdenspersonal. Därtill kommer erfarenheterna från Tierpprojeklet med en gemensamhälsocentral. Prop.1979/80:1 Samverkan 358 harsocialstyrelsen redovisai SOSAM-projeklet (Social samverkan) i Falu, Linköpingsoch kommuner (redovisar, 1977: 10). Del har avsettplanering, social informalion och klientarbeie. Socialslyrelsen har ävenlidigare redovisai resullal av olika projekt som gäller samarbete niellan socialvårdsaml hälso- och sjukvård. (Några försök med samarbete mellan socialvård samlhälso- och sjukvård, Samarbele mellan socialvård saml hälso- och sjukvård inågra landstingsområden, Socialslyrelsen 1975, Samarbele mellan socialvårdsaml hälso- och sjukvård, 1/77). Den myckel breda uppslulningen i ulrednings- ochförsöksverksamhelen från säväl huvudmän som cenirala inslanser visar att man upplever ett slarkl behov av samverkan. Delta kommer också lill uttryck iremisssvaren. T. ex. och Föreningen alt behovel av rikllinjer är angelägel. Jag har samma mening. Riktlinjerbehövs för alt utvecklingen skall kunna länkas in i meraenhelliga former. Del primära ansvarel för denna samverkan åvilar självfallelde kommunala huvudmännen. Det bör ankomma på socialslyrelsen alt följa denprimär- och landslingskommunala planeringen, tillhandahålla planeringsunderlagoch medverka till alt klariägga huvudmannaskapsfrågor och former för samverkanmellan de sociala och medicinska seklorerna. Del skapas då förulsällningar förvissa gemensamma rikllinjer för samverkan. För atl uppnå en närmare anknylning mellansocialtjänsten och den psykiska barn- och ungdomsvården harjag tagit upp fråganom en överflyttning av huvudmannaskapet för PBU från landstingen tillprimärkommunerna. Jag har föreslagil en översyn av huvudmannaskapsfrågan (avsnitt2.8). Jag vill i det följande ytterligare belysa devikliga utvecklingssträvanden som är på gång i fråga omlandslingens och kommunernas sociala verksamhel. Eu av de båda kommunförbundens förslå inilialiv föratl nå fastare samarbetsformer över huvudmannaskapsgränserna var utredningenSamordnad åldringsvård - långtidsvård som lades fram . Som en följd avrekommendationerna i denna har i de flesta län bildats samrådsorgan mellanlandsting och kommuner. Samverkansfrågorna belysles ur en annan aspekl iden s. k. KOS-rap-porten (samordning av sociala insalser mellan landsting och kommuner),som presenterades av en arbelsgmpp med represenlanler förLandslingsförbundel, Kommunförbundel och . Gruppensuppgifl hade varil alt finna former för bältre samordning mellan landslingenskuratorer och socialvårdens personal, men arbelel vidgades lill en analys avbehov och innehåll i sociala ijänsler inom sjukvården över huvud lägel. Dessabehov slälldes sedan i relalion till kommunernas önskemål om medicinsk servicefrån landstingens sida. 1979/80:1 Samverkan 359 Arbetsgruppen föreslog enutveckling som skulle utmynna i all kommunema log över den sociala verksamhetsom finns inom både öppen och sluien sjukvård, med undanlag för vissaspecialiserade grupper. borde ske samlidigl som landslingen skulletillhandahålla kommimerna medicinska ijänsler. Kostnadsfördelningen mellanlandsting och kommuner skulle i princip vara oförändrad. Socialulredningen gick iprincipbelänkandel ell sleg längre i denna fråga. Landslingen tilldelades heladet medicinska ansvarel och kommunerna ansvarel för social omsorg var änbehovel uppslår. KOS-rapporlens förslag fick eltmycket blandat mottagande av remissinstanserna. Motståndet mol enhuvudmannaskapsförändring för kuratorerna var mycket slarkl bland förelrädarnaför denna yrkeskalegori och inom läkarkåren, medan socialslyrelsen. de fackligaorganisaUonerna i övrigt m. fl. i storl sett lillsiyrkle förslaget, Kommunförbundel föreslog i sillremissvar över KOS-rapporlen all gemensaml skulleularbela en organisationsplan inom ell landstingsområde. I en sådan plan bordeden sociala verksamhelen renodlas under primärkommunall huvudmannaskap och allibehov av läkartjänsler tillgodoses av sjukvårdshuvudmannen. Organisationsplanenborde därefter prövas och följas upp. Kommunförbundels förslag ledde lillinlensiva diskussioner mellan de båda förbunden . Resulialeiblev atl slyrelserna för beslöt atltillsammans genomföra ell uiveck-lingsarbele, som skulle syfta till bällresamordning mellan kommuner och landsting av uppgifterna i gränsområdet mellansjukvård och socialvård. Arbelel skulle genomföras iform av ell särskilt projekl, som sedermera fick namnet SAMSS (samordning avmedicinsk och social service). Av SAMSS-rapporlen som kom år 1976framgår bl. a. att tyngdpunklen i kuratorsarbetet lidigare låg inom den slutnasjukvården, men att en förskjutning har ägt rum mot de öppna mottagningarna.Vidare kan nämnas att Ulbyggnaden av kuratorsservicen harvaril mesl markanl inom den psykiatriska vården, för såväl barn och ungdom somvuxna. visade altsocialutredningens alternativ om fördelat huvudmannaskap var möjligt allgenomföra. Del bedömdes emellertid dä inte som lämpligt att genomadminislraliva beslut ändra huvudmannaskapel för kuralorer och kommunallanslällda läkare. Med utgångspunkt frånsamverkansprojektel föreslog de båda förbunds-slyrelserna alt landstingenskulle tillhandahålla primärkommunerna behövliga medicinska tjänster och altkommunerna skulle tillhandahålla sociala tjänster, i första hand inomprimärvården. Kommun- och landstingsförbundensaml socialslyrelsen och Spri har dessulom slutfört elt utvecklingsprojektsom behandlar primärvård, äldreomsorger och samverkan. 1979/80:1 Samverkan 360 Projektet redovisades i sexrapporter, varav en behandlar primärvårdens innehåll och utveckling. Av dennaskrift framgår att utgångspunkten för vilken huvudman som skall tillgodose denenskildes service- och hjälpbehov i fortsättningen bör vara den kompetens somkrävs för alt ulföra insalsen och inle dess orsak. Detla innebär atl om delfinns behov av sociala eller psykologiska insalser, bör primärkommunen i egenskapav huvudman för socialljänslen svara för nödvändiga insalser. har under år 1978lämnat ell förslag lill principprogram för den psykiairiska hälso- ochsjukvården, "Psykiatrisk hälso- och sjukvård" (Socialslyrelsenredovisar 1978:5). Princippgrogrammets innebörd är att hälso- och sjukvårdensuppgifter i primärvården inte omfatlar sådan vård som kräver insalser av enbarlpsykologer och socialarbelare eller dämtöver så begränsade insatser avmedicinskt skolad personal atl dessa kan tillgodoses i konsullform. Ansvaretför sådana insalser skall ankomma på . Inom Skåneprojektel har prövals etlsamarbele med sjukvårdshuvudmännen som molsvarar vad socialulredningen i sillprincipbetänkande betecknade som "tjänsleköp". I ochYstad har läkare från lasarettets psykiatriska akutmottagning tjänstgjort vissaveckolimmar inom socialvården. Tjänstgöringen har i gälltsocialläkampp-gifter i konventionell mening och har i övrigt varil förlagd tillnyklerhels-vårdsanstalt. I har läkarens arbele varil förlagt tillrådgivningsbyrå. I har samarbele etablerats mellan psykiatriskt sjukhusoch nykler-hetsvårdsanslall. Verksamheten har byggts ut . IKristianstad har samarbete inletts mellan barn- och ungdomspsykiatriskakliniken och en ungdomsvårdsskola genom att läkare och psykolog haft del avtjänslgö-ringsliden förlagd till skolan. 1 övrigt har det varit svårt atletablera någol djupare samarbete mellan barn- och ungdomspsykiatriska klinikemaoch ungdomsvårdsskolorna. Från uppges bl.a. atl"Flödel mellan institutionell socialvård (i detta fallet Råby) och barnpsykialriskvård går näslan uteslutande i en riktning nämligen från sjukvården tillRåby". Ungdomsvårdsskolan pekar också på del oacceplabla förhållandet atlvid inläggning av akut psykiskt sjuka 14-15-åringar har man varil Ivungen allvända sig till de vuxenpsykialriska sjukhusen. 1 Krislianslad och harpsykologer ulnylljals som handledare för i kommunerna verksamma familjearbelare. De prövade samarbetsformerna harfrämsl gällt slöd ål alkoholmissbrukare. Ledningsgruppen för Skåneprojektelframhåller all "Rollfördelningen mellan sjukvård och socialvård ofla harvarit diffus med risk för dubbelarbete men också lell lill att personer hamnarmellan huvudmännens ansvarsområden". Man pekar emellertid också påpositiva effekler. Med personal som har bred förankring i såväl sjukvårds- somsocialvårdsorgani-salionerna förbällras förulsäliningarna för kontinuitet ochflexibililei i vården, och omhänderlagandel kan anpassas bällre lill behoven.Möjlighe- 1979/80:1 Samverkan 361 tema all få sjukhusvård i etl akul berusningslillstånd harökal. Samarbelel har förbätlrat kunskapema oni tillgängliga resurser och letttill diskussioner om verksamhetens inriklning. Socialvården har emellertidhaft begränsade möjligheler alt efler avslutad sjukhusvård ge särskill gravaalkoholmissbmkare behövligt stöd. De har kommil all cirkulera mellan dåligboslad, sjukhus och anstalt. Erfarenheterna lyder på alt del för gmppen äldregrava alkoholmissbmkare måste prövas andra former för boendel, som ger ökadtrygghet och kontinuitet. Ledningsgruppens sammanfattande omdöme är att demånga positiva resultat som samarbetet ändå har visal iroligen är i högre gradetl resultat av del ökade samarbetet som sådant än av den valda metoden. Jag anser det viktigt atthuvudmännen utvecklar vårdresursplaneringen och metodema för denna. Enförsöksverksamhet med sådan planering har redovisats (,, Rapport 3). Omsorger om burn och ungdom När det gäller omsorgerna om barnoch ungdom bör söka kontakt . Det ärvikfigt att få till stånd en ändamålsenlig samverkan meUan ochmödra- och barnhälsovården. Detta kan bl.a. ske genom att harmottagning vid mödravårds- och bamavårdscenlralerna. Del blir då naturligt attsenare fortsätta samarbelel i förskolan. På motsvarande sätt bör sedansamverkan komma till stånd med skolhälsovårdens företrädare. På en del hållfinns särskilda ungdomsmottagningar. Det finns inte några självklara ochenkla lösningar på hur samarbetet skulle gå fill inom olika kommuner. Jag anseri likhet med socialutredningen att kommunerna själva bör få söka sig fram tilllösningar som bäsl överensstämmer med de behov och önskemål som finns lokalt. Vissa erfarenheler från samarbetetmellan sjukvården och bam- och ungdomsvården inom harjagredovisai . Förebyggande verksamhet i övrigt Som framgår av vad jag har sagttidigare skall socialnämnden ta initiativ tiU samverkan med andra myndigheleroch organisationer, vars verksamhetsfält tangerar eller griper in isocialtjänstens område. Jag är också överens med socialutredningen om att olikasamverkansgmpper kan bestå av såväl förtroendevalda som tjänstemän. anser jag emeUertid att formema för samverkan får bli beroende avolika lokala fömtsättningar, som kommunens storlek och stmktur och de frågorsom behandlas. Det finns redan riktlinjeruppdragna för samarbele mellan , skola och polis i regeringenscirkulär (1970:513) om intensifierat samarbete mellan dessa myndigheter. Detgäller att främja bams och ungdoms utveckling samt förebygga och motverkabrottslighet och annan Prop.1979/80:1 Samverkan 362 Hur della arbele har utvecklats framgår avrapporter från brottsförebyggande rådet. Etl exempel är rapporten (1977: 5) Lagoch rätt i skolan. I denna rapport lägger rådets arbelsgmpp fram förslag lillrikllinjer för utvecklingsarbete och försöksverksamhel i fråga omnormbildningen i skolarbetet. Rapporten lar bl. a. upp frågan om socialvårdensoch rällsvä-sendels medverkan i skolarbelel. Även när det gäller vuxnalagöverträdare och missbmkare av alkohol eller narkotika är del viktigt att mansamordnar tillgängliga resurser. bör därför ta initiativ lillsamverkan med andra myndigheler och organisationer beträffande vuxna sombehöver samhällets hjälp. Också i fråga om kriminalvårdens klienter börnormaliseringsprincipen gälla, nämligen att de skall ha tillgång till socialatjänster på samma villkor som andra medborgare. Å andra sidan medför de skildahuvudmannagränserna alt del kan uppstå "skarvar" mellan olika behandlingsinsatseroch att dessa också kan bli delvis molslridande och mindre effektiva. För attuppnå en bällre kontinuitet behövs en samordning mellan ochkriminalvården när del gäller behandlingsinsatser i enskilda fall. Del är en viklig fråga hursamarbetet skall utformas mellan och kriminalvården. Dennasamverkan kan behöva utformas och organiseras på olika sätl beroende på altomfattningen, behoven och förhållandena i övrigl varierar mellan kommunerna.Brottsförebyggande rådet logar 1976 inilialiv lill en försöksverksamhel medsamarbele mellan frivården och andra samhällsorgan. Försöksverksamhelensresullal bör kunna få belydelse för den forlsalla utformningen av dennasamverkan. Den fortsatta utvecklingen tordefordra både impulser och viss vägledning. Därför bör ochkriminalvårdsstyrelsen efter samråd med skolöverslyrelsen,arbelsmarknadsslyrelsen, brotlsförebyggande rå-del och de båda kommunförbundenutfärda allmänna råd om hur samarbetet skall ordnas i kommunerna. Folkrörelsernas insatser är välkända och erkända. De svarar för olika slags insalser som syftar till att ökagemenskapen mellan människor, förmedla kunskap och stimulera till engagemang isamhällsfrågor. Speciellt viktig är folkrörelsernas och de frivilligaorganisationernas frihet all verka inom sina områden efter de målsättningar desjälva har satt upp. Stöd från olika samhällsorgan får inte medföra en styrandeeffekt på organisationerna. Inte heller får - som i sill remissyttrande varnar för - en samverkaninkräkta på organisationernas inlegrilel, initiativförmåga och vitalitet. Folkrörelsernas och de frivilligaorganisationernas insatser kommer inle att bli mindre vikliga i framliden. Jaganser all vi bör satsa ännu mer på att genom folkrörelserna la till vara denenskildes inneboende förutsätlningar och resurser. Inte minsl gäller dettaungdomsorganisationerna. 1979/80:1 Samverkan 363 därför i inlresse atl samhällsslödel lillungdomsorganisationerna får en sådan omfallning all organisalionei-na kanbedriva en akliv och skiftande verksamhel. Här villjag även erinra om alt mångaidrollsför-eningar svarar för betydelsefulla insalser för ungdom. SociaUjänslenbör finna lämpliga former för samarbele med idrottsrörelsen. Från de fackliga organisationernahar de tidigare nämnda anpassningsgrupperna belönats som en ny resurs i delsociala rehabiliteringsarbetel. 1 dessa grupper ingår förutom arbetsgivare- ochfackliga förelrädare också representanler för arbelsförmedlingen. En samverkanmellan anpassningsgrupperna, arbetsförmedlingen och socialljänslen anser jagvara viklig. På motsvarande säll lorde konlakler kunna etableras mellansocialtjänstens inslilulioner saml regionala och lokala fackliga organ. Inom folkbildningsorganisalionernafinns en bred konlaklyta med många människor som deltar i sludiecirklar ochkurser m. m. Denna verksamhel har slor belydelse för atl bryta en isolering förvissa människor. Till detla kommer den uppsökande verksamhel som någrabildningsförbund slartal. Genom denna har de lyckats få konlakl med nyagrupper. Sådan uppsökande verksamhel har bl. a. bedrivils bland invandrare, påarbelsplalser och i speciella bosladsområden. Jag anser atl en samverkan mellansocialljänslen och folkbildningsorganisationerna behövs för all vi skall kunnala vara på samhällets samlade resurser. Som jag har framhållil lidigare ärdel ell samhällsinlresse av rang atl handikapporganisationerna får godaarbelsbelingelser. Genom organisationernas bredd finns inom handikapprörelsenen unik kunskap samlad om skilda handikappgruppers silualion, problem ochbehov. Samarbetet mellan socialljänslen och de lokala handikappföreningarnahar funnil etl bra utlryck i de kommunala handikappråden. Somjag har sagtlidigare (avsnill 2.11) är jag övertygad om att dessa även i fortsättningenkommer atl bli av stor betydelse i del kommunala arbelel. Insatserna från länkarna,ål läkemedelsmissbrukare m.fl, klientorganisalionerhar kommil all få en alli betydelsefullare roll. Dessaorganisationers erfarenheler av sociala behov och svårigheter kansocialtjänsten inte undvara om den skall arbela efter föreslagna riktlinjer. Månganya idéer när del gäller behandling har kommil frän företrädare förorganisationema. Man bör även i forlsältningen tillsammans kunna pröva nyaidéer och arbela fram nya meloder för sociali arbele. Jag har lidigare behandlal bl.a.frågor om samverkan belräffande de äldre. Därför fållar jag mig kort . Blandpensionärerna bedrivs en alltmer omfattande föreningsverksamhet. Även om enallmän strävan bör vara all driva åldersintegrerad verksamhel, är dendagverksamhei som drivs av pensionärsorganisationerna viklig för all bryla denisolering som äldre ofta hamnar i. Föreningsverksamheten kan ge värdefullakontakter mellan grannar, yrkeskolleger m. fl. som ger nytt liv efterpensionering. 1979/80:1 Samverkan 364 sionärsorganisationema kan också represenlanler utses lillkommunala pensionärsråd och förtroenderåd. Jag har tidigare behandlal frågorom invandrarnas situation och deras behov av insatser från . Delär viktigi alt socialljänslen håller kontakt med deras organisationer,samverkar med dem för all klarlägga behov och medverkar till alt lösa olikaproblem för dessa grupper, 2.14.4 Sumverkun i enskildu ärenden Flera av remissinstanserna harframhållit att vid samverkan med andra organ i enskilda ärendenkan komma i konflikt med inlresset atl skydda berörda personers integritet.Från olika håll har därför vamals för atl driva samarbetsfrågan i enskildaärenden för långl. Socialulredningen har också framhållit att del är angelägelall besluten om samarbele inte fattas över den enskilda personens huvud ochall han har möjlighel all molsälla sig samarbelel. 1 vissa fall kan dock samarbetetmellan myndigheler vara så vikligl från samhäUssynpunkl all uppgifter måslelämnas ut, oavsett om den enskilde samlycker eller inle. Avgörande blir då omdel inlresse som lalar för ufiämnande eller iniressel av inlegrilelsskydd vägerlyngsl. Samverkan med andra myndigheler eller organisationer genominformationsutbyte i ärenden som rör enskild person bör inle ske annal än närpersonen har samtyckt till samarbetet såvida inle t.ex. en uppgiftsskyldigheluUryckligen har angetts i lag. Jag återkommer till dessa frågor senare(avsnillen 2.17-2.19). Samverkan mellan polis ochsocialvård regleras genom olika besiämmelser. Här kan nämnas alt polisenenligl 3 S polisinslruklionen (1972:311) skall samarbeta medsocialvårdsmyndighelerna och ofördröjligen under-rälla sådan myndighel närpolisen får kännedom om förhållanden som bör föranleda ålgärd av myndighelerna.En svårighel i sammanhanget är all socialarbetare och polis ofta har olikautgångspunkter och referensramar för silt arbele. Del är viktigt atl bl.a. iutbildningen öka kunskaperna om varandras yrkesuppgifter och förulsältningarnaför samverkan.