prop · G3039 · 1979-12-31 00:00:00 — Igällande S 3 a i lagen om skiljemän stadgas beträffande konsumenltvisl att företvists uppkomst träffat avtal om tvistens hänskjutande lill skiljemän utan rättför parterna att klandra skiljedomen (vid domstol) icke kan göras gällande imål som faller under lagen om rättegång i s. k. småmål. Härifrån göresemellertid ett undanlag, som innebär att sådan klausul dock kan göras gällandei alla försäkringslvisler, alltså även då sådan tvist utgör ell småmål.Kommittén föreslår nu att i alla småmål alltså även i försäkringstvister nuifrågavarande skiljeklausul ej kan göras gällande. Men kvar står enligtkommitténs förslag atl i alla tvister, som ej rör småmål, skiljeklausulen ärgiltig vilket alltså i sin tur innebär att på förhand träffad skiljeklausulutan klanderrätl kan göras gällande i försäkringslvisler, som ej faller underlagen om rättegäng i småmål. Gränsen för småmål går vid ell värde åivisteföremålet av kr. 5 900:-, vilket innebär att i många försäkringstvister imotsats till vad som gäller i andra konsumenttvister en på förhand avtaladskiljeklausul utan klanderrätt mot skiljedomen blir giltig. Enligt vår bestämdauppfattning bör i alla försäkringstvister skiljeklausuler uian klanderrätt,vilka träffas före tvistens uppkomst, ogiltigförklaras. Kommitténhar ej heller förebragt något annal skäl för godkännande av ifrågavarandeskiljeklausuler än att skiljemän "ofta" besitter särskild sakkunskapi ämnet, I motiven till skiljemannalagens S 3 a anges också hell vagt attskiljenämnder kan vara en lämplig anordning. Vad sälunda anföres till stöd förlagförslaget kan icke godtagas. kan däremot med skäl anförasatl i tvist vid domstol kan förebringas erforderiig sakkunnigutredning. Våradomstolar är helt visst lika skickade att handlägga och avgöraförsäkringstvister som tvister i andra mål. Starka skäl för ogiltigförklarandeav skiljeavtal utan klanderrätt i alla försäkringsmål föreligger däremot. Vikan härvid till en börian åberopa vad kommittén själv säger under 27 S andrastycket konsumentförsäkringslagen. "Mycket talaremellertid för att tvister där konsument är part överhuvud inte bör hänskjutastill avgörande genom en eller flera värderingsmän eller skiljemän. En konsumentär ofta inte insatt i proceduren vid ett sådant förfarande och han vet intetill vem han lämpligen skall vända sig föratt utse värderings- eller skiljeman.Med hänsyn härtill och lill andra omständigheter kan del anses tveksamt om överhuvud bestämmelser i allmänna försäkringsvillkor om hänskjutande av tvist tillvärderingsmän eller skiljemän bör godias," Försäkringstagarenbefinner sig sälunda redan frän börian vid skaderegleringen i ett starktunderläge. Inför hotet om något honom så främmande som eltskiljemannaförfarande kan han därför vara böjd alt vika för försäkringsbolaget.Försäkringstagaren har desto större skäl alt ge vika inför hotet omskiljeförfarande som ett sådanl förfarande innebär risk för honom alt fåvidkännas de mänga gånger myckel höga kosinaderna för skiljemännen; sådanakostnader ersätts nämligen varken enligt rättshjälpslagen eller enligt deträttsskydd som ingår i försäkringsbolagens hem- och andra försäkringar. Mängagånger har försäkringstagaren helt enkelt inte medel lill gäldande av delförskott, som skiljemännen kan påfordra, eller att gälda den slutliga kostnad,som han kan bli förpliktad utge till skiljemännen. Försäkring tecknas för atlskapa trygghet åt försäkringstagaren inför oförutsedda händelser Han bör dåockså ha rätl lill den trygghet, som det innebär atl kunna hänskjuta tvist medsitt försäkringsbolag till avgörande av allmän Prop.1979/80:9 96 domstoloch icke vara hänvisad till att få tvisten mer eller mindre godtyckligt avgjordav en skiljenämnd. S3 a lagen om skiljemän bör följaktligen erhålla en lydelse enligt vilken i allaförsäkringstvister avtal som träffats före tvistens uppkomst om tvistshänskjulande till skiljemän utan rätt för parterna att klandra skiljedomenogiltigförklaras. Vadovan sagts om skiljeförfarande gäller i princip även klausuler i försäkringsavtalom värdering av uppkommen skada genom värderingsmän. En lagbestämmelse börsålunda införas enligi vilken försäkringstagare icke är skyldig underkasta sigvärdering av skada enligt bestämmelse i försäkringsavtalet eller eljest enligtavtal, som träffats före tvistens uppkomst. 1979/80:9 97 Remissyttrandeöver försäkringsrättskommitténs betänkande (SOU 1977:84)Konsumentförsäkringslag har beretts tillfälle att yttra sig över rubr.belänkande. Det inleds med en sammanfattning av riksförbundets inställningtill förslagen och elt sammandrag av riksförbundets motivering. Därefter följerdet egentliga yttrandet jämte bilagor. En innehållsförteckning finns eflerbilagorna.' Riksförbundetär positivt till att bestämmelserom konsumentförsäkringar i lämplig omfattninggenomförs i lag. Detta bör emellertid ske genom en reform avförsäkringsavialslagen i dess helhet. Utredningen har inte visat att lägetbeträffande konsumentskyddet på försäkringsområdet är sådanl att det motiverarsäriagstiftning. Införandeav en särskild konsumenlförsäkringslag i detta skede av reformarbetet avstyrksalltså. Åtgärden skulle medföra avsevärda tekniska och sakliga komplikationer.I föreliggande skick kommer förslagel dessulom troligen att medförabeaktansvärda fördyringar av försäkringsskyddet. Något fullständigtkonsumentskydd åstadkoms inte genom det framlagda förslaget. För konsumentenviktiga frågor, t. ex. beträffande skadelidandes räu lill direkt talan motansvarsförsäkringen, har lämnats utanför. Bedömsen delreform angelägen i någon fråga på konsumentförsäkringsomrädet bör denkunna ske inom försäkringsavialslagens ram. Omsäriagstiftning ändå genomförs tillstyrker riksförbundei i huvudsakkonsumentförsäkringslagens bestämmelser med undantag för 19-24 SS omnedsättning av försäkringsersättning och 29 8 2 st. om preskription avpremiefordran, vilka måste omarbetas, samt 11 § 2 st. om särskild tidsfrist vidmeddelande och uppsägning, 15 § 2 st. om premiebetalning efter uppsägning saml25 S om underförsäkring, vilka bör ulgå. Bestämmelserna bör inte varatvingande. Riksförbundetavstyrker éen föreslagna 283 a S försäkringsrörelselagen om granskning avförsäkringsvillkorens skälighet och ändamålsenlighet, liksom motsvarandeändring i II S lagen om understödsföreningar. Myndighetsgranskningoch förelägganderätt beträffande försäkrings ändamålsenlighet bör inte införas.Någon föreskrift i övrigt belräffande villkorsgranskning är inte behövlig vidsidan av de regler som redan gäller för försäkringsinspekiionensskälighetsövervakning. ' Bilagorna och innehållsrörteckningen har här uteslutits.7 1979/80. Prop.1979/80:9 98 Försäkringskommitténsviktigaste argument för en särskild konsument-föisäkringslag har varitkonsumentskyddsintressei. Mönstret har kommittén tagit från andra områden,framför allt konsumentköprätten. Riksförbundetställer sig positivt till en översyn av försäkringsavialslagen men anser inteatl del påvisats sådana brister i dagens konsumentskydd att regler förkonsumentförsäkringar i förväg bör brytas ut ur denna översyn för behandling isärskild lag. På försäkringsområdet lorde det inte finnas sådanamissförhållanden när del gäller konsumentens rättigheter och skyldigheler sommotiverat särskild lagsliftning på andra områden. Försäkringsbranschenär en sektor av näringslivet som noggrant övervakas, i första hand avförsäkringsinspektionen. Rättslägel för försäkringskonsumenlerna är avsevärtbättre än kommittén framställt det, särskill sedan försäkringsbolagens"Allmänna bestämmelser 1976" vunnit allmän tillämpning. o. m. i stora delar ha utgjort förebild för kommitténs egna lösningar. Vadkonsumenterna kan uppleva som brister i skyddet rör troligen inte derasrättigheter i och för sig ulan snarare deras möjligheter att göra rättigheternagällande. Denna typ av brister botas inte genom reformer av del slag somkommittén nu föreslår. Det kan i detta sammanhang framhållas att åtskilligaåtgärder stärkt konsumenternas ställning på försäkringsområdet,framförallt införandet av Allmänna reklamalionsnämndens försäkringsavdelningoch skadeprövningsnämnder i flera av försäkringsbolagen. Detfinns andra viktiga invändningar mot en särskild konsumentförsäkringslag, bl.a. av leknisk nalur. Gränsdragningen mol de försäkringstyper som hålls utanförlagen medför belydande praktiska nackdelar. Den innebär bl. a. atl slorakategorier hamnar utanför lagen - t. ex. småföretagare och familjejordbrukare.Kollektiva försäkringar lämnas utanför konsumentförsäkringslagen. Detla kanleda till att denna försäkringsform väljs av kategorier som av kostnadsskälsöker försäkringslösningar där skötsamhelen premieras bättre än i försäkringarsom faller under den nya lagen. Mankan inte heller förbise den aspekten att en särskild konsumenlförsäkringslagbryter mönstret för del samnordiska lagstif ningsarbeiei på försäkringsområdet.Såviti nu är bekant har man inte i de andra nordiska länderna funnit ensärskild konsumentförsäkringslag motiverad. Ocksåkosinaderna för reformen måste tas med i bilden. Förslaget innebär i olikaavseenden en utvidgning av "slarvutrymmet". Riskerna för olika formerav missbruk av försäkringen ökar. Båda dessa sidor av förslagel kan medförabetydligt ökade kostnader för försäkringskollektiven. frågar sigom dessa i dagens trängda ekonomiska läge är beredda att ta på sig de ökadekostnaderna. Utvecklingen, bl. a. inflationen och den växande brottsligheten,kräver snarare att försäkringstagarna tar på sig ett större eget ansvar för attpremiekostnaderna skall kunna hållas på en acceptabel nivå.Försäkringsmissbruket (försäkringsbedrägerier i olika former) är redan nu ettväxande problem för försäkringsbolagen. Omfattande åtgärder planeras för altminska möjligheterna till missbruk. Också premiebetalnings- ochpåföljdsbestämmelserna i förslaget måste flnnas med i bilden när man Prop.1979/80:9 99 Enligt riksförbundet är dessa bestämmelser sådana atl debegränsar utrymmet för en god produktutveckling inom ramen för en rimligpremienivå. En sammanställning av de uttalanden som görs i yttrandetbeträffande förslagels kostnadseffekter flnns i Bilaga 2. FRK diskuterar pä olikaställen i betänkandet försäkringens ändamålsenlighet och samspelet mellanförsäkringens uiformning och dess pris. Några mera ingående analyserpresenteras dock inte av kommittén, trots frågornas betydelse i sammanhanget.Riksförbundet har därför funnit det angeläget att belysa ämnet mera ingåendemot bakgrund av försäkringsbolagens egna erfarenheter. En slutsats är att en för alla försäkringstagare ändamålsenligförsäkring inte skall ha lägre skyddsnivå än "grundpaketet" i hem-och villahemförsäkringen representerar. De för konsumenten viktiga momentensvarar för den helt dominerande delen av premien i en normalförsäkring. KFLinnehåller inte nägon fullständig reglering av relationen mellanförsäkringsgivare och försäkringstagare. Jämförelsevis stort utrymme lämnas ätavtalsfriheten. Kommittén förutsätter att myndighet skall kunna pröva villkorenför all kontrollera an det avialsfria utrymmet inte missbrukas. Riksförbundetdelar uppfattningen att avtalsfriheten måste fä elt jämförelsevis stortutrymme. Nägon kontroll mot avialsmissbruk behövs emellertid inte.Avtalsfriheten flnns , utan att missbruk eller andra nackdelar kanpåvisas eller förväntas. Konsumenlförsäkringsmarknaden domineras av ömsesidigabolag, som inte ägs av andra än försäkringstagarna själva. Konsumentinflytandeti försäkringsbolagen har ytteriigare aktiverats, inte minsl genom de ovannämnda skadeprövningsnämnderna där försäkringslagarna är representerade. Genomkonsumentverkels kontaktforum har en lämplig kanal öppnats förkonsumentsynpunkter pä försäkringarnas utformning. Den utgör alltså enytteriigare garanti för att missbruk av avtalsfriheten inte förekommer. Synpunklerom KFL ändå genomförs Omen konsumenlförsäkringslag enligt förslaget införs har riksförbundet åtskilligasynpunkter på lagens utformning. Avgränsningenav tillämpningsområdet kan inte gärna ske på annal sätt än genom en uppräkningav de konsumentförsäkringar som lagen skall omfatta. När det gällerpersonförsäkringar (t. ex. olycksfallsförsäkring) bör KFL bli lillämplig baranär dessa förekommer i kombination med sådana sakförsäkringar som enligtförslaget skall omfattas av lagen. Övriga personförsäkringsformer börbehandlas tillsammans med livförsäkringen. Ett viktigt motiv är atl åtskilligaav bestämmelserna i inte passar för personförsäkring med lång avtalslid. Lagenssakliga omfattning är rikligt avvägd. KFL reglerar i slort sett samma frågorsom FAL, dvs. försäkringstagarens förpliktelser av olika slag. Regler omriskläckning och självrisk, liksom om ersättningsberäkningen, bör som kommitténfunnit hållas utanför lagen. Attreglerna I KFL görs tvingande kan ha betydande nackdelar, framför allt genomatl utvecklingen låses. Den praktiska betydelsen av tvingande bestämmelser påområdet är inte slor, efiersom man inte har anledning vänta Prop.1979/80:9 lOO sigatt försäkringsbolagen åsidosätter dispositiva regler lill konsumentensnackdel. Bestämmelseni 4 S om informaiion om försäkring kan godtas. Det ligger i försäkringsbolagenseget intresse alt ge lämplig och riktig information om sina produkter.Riksförbundet har funnit det angeläget all i yttrandet precisera den närmaretolkningen av informaiionskravei. 15 S KFL fastslås rätten till försäkring. Bestämmelsen innebär sakligt settingen nyhet eftersom försäkringsbolagen inte lorde vägra någon att lecknaförsäkring annat än i fall där enligt lagbestämmelsen särskilda skäl mot attmeddela försäkring skulle föreligga. Riksförbundei diskuterar i yttrandetfrågan om ett branschgemensaml riskprövningsregister behöver inrättas för attparagrafens funktion skall bli den avsedda. Vadsom föreslås i 6-8 SS K.FL om försäkringstid och ansvarstid kan i huvudsaktillstyrkas, liksom bestämmelserna i 9-12 SS om uppsägning och förnyelseavförsäkring. avstyrker dock den särskilda lidsfristen i 11 § 2st. för meddelande om uppsägning. Vid försening i aviseringen kan dennatidsfrist bl. a. leda till all vissa försäkringstagare i ett kollektiv fårlägre premie än andra. I stället bör nuvarande ordning kunna bibehållas. Imotiven (örpremiebetalningsreglerna (ll-X SS) har kommittén - ulan att dock gåin härpå- i viktiga avseenden tagit Allmänna bestämmelser 1976 som förebild.Riksförbundei kan mol den bakgrunden godta huvuddragen i förslagel, men flnnerdet olämpligt att kravrutiner och frister belräffande premierna fixeras itvingande lag. Vidare påpekar riksförbundet de försämringar förförsäkringslagarna som nyheterna kan medföra, framför allt en viss nedkortningav den lid inom vilken premiebetalningen måste ske för att inieförsäkringsavtalet skall upphöra. Bestämmelsen i 15 S 2 st. om verkan avpremiebelalning efler det atl försäkringen har upphört avstyrks, eftersom denmedför vissa tekniska komplikationer som kommittén inte har beaktat. Riksförbundethar övervägt om man kan införa nägon VåmpVig påföljd för den som slaivar medpremiebetalningen eller som missbrukar syslemet genom all skaffa sigförsäkringsskydd "gratis". Olika former av sädan påföljd är länkbara,t. ex. nyteckningsavgift eller en särskild självrisk om skada inträffar närförsäkringstagaren befinner sig i dröjsmål. Tvingande regler kan innebäraminskade möjligheter att tillämpa sådana påföljder. Bestämmelsernaom nedsättning av försäkringsersättning vid åsidosättande av biförpliktelse(19-24 SS) innebär en avsevärd förändring i förhållande till de regler somlillämpas . Framför allt har kommittén eftersträvat en förenkling, mensakligt sett innebär de nya reglerna en betänklig uppmjukning av de påföljdersom kan riktas mot en försäkringstagare när han åsidosätter biförpliktelse, t.ex. skyldigheten att lämna vissa upplysningar när försäkring tecknas. Riksförbundetvänder sig mot denna förändring av påföljdsreglerna. I kommitténs utformningblir de i själva verket en ny typ av generalklausuler. Kommittén förutsätteratt dessa klausuler skall kompletteras med mera detaljerade föreskrifter iförsäkringsbolagens villkor. Den tolkning som görs av villkoren i individuellafall kan emellertid sältas åsido av domstol, som ju har atl tillämpa dentvingande lagen som villkoren vilar på. Lagstiftaren skulle alltså på detta sättförsätta försäkringsbolagen i en svår situation. Rättsosäkerheten skulle öka,såväl för försäkringsbolagen som för konsumenterna. 1979/80:9 101 Enligt19-21 SS skall "behovel av ersällning" kunna påverka räuen tillersäuning. Bestämmelsen som inte har någon motsvarighet på andra områden - t.ex. socialförsäkringen - kan få en mycket större räckvidd än kommittén hartänkt sig. Den bör därför under alla omständigheter utgå. Regelni 19 S onn förseelse mol upplysningsplikten bygger på kausaliletsre-geln, en nyprincip på områdel. Riksförbundei förordar all i stället pro rata-regeln, somhittills tillämpats, läggs till gmnd för bestämmelsens uiformning. Skyddetbegränsas därmed i proportion till den erlagda premien om försäkringstagaren t.ex. genom oriklig uppgift när försäkringen tecknades fän för låg premie.Kommittén har inte ens presenterat någon motivering för au kausalitetsregelnskall användas. I 20S om överirädelse av olika har kommittén samlat regler omfareökning, säkerhetsföreskrifter, räddningsplikt samt föreskrifter i sambandmed skadereglering. När det gäller fareökning har pro rata-regeln fast hävd på konsumentförsäkringsomrädet.Den bör bibehållas. Kausalitetsregeln, som skall lillämpas enligt förslagel, ärinte ett lämpligt instrument, allra minsl när del gäller personförsäkring. Denpassar däremot den primära bedömningen av överträdelse mot säkerhetsföreskrifi.Här lämnar Allmänna bestämmelser 1976 en lämplig grundmodell för normalfallen.Den innebär ett avdrag pä försäkringersältningen, dock lägst 1 000 kr.Utrymme finns därutöver för viss skälighetsprövning. Också räddningspliktenregleras i 20 S, Här innebär förslagel i förhållande till FAL:s bestämmelserförändringar som medför oklarhel i tillämpningen. förordar an FALsreglering bibehålls. Också i fråga om åsidosättande av förpliktelser efterförsäkrings-fallet ger 20 S KFL olämpliga resultat. Reglernai 21 S omframkallande av försäkringsfallet inrymmer möjligheten att ersäuningutgår även när försäkringsfallet har åstadkommits uppsåtligen eller genom grovvårdslöshet. Enligt riksförbundet kan detta inte vara en angelägen reform, Iövrigt innebär bestämmelsen en försämring för konsumenten i förhållande tilldagens läge. Konsumenten fär inte längre något absolut skydd när han visar"normal" oaktsamhet. För ansvarsförsäkringen innebär förslaget altendast uppsåtliga skador undantas frän skyddet. undantas ävenskador som framkallats genom grov vårdslöshet, Riksförbundei vill inte medverkatill denna utvidgning av försäkringsskyddet. Man måste kunna hålla tillbakamera kvalificerade skadehandlingar genom atl lämna dem utan försäkringsskydd. Verkanav oriktiga uppgifter vid skaderegleringen regleras i 24 S, Paragrafen innebären stark inskränkning av möjligheterna enligt FAL all vägra ersättning. Den somlämnat orikliga uppgifier skall enligt förslaget ha ersättning för den föriusthan faktiskt har gjort. Därefter skall den reduktion göras som omsiändigheternamotiverar. Reduktion skall kunna bli mindre än de koslnader somförsäkringsbolaget har åsamkats. Det kan inte vara ett konsument- ellersamhällsintresse all i den utsträckning kommittén föreslår minska möjligheternaatt reagera mot försäkringsbedrägerier genom vägrad ersättning. Riksförbundeikritiserar också den föreslagna bestämmelsen om identifikation i 22 S KFL. Denmedför problem särskilt när det gäller överträdelse av säkerhetsföreskrifter.Det kan vara vanskligt all i efterhand ulreda vem som har bmstit i iakttagandeav en säkerhetsföreskrifi. Möjligheten alt undgå avsedd påföljd kan bli stor omden som påslås ha åsidosatt viss föreskrift faller Prop.1979/80:9 102 utanförden krets som identifieras med försäkringshavare. Utformningen avidentifikationsregeln bör i stället överensstämma med 51 § FAL. Beslämmelsenom imderförsäkring i 25 S K.FL bör i försia hand utgå. I andra hand anser riksförbundeiatt underförsäkring skall antas föreligga så snart försäkringsbeloppet understigervärdet av det försäkrade intresset. Med den föreslagna lydelsen, som lämnargränsdragningen mellan full försäkring och underförsäkring tämligen flytande,blir det svårt all informera försäkringstagarna om reglerna för beslämning avförsäkringsbelopp. Det föreligger därmed risk för att underförsäkring blirvanligare. Vadsom föresläs i 26 S KFL om dubbelförsäkring lämnar riksförbundei utan erinran. Föreskrifternai 27-28 §S KFL om skadereglering innebär inte några sakliga nyheier. Isammanhanget föreslår riksförbundei lill övervägande all en skadelidande skall,när det gäller ersättning ur ansvarsförsäkring, ha räu atl vända sig direkt motförsäkringsgivaren med ersättningsanspråk, på samma sätt som gäller inom traflkförsäkringen("direcl action"). Detla måste anses som en väsenllig fråga närkonsumentskyddet på försäkringsområdei övervägs. Riksförbundei har i lidigaresammanhang föreslagit atl frågan bör utredas. Föratt göra smidigare premiebetalningsrutiner möjliga bör preskriptionstiden i 29§ 2 st. beträffande premiefordran förlängas från . Regleringeni 283 a S försäkringsrörelselagen om villkorsgranskningen och molsvarandeändring i 11 S lagen om understödsföreningar innebär myndighetsgranskning avförsäkringsvillkorens ändamålsenlighet och skälighet. Riksförbundetavvisar tanken pä en myndighetsgranskning och förelägganderäli belräffandeförsäkrings ändamålsenlighet. Den skulle innebära en principiell nyhet i frägaom näringsverksamhet i värt land. bör inte av myndighet kunnaåläggas viss produktutformning som de själva får ta det fulla ekonomiska ansvarelför. Kommitténs argument för det radikala ingrepp i produktutformningen somförslaget innebär är väsentligen alt risktäckningen hör till de fränkonsumentsynpunkt allra viktigaste frågorna. Några belägg för attproduktutvecklingen på konsumentförsäkringsområdet varit lill nackdelför konsumenterna anförs inte. Någonsärskild föreskrift beträffande villkorsgranskningen i övrigt anserriksförbundet inte nödvändig vid sidan av redan gällande bestämmelser omförsäkringsinspektionens skälighetsövervakning, liksom om inspektionensskyldighet aU ingripa om allvariig anmärkning mot verksamheten föreligger. Omförslaget om villkorsgranskning genomförs bör undantag göras belräffandeförsäkring som grundas på grupp- eller kollektivavtal. anslulersig alltså till det särskilda yttrande som experterna avgeui denna fråga. Även personförsäkringen bör undantas. Prop.1979/80:9 103 Allmännaöverväganden (5) Inledning (5.1) Konsumenters försäkringar(5.2) Somframhålles i direktiven för försäkringsrältskommiltén ärförsäkrings-avtalslagen (FAL), som tillkom 1927 i nordiskt samarbete, ett frånteknisk synpunkt framstående lagverk. Mol bakgrunden av vissa missbruk avavtalsfriheten som förekom gjordes lagens regler i viktiga hänseendentvingande till försäkringslagarnas skydd. Dessa regler har karaktär av minimiregler:bolagen får ej vara strängare men väl mildare än lagen föreskriver. I övrigtiakttog lagstiftaren en välgörande och framsynt försiktighet genom att intelåsa läget genom stela och tvingande regler. Dessa förhållanden är denfrämsta anledningen lill alt FAL under sin drygt 50-åriga tillvaro inte harbehövt ändras pä nägon punkt av siörre betydelse. Tillräckligt utrymme harfunnits för en successiv anpassning till väsentligt förändrade förhållanden ochbehov i samhället, vilket lämnat vägen öppen för den expansiva och behovsanpassadeutveckling inom försäkringsområdet som ägl rum . Vid eninternationell jämförelse framstår produktutvecklingen inom försäkring iSverige som både progressiv och effektiv. Naluriigl är dock att tid efterannan, bl. a. från försäkringshåll, påtalats behovel av en modernisering avFAL, och har ställt sig posiliv lill en översyni nordiskt samarbete.