prop · G3032 · 1979-12-31 00:00:00 — Etlav syftena med förslagel om skaderekvisii är alt skapa en reglering som intemedför atl uppgiften omfattas av sekreiess i onödan och sålunda alt gagnaoffentiighetsprincipen. Tekniken atl från lystnadspliklsreglerna överföra ettskaderekvisii till många regler om handlingssekretess, som inte haflsådan innebörd, kan dock i den praktiska verkligheten visa sig bli en sämregaranti för offentlighetsprincipen än nuvarande regler. Särskill diskutabeltär härvid enligt RSV:s mening all myndigheterna i större utsträckning än förnärvarande och trots vad som avsetls i promemorian i praktiken kan komma attbegära namnuppgift och uppgift om syftet med en begäran om Prop.1979/80:2 Del B Bilaga 2 127 utlämnande.Vagheten i regleringen kan också medföra all myndigheterna -tvärtemotintentionerna - ger sekreiessen,för vid omfattning när man ställs införutlämnandefrågor. Riksskatteverketframhåller fortsättningsvis all vagheten hos skaderekvisilet kanske medför demest betydande problemen i fråga om regleringen av sekreiess och uppgiftsulbyiemyndigheter emellan. I promemorian har man enligt en alltförrestriktiv syn pä del utbyte av uppgifter som måsle fä förekomma myndigheteremellan. Verket anser all behandlingen av denna fråga i hög grad måsle skeockså med iakttagande av den praktiska verklighetens krav. Någon sådandiskussion förs dock knappasl i promemorian. I stället finns där uttalanden omskaderekvisilels funktion i relationen mellan myndigheter, uttalanden som kanmissförstås om de inte utvecklas närmare. Av promemorian (s. 135 och 136)framgår i. ex. all även helt rättsenliga åtgärder som vissa myndigheter kanföreta gentemot enskilda kan anses vara skadliga eller menliga isekretesslagens mening. Uttalandet exemplifieras med ålgärder från bl. (synpunkter päkronofogdemyndighetema och sekretessreglerna redovisas närmare i avsnillet 11.1under 10 kap.) Enligt har man i promemorian med del sagdavelat klargöra att skaderekvisilet i fråga om relationer myndigheter emellanavses ersätta del delvis molsvarande obehörighelsrekvisitet som finns iflertalet tystnadspliktsregler. En sekretesslag som skall reglera sekreiessäven myndigheter emellan måsle enligt verket självfallet innehålla någon formav behörighetsregler. Frågan som måste lösas är väl främst om och i vilken månden enskilde enligt gängse värderingar i samhället bör fä tåla atl uppgifter omhonom som finns hos en myndighet skall fä lämnas lill en annan myndighei ävenom denna senare myndighei kan komma alt utnyttja uppgiften i enmyndighetsutövning som avser ett åläggande förden enskilde eller ett ingrepp iden enskildes personliga eller ekonomiska förhållanden, jfr 8 kap. 3 § RF. Närsaken beskrivs med stöd av RF:s termer eller på del sätt som skett i 59 § LAHfär intresseavvägningen en beskrivning i neutrala termer. Riksskatteverketanser att man i lagförarbetena bör söka beskriva behörighetsregleringen påsådanl sätt att risken för missförstånd undanröjs. Generahullstyretsenullalar att den för egen del är främmande för tanken att, som föreslås ipromemorian, helt rättsenliga åtgärder - exempelvis åtal eller beskattning -skall anses medföra skada i sekretesslagens mening. Kammarrätteni konstaterar atl skaderekvisiten i lagförslaget oftast beskrivs meduttrycken "skada" och "men", 1 motiven (s, 135) sägs förstatt skada uteslutande avser ekonomisk skada. Vidare uttalas alt med men avses iförsta hand ideell skada av olika slag. Skada är emellertid enligt kammarrättenen vedertagen term inom det juridiska språkbruket som en sammanfallandebeteckning för ekonomisk och ideell skada. Kammarrätten ifrågasätter därför, omden använda lerminologin är lämplig. Prop.1979/80:2 Del B Bilaga 2 128 ningav begreppet skada som görs i motiven begränsar emellertid inte bara begreppettill ekonomisk skada. Skadan skall anses uppkomma även i det fallel all någongenom rättsenliga åtgärder tvingas all betala en skuld, någol som inte innebären förmögenhelsförlust och som i vanliga fall inte lorde uppfattas som enekonomisk skada. Begreppet men skall å andra sidan inte avse bara ideell skadautan även all någon lider avbräck i sin affärsverksamhet, vilket vanligtvislorde uppfattas som en ekonomisk skada. Kammarrätten finner det vara svårt attföreslå någol annat sätt all uttrycka de ölägenheter som skall beskrivas genomskada och men. Enligt kammarrätten är det emellertid under alla förhållandennödvändigl all begreppen används på ett sätt som bättre stämmer överens med delvanliga språkbmkel. Begreppen bör enligt kammarrättens mening definieras ilagtexten. Av samma uppfattning är stadsjuristen i . Eftersomdefinitionen av begreppen skada och men i promemorian i viss mån avviker frånspråkbruket, ifrågasätter stadsjuristen om inte begreppen i fråga bör definierasi lagen, om inte annal så för att göra tillämpningen enklare i praktiken.Stadsjuristen lar också upp uttalandet på s. 135 i promemorian om alträttsenliga ålgärder (t. ex. framgångsrika indrivningsåtgärder) kan ansesmedföra skada i lagens mening. Detta synsätt är enligt stadsjuristen mångagånger stötande. Mot bakgrund av att stadskansliets juridiska avdelning i sinverksamhet mött åtskilliga fall där belalningsskyldiga satt i syslem att hållasig undan, ifrågasätter stadsjuristen, om inte uppgifter om bl. a. adress somt. ex. finns hos försäkringskassa eller inom folkbokföringen bör kunnautlämnas, om de begärs i indrivningssyfte och liknande. Ettpar remissinstanser uppehåller sig särskill vid innebörden i begreppetpersonliga förhållanden. påtalar avsaknaden av den avdepartementschefen i prop. 1975/76:160 s. 73-74 aviserade närmare penetreringenav vad som skall inrymmas i detta begrepp. Historisktkan konstateras atl tryckfrihetsförordning sekre-lessbeladebelräffande personliga förhållanden endasl utdrag ur kyrkoböcker eller andrahandlingar rörande själavården eller kyrkotukten eller vid fängelser, sjukhuseller hospital förda anteckingar, som kunde lända någon till skada ellerförklenande. I såväl förslag (SOU 1927:2),som förslag (SOU1935:5) som låg till gmnd sekretesslag hade man inte ansett sigböra sträcka sig längre i vad avser förhållanden som bör åtnjuta sekretesskydd. Allteftersom denoffentliga förvaltningen utökats har - självfallet -begreppet "personligaförhållanden" kommit att bli ett nyckelbegrepp långt utanför detla ursprungligaområde. Det har blivit nödvändigt alt för varje typ av handlingar självständigtbedöma deras förhållande till här angivna centrala begrepp och begreppetsinnebörd har genom kontinuerlig anpassning lill verkligheten i belydande månavlägsnat sig från vad som sålunda ursprungligen angavs som kärnan ibegreppet. Man har helt enkelt hos de skilda Prop.1979/80:2 Del B Bilaga 2 129 myndigheternaoch inom de olika verksamhetsområdena varit nödsakad att själv utbilda enpraxis som alll mindre stöder sig på de ursprungliga tankegångarna och alltmerlar fasta på själva del språkliga uttrycket "personligaförhållanden". Detta är i och för sig naturligt men utvecklingen hartyvärr medfört en allmän osäkerhet om begreppets innebörd. Del går inte längreatt så atl säga låta begreppet bara stå för sig själv utan en närmare analysfrån statsmakternas sida måsle komma till stånd, en analys som ger sanktion åtgrundläggande tolkningslinjer. Riksförsäkringsverketanser att vad som uttalats i denna fråga i de betänkanden sompresenterats i ämnet under - och däri inräknar verketden förevarande promemorian - inte gett tillfredsställande underlag förmyndigheternas handläggning av sekretessärenden. Det är för övrigt i,nte acceptabeltatt man för tillämpningen skall nödgas gå tillbaka till dessa förarbeten, somju dock inte har officiell sanktion annat än i de delar där vederbörandedepartementschef mer eller mindre uttryckligen har anknutit till texter ochtankar som framlagts i betänkandena. Riksförsäkringsverketanför fortsättningsvis alt vad som behövs är att statsmakterna genom uttalandenvid behandlingen av sekretesslagstiftningen tar uttrycklig ställning itolkningsfrågor så långt del är möjligt att någoriunda konkretisera dem. Dettaär starkt motiverat inte enbart från den sedvanliga och normalt övervägandeutgångspunkten all den enskilde skall kunna bedöma sina rättigheter, iförevarande fall i vilken utsträckning uppgifter om honom skall vara fredadefrån insyn från andra. 1 en lagstiftning av förevarande slag är det minst likaangeläget att statsmakterna gör sitt yttersta för all så långt möjligt befriasina anställda från den belastning som offentlighels- och sekretessreglernainnebär för dem personligen och som inte minst genom de senasie årens intensivainlegritelsdebatt kommit all göra dem alltmer utsatta för oberättigad kritikfrån enskilda liksom olika samhällsbevakande organ. En fortsatt oklarhet igrundläggande begrepp inom sekretessyslemet utgör dessutom en risk för attoffentlighetsprincipen får vika för strävanden att sekretessbelägga helt enkeltdärför atl myndigheter i ökande utsträckning hellre in dubio avslår en begäranom utlämnande och räknar med atl ansvaret far ligga på ell besvärsorgan, lillvilket myndigheten hänvisar i en besvärshänvisning. Verket finner det alltsåoundgängligen nödvändigl att frågan om vad som skall hänföras till enskildspersonliga förhållanden ytteriigare utvecklas i en kommande ev. proposition. OcksåJO anser det värdefullt för rätlsiUläm.pningen att innebörden av uttrycket"personliga förhållanden" närmare belyses i motiven. a. att i 8 kap. stadgas om sekretess med hänsyn främst till skyddet förenskilds personliga förhållanden medan i 9 kap. regleras sekretess med hänsynfrämst till skyddet för enskilds ekonomiska förhållanden. Man frågar sig, anförJO, om den enskildes ekonomi är ell förhållande som alls inte fär beaktas vidtillämpningen av 8 kap. En så snäv tolkning skulle medföra alt uppgifter hossocialvården om en hjälptagares ekonomiska förhållanden Prop.1979/80:2 Del B Bilaga 2 130 (tillgångar,skulder osv.) i princip skulle vara offentliga och följaktligen skall lämnas ulpä begäran t. ex. av etl kreditinstitut. Detta förefaller inte tilltalande.Ytterligare kan man enligt JO fråga sig vad som skall förstås med"ömtåligt personligt förhällande" när det förekommer i 8 kap, 21 ij. Frågan om sekretess lillförmån föravliden las upp av . Enligt förbundet har ipromemorian inte tillräckligt beaktats vilken rättsverkan i fräga om sekretesssom inträder när den lill vars förmån sekreiessen är föreskriven avlider. Någongång kan problemet lösas när sekreiessen även gäller lill förmån för näraanhörig, men oftast är del just frågan humvida nära anhörig på något sättdisponerar sekretessen som ulgör problemet. Som exempel nämner förbundet mål omtestamenlsklander där testamentshabiliteten ifrågasätts och nära anhöriga oftaintar partsställning gentemot varandra. Ett annal fall är undersökningar ianledning av utbetalning av försäkringsbelopp vid misstänkt självmord. har sig bekant har dessa frågor inte fäll någon lösning i gällanderätt och inte heller synes promemorieförslaget anvisa några lösningar. Eftersomproblemet av naturliga skäl ofta uppkommer inom sjukvårdssektorn vill förbundetförorda atl del åtminstone för denna sektors vidkommande dras upp någrariktlinjer i lagen, Teknikenalt i den nya sekretesslagen utnyllja sekrelesslider godtas av allaremissinstanser som yttrar sig särskilt i frågan. Regeringsrätten framhålleralt den inte har gjort någon genomgång av förslagel vad avser sekretesslidenslängd i de särskilda fallen, Regeringsrällen påpekar dock all är enalllför kort lid för all bereda erforderiigl skydd för uppgifter om personligaförhållanden under en människas hela livstid, RA konstaterarall förslaget innebär ändringar i förhållanden till gällande rätt. Till skyddför enskildas personliga integritet har lidsgränsen i allmänhet satts lill 50år och lill skydd för ekonomiska förhållanden. Den tidsgräns som gällerför sekretessen till skydd för intresset att förebygga eller beivra brott harbestämls till . Enligt riksåklagaren finns det anledning att ställa sigfrågan om sekretessliden bör vara så lång, då inget brott har längrepreskriptionstid än . Att den enskilde i anledning av brottsutredning harett sekretesskydd lill en lid av framstår som lämpligt. Då det är frågaom högstlider, krävs en reell prövning av skaderisken innan handling kan lämnasul. Vad beträffar förlroendesekretessen kring personliga förhållanden understrykerRÅ all den bör gälla oberoende av om den enskilde, som lämnatdel förtroliga meddelandet, avlider under liden. Även om systemet medhögsltider kommer atl medföra ytteriigare arbete för myndigheterna ochsärskilda svårigheter kan uppslå, om handlingen arkivlagts hos annan myndighei,anser sig RÅ böra biträda förslaget i denna del. Prop.1979/80:2 Del B Bilaga 2 . tystnadspliktenanses böra uppehållas som gäller för handlingssekrelessen gerinte heller anledning lill någon invändning. EnligtSvea hovrätt är de synpunkter och förslag som lagts fram i promemorianbelräffande lidsbegränsning av handlingssekrelessen väl avvägda, och hovrättentillstyrker förslagel i denna del. påpekaratl en viss sekrelesstid kan bestämmas för uppgift i en handling. Däremot gårdet inte generellt alt ange efter vilken lid en tjänsteman bör fä yppa enuppgift som han erfarit under sin tjänsteutövning. Socialstyrelsenhar därför ingei att erinra mot förslaget vad gäller tystnadsplikten iifrågavarande hänseende, även om risk för skada i vissa extrema fall kanföreligga efter den angivna lidsgränsen. Beträffande invändningar frånsocialstyrelsen och vissa andra remissinstanser mol sekretesstiden på hälso-och sjukvårdsområdet hänvisas till sammanställningen under 8 kap. 2 § iredjestyckel. Kammarrätten i Sundsvallkonstaterar all sekrelesstid enligt förslaget utgör en maximitid under vilkenen uppgift längst fär hållas hemlig. Denna lösning rimmar enligt kammarrättenväl med att frågan om en uppgift kan lämnas ut eller ej enligt de föreslagnabeslämmelserna i allmänhet blir beroende av utfallet av en skadeprövning. Deolika sekrelesslider som enligt förslagel skall gälla för skilda verksamhets-och ämnesområden framstår från kammarrättens synpunkt sett som genomgående välvalda. förklararsig inte ha någon erinran mot användningen av lidsgränser. Inte heller statensinvandrarverk har någon invändning mot principen alt de i förslaget angivnasekretesstiderna skall vara maximitider och alt myndigheterna under hela denangivna tiden skall gå in på en realprövning av skaderekvisiten. Ocksålänsslyrelsen I och ansluler sig lilldenna mening. anserdel i och försig mindre följdriktigt altinföra tidsgränser loren sekreiess, som bygger på skaderekvisit. Därtill kommerall avsikten synes vara att begränsning till tiden skall ske bara i fråga omhandlingssekretessen, inte belräffande tystnadsplikten. anseremellertid, i likhet med vad som anförs i promemorian, att ett system medtidsgränser har så stort praktiskt värde atl de principiella betänkligheternabör vika. Nämnden vill därför ansluta sig lill den ståndpunkt som i fråganintagits i promemorian och tillstyrker förslagel i denna del. En klarförbättring i förhållande lill LAH ligger i att dubbla tider i allmänhet inteskall förekomma. 1 några remissyttrandenriktas kritik mot valet av utgångspunkt för beräkningen av sekretessliden.Regeringsrätten påpekar alt i tidigare förslag förutsatts alt utgångspunktenför sekretessliden skulle vara tidpunkten för handlingens tillkomst. Ipromemorian frångås utan närmare moiivering denna linje och som utgångspunktanges den tid då handlingen inkom eller upprättades, dvs. den lid då handlingenblev allmän (promemorian s. 141). Enligt regeringsrällen kan det ifrågasättasom tillräckliga skäl Prop.1979/80:2 Del B Bilaga 2 132 finnsatt frångå principen att sekretessliden skall räknas från tidpunkten förhandlingens tillkomst. Denna tidpunkt måsle i normalfallen te sig rationell.Risken att den sekretesskrävande uppgiftens offentliggörande fär skadeverkningarlorde normalt uppkomma genom att uppgiften förs in i handlingen. Om denna ärallmän eller inte, är vanligen likgiltig ur denna synpunkl. Att brukainkomstdagen som tidpunkt från vilken sekretessen börjar löpa ger enligtregeringsrällen i många lägen etl helt godtyckligt resultat. Någon störresvårighet att fastställa åtminstone den ungefärliga tidpunkten för handlingenstillkomst torde sällan föreligga. Vad gäller odalerade handlingar vet manvisseriigen inte den exakta tidpunkten för deras tillkomst, men i allmänhet kanman med ledning av handlingens innehåll göra en ungefäriig datering av denna.Mol promemorians förslag all tiden skall räknas från den dag då handlingen blevallmän kan invändas att det ofta torde vara svårt att i efterhand bestämma dentidpunkt då handlingen kom in. Alla myndigheter brukar inte inkomststämplar påalla handlingar. P"ör arkivmyndigheter blir del också vanskligt att efter årtiondenfastställa när en viss handling inkom lill någon myndighei. Regeringsrättenföreslår därför att man på denna punkt återgår till tidigare kommittéerstorslag och räknar sekrelesstid från handlingens tillkomst. Kammarrätten iGöieboig förordar samma lösning och anför: Desekretesslider som föreslås i promemorian avser endasl uppgift i allmänhandling. I gällande rätt börjar sekretessliden löpa från handlingens datum.OSK föreslog att sekretessliden skulle börja räknas från handlingens tillkomst.Fördelarna med detta skulle vara att handlingar kunde vara odaterade elleruppenbart feldaterade. I promemorian föreslås ulan att några egentliga sakskälredovisas atl sekretessliden skall börja räknas från den lidpunkt då enhandling enligt iryckfrihetsförordningen blir alt betrakta som allmän. 1lagtexten uttrycks detta med lokutionen "när handlingen inkom ellerupprättades". Detta uttryckssätt kan vålla missuppfattningar. Om enhandling, som kommer in till en myndighet och där är omfattad av sekreiess,översänds från den myndigheten lill en annan där också primärsekretess gällerför handlingen (rätteligen uppgift i handlingen), skall, såvitt kammarrättenkan utläsa av motiven, sekretessliden räknas från det att handlingen inkom tillden första myndigheten. Detta framgår emellertid ej tillräckligt klart av denföreslagna lagtexten. Omen handling har sänts mellan flera myndigheter, kan det behövas en ganskaomfattande utredning innan del kan avgöras när handlingen försia gången kom intiii myndighet, såvida ej samtliga myndigheter regelmässigt antecknarankomstdatum på handlingen. Dessutom kan det kanske länkas fall där en enskildperson ger in en handling till en myndighet - kanske som ett lån - vareftermyndigheten återsänder handlingen. - kanske - geshandlingen in ånyo till en myndighei. Från vilken tidpunkt skall dåsekretessliden räknas? Man kan också länka sig atl samma uppgift finns i tvåhandlingar som ges in till olika myndigheter. Omhandlingarna sedermera samlas hos en myndighet, t. ex. etl arkiv, skall dåsekretesstiden beräknas med olika utgångspunkt för de olika handlingarna? Delvore kanske till fördel att i en av lagens inledande Prop.1979/80:2 Del B Bilaga 2 133 bestämmelserange hur sekretessliden beräknas, I så fall behövde de materiella reglernaendasl ange sekretesslidens längd. kan någon invändning inte riktas mol lösningen attsekretessliden enligt förslagel beräknas med utgångspunkt från när en handlingblir alt betrakta som allmän. I lagtexten har tidpunkten angetts med uttrycket"när handling inkom eller upprättades". Delta uttryckssätt kan kommaall ge upphov till feltolkningar i de fall då en handling förvaras hos annanmyndighet än den till vilken den ursprungligen inkom. Det förefaller bättre atti lagtexten ange utgångspunkten för beräkning av sekretesstid med ullrycket"från del att handlingen enligt bestämmelserna i tryckfrihetsförordningenblev allmän". Patent-och registreringsverket erinrar om att flera remissinstanser hade invändningarmot utgångspunkten för beräkningen av sekreiessiiderna sådan den föreslogs avOSK. av de alternativa förslag verket framförde, all räkna sekretesslidenfrån del handlingen inkom lill verket resp. upprättades där, har accepterats ipromemorieförslaget. Härigenom förenklas enligt verket tillämpningen avsekretessreglerna. Detta kan bli av betydelse bl. a. för verketsuppdragsverksamhet. har inte heller någon erinran motatt liden skall räknas från det handlingen i fråga blev allmän. Visseriigeninnebär delta enligt nämnden en föriängning av liden i förhållande lill vadOSK föreslog i flera bestämmelser (handlingens tillkomst). Nämnden anser dockatt denna "föriängning" egentligen är skenbar, eftersomskaderekvisilet är grundläggande för frågan om hemlighållandet. Kammarrätteni finner ingen anledning till erinran mot atl lidpunkten när enhandling är att betraktas som allmän skall utgöra utgångspunkt för beräkning avsekretessliden. Kammarrätten anmärker emellertid alt utgångspunkten i förslagelangetts med uttrycket "när handling inkom eller upprättades". Enligtkammarrättens mening kan delta uttryckssätt medföra problem när det är fråga omhandlingar som överlämnats från en myndighei lill annan, i synnerhet om denmottagande myndigheten har all tillämpa särskilda för denna gällande sekretessbestämmelser.Kammarrätten anser atl problemet kan undvikas, om utgångspunkten förberäkningen anges med uttrycket "när handlingen blev allmän enligttryckfrihetsförordningens bestämmelser". Ocksåregeringsrätten, som enligt vad som sagts i det föregående är kritisk motpromemorieförslaget på denna punkt, tar upp de särskilda svårigheter somuppkommer när belräffande samma uppgift fråga kan bli både om primärsekretessoch sekundärsekreiess. En längre tidsgräns kan enligt regeringsrätten gällaenligt den regel som var tillämplig för sekretessen hos den myndighet, varifrånuppgiften härrör, och som sekundärt följer uppgiften lill den nya myndigheten,en annan och kortare lidsgräns kan komma i fråga om den myndighetens primärasekretessregler kommer till användning på uppgiften. Denna silualion synesenligt regeringsrällen inte närmare ha Prop.1979/80:2 Del B Bilaga 2 134 Några remissinstanser larupp de särskilda problem som uppkommer vid överföring av handlingar till arkiv.Enligt kammarrätten i SundsvaU innefattar förslagel inte särskUda bestämmelsersom anger att uppgifter i en handling som överförts från myndighei tillriksarkivet för arkivering där kan omfattas av sekreiess, primär ellerfortplantad. I fall då handling som innefattar sekretessbelagda uppgifter föresekretesslidens utgång överiämnas till uppkommer därför frågan ivad mån sekretessen därigenom bryts. Enligt kammarrättens mening förtjänardenna fråga ett klariäggande, i varje fall i motiven. Riksarkivetnoterar alt maximitiderna i de flesta fall bl. a. tillkommit för att underlättaarkivmyndigheternas bedömning huruvida viss handling alltjämt skall ansesomfattad av sekretess. Alt handlingarna genom lagbestämmelserna avhemligasefler viss lid minskar naturiigtvis arkivinstitutionernas svårigheter rörandedel äldre materialet. påpekar emellertid atl arkivet ochlandsarkiven i slor utsträckning mottar även moderna handlingar. Närmyndigheter upphör, skall deras arkiv levereras tillarkivmyndigheten. Detta gäller regelmässigt kommittéarkiven, men även centralaoch lokala myndigheters moderna arkivhandlingar tas ofta om hand avarkivinstitutionerna på grund av omorganisationer och av andra skäl. Krigsarkivetanmärker all dess bestånd av hemliga handlingar f n. uppgår lill inemot och tillhör en lång rad myndigheter under försvarsdepartementet.Krigsarkivet fortsätter: Enslor del av dessa handlingar är hemligstämplade jämlikt de militärasekretessbestämmelserna, medan andra är belagda med sekreiess jämliktbestämmelserna om handlingar i ärenden vilka angår förhållandet lill främmandemakt eller till skydd för enskilds personliga säkerhet, - Förvaringen av dessahandlingar kräver speciella skyddsåtgärder, vilka vållar stora kostnader förförsvaret. Det är därför angeläget att endasl sådana handlingar somoundgängligen kräver sekretess förvaras i specialinredda magasin.