prop · G30317 · 1979-12-31 00:00:00 — Föreskrifterna i 9-21 §§ AOsl om offentliga tillställningar ochde i 1-12 §§ LAS om allmänna sammankomster utformades i nära anslutning tillvarandra och innehöll en i stort sett parallell reglering. 1 den föreliggandelagrådsremissen fullföljs denna teknik. Deparlemenlschefen förordar sålunda, omän med vissa viktiga undantag, en fortsatt likformig reglering på området.Tillkomsten av RF har tidigare föranlett en justering avgränsdragningen mellan offentliga lillslällningar, som behandlas i AOst, ochallmänna sammankomster, som behandlas i LAS. Vissa tillställningar överfördesdärvid till gruppen allmänna sammankomster. Delstatsrättsliga läget för lagstiftning på förevarande område lar anses haavsevärt förändrats i och med ändringar i 2 kap. RF. Den genomgripandeomarbetningen av detta kapitel har lell till atl nu långl mera delaljeraderegler uppställts för lagstiftning som gäller bl. a. mötesfriheten ochdemonslraiionsfriheten . Här åsyftas framför allt reglerna i 12 och 14 §§ nämnda kapitel. I lagrådsremissen berör departementschefen 1979/80:17 140 endasidel senare lagrummel men har inle närmare ingått på belydelsen av de allmännaföreskrifier för rältighetsinskränkande regler som innefattas i 12 §. Delkonstitutionella utgångslägel belräffande den lagstiftning varom nu är frågakommer atl ytterligare belysas i det följande. Härär lillfyllesl all fastslå atl lagstiftaren har relalivi fria händer då detgäller atl utforma bestämmelser om offentliga tillställningar men atl han, dådet gäller begränsningar i den grundlagsskyddade rätlen alt anordna allmännasammankomster, har atl hålla sig inom den tämligen snäva ram som 2 kap. 1,12och 14 §§ RF uppdrar. Då förevarande lagrådsremiss gäller endasi en delfråga,torde den nu gällande systematiken kunna bibehållas i avvaktan på de slulligaresultaten av pågående reformarbete beträffande AOsl. Den hittillsvarandeparallelliteten mellan AOst och LAS synes emellertid vid en mera genomgripandeomarbetning böra uppges. Förslagettill lag om ändring i allmänna ordningsstadgan (1956:617) Medhänsyn till vad lagrådet föreslår i det följande bör den första att-satsen gesföljande lydelse: "(e/s alt 2,12,14-17 och 27-29 §§ skall ha nedan angivnalydelse". Ordningsvaktsutredningenföreslår i sitt förslag till lag om ordningsvakter att polismyndigheten skallvara skyldig att, om anordnaren begär det, samråda med denne innan myndighetenfattar beslut som innebär åläggande att anlita ordningsvakter vid offentligtillställning (se SOU 1978:33 s. 19,4 § förslag till lag om ordningsvakter, ochs. Möjligen kunde bestämmelser a v delta slag antas redan nu.Tilläggsregler om sådant samråd kan då infogas i förevarande paragrafer som nyasista stycken av förslagsvis följande lydelse: "Belräffandeskyldighet att anlita förordnade ordningsvakter skall polismyndigheten samrådamed anordnaren, om denne begär del." Iförevarande 16 § - liksom i 7§ LAS - slås fast alt anordnaren av tillställningär skyldig att svara för god ordning och all ställa sig till efterrättelse deföreskrifter med avseende å ordning och säkerhet som polismyndigheten meddelar.I lagrådsremissen föreslås att det i 16 § skall uttryckligen utsägas alt sådanföreskrift får innefatta skyldighet att anlila förordnade ordningsvakter ochannan personal. Prop.1979/80:17 141 Enhuvudregel i svensk räll får anses vara atl ordningshållning i offentligasammanhang är en uppgifl som ankommer på det allmänna. Sådan ordningshållningföruisätter nämligen regelmässigt åtminstone möjlighet alt vid behov tillgripatvångsmedel, vilka en enskild normalt icke får begagna mot en annan enskild ochsålunda icke heller anordnaren av en tillställning eller sammankomst genlemotnågon som dellar i tillställningen eller sammankomsten. Tvång mol annan fårulövas endasi av person som av offentlig myndighet givits befogenhet därtill.Sådan kompetens har, såviit nu är akluelli, dels polismän dels enskildapersoner, som enligt 90 § polisinstruklionen (1972:511) har erhållil särskiltförordnande som ordningsvakter. Ordningshållning kräver därför, om fulleffektivitet skall kunna garanteras, medverkan av personal av angivel slag. Detframgår av remissen att en viss arbetsfördelning förutsattes mellan de bådapersonalgrupperna. Mera kvalificerade uppgifler av polisiär natur, såsom attförhindra brott, att ingripa när brott förövats och att övervaka trafik, börankomma på polis, medan för mindre krävande uppgifter ordningsvakter främstkommer i fråga. Avdet ansvar, som enligt förevarande 16 § läggs på anordnare av tillställning attsörja för ordningen vid denna, härleder lagstiftaren uppenbariigen enprincipiell skyldighet att bekosta polis och ordningsvakter som behöver anlitashärför. Att den, som genom att anordna en tillställning föranleder särskildaordningshällningsproblem, sålunda får svara för kostnaderna för dessa fåranses innefalta en godlagbar rättsgrundsats. Förslageli lagrådsremissen innebär atl, vad gäller ordningsvakter som anlitas avanordnare av tillställning, denne alltid skall svara för kostnaderna för vakterna,medan polisens koslnader för ordningshållningen vid tillställning blott ivissa fall skall utkrävas av anordnaren. Beträffandepolisens kostnader för ordningshållningen är huvudregeln i 17 § att liksomhittills polismyndigheten skall ha befogenhel att ålägga anordnaren avtillställningen au ersätta dessa kostnader. Nyheter är enligt det remitteradeförslagel atl ideell förening som anordnare icke får åläggasbetalningsskyldighet och att sådan skyldighet vidare får åläggas endastbeträffande tillställning som anordnas i vinningssyfte. Detföreligger emellertid en viss motsättning mellan å ena sidan den föreslagnalagtexten, som ger polismyndigheten en skönsmässig prövningsrätt att åläggaanordnaren betalningsskyldighet utom i de två särskilda fallen, och å andrasidan uttalanden i motiven, som måsle lolkas så atl anordnaren regelmässigtskall svara för kostnaderna utom i de båda nämnda fallen. Därutöver skallenligt moliven befrielse från kostnadsbetalning kunna ske blott undantagsvis.Departementschefen nämner som exempel på tänkbara undantagsfall siluationen dåanordnaren är en ideell förening som icke hell uppfyller de i 53 §kommunalskallelagen angivna kriterierna eller är en organisation som kan ansesjämställd med en ideell förening eller då en 1979/80:17 142 enskildperson måsie fungera som anordnare i slällel för en ideell sammanslutning somsaknar rältslig handlingsförmåga. Motivenkan knappasi läsas på annat sätl än att del är meningen all anordnare som ej äri lagen frilagen från kosinadsansvar skall åläggas ersällningsskyldighel.Möjligheten alt göra undantag sägs böra användas med återhållsamhet. Vad somsålunda framstår såsom huvudregel bör framgå av laglexlen. Från praktisksynpunkl ärdei väsentligt all anordnare av lillsiällning direkl ur AOst kanutläsa när i princip skyldighel att betala det allmännasordningshållningskosinader vid lillsiällningen förefinns. Stadgandet börutformas med utgångspunkt härifrån. Somtidigare angivits ulgår det remitterade lagförslagel från alt, om polismyndighetenenligl 16 § meddelar föreskrift av innehåU au anordnaren skall anlitaförordnade ordningsvakter eller annan personal, anordnaren -även om han ärideell förening eller tillställningen anordnas ulan vinningssyfte - självskall bekosta denna ordningshållningspersonal. Givetvis får polismyndigheteninle genom att föreskriva atl anordnaren skall anlita ordningsvakter minskakostnaderna för polisbevakningen så att därigenom kostnadersom borl bäras avpolisen övervältras på en anordnare, som ej kan åläggas ersätta polisenskostnader för ordningshållningen. Vadgäller avvisningsregeln i det nya andra stycket i 16 § vill lagrådet riktauppmärksamhelen på den oklarhet som synes råda om innebörden av gällande rättpå denna punkt (se härom ordningsvaktsutredningen 1978:33 s. 67-68).Lagrådel vill för sin del framhålla att beslämmelsen i sin föreslagna formvisserligen ger anordnaren en klar rätt att vägra den som ej åtlyder meddeladeföreskrifier tillträde till tillställningen och au, om han redan deltar idenna, anmoda honom att avlägsna sig men däremot knappast lorde ge anordnarenrätt atl bruka våld för ändamålei. Bestämmelsen berättigar emellertid personal,som eljest är utrustad med tvångsmakl, atl bruka våld för avvisning om såbehövs. Medhänsyn till ordningsstadgeutredningens pågående arbele begränsar lagrådel sigbelräffande 16 § lill att förorda en omdisponering av denna. Det föreslagnafjärde slycket, som nära anknyter till första slycket, bör uppflyttas och bliandra slyckel. Lagrådsremissens andra och iredje stycken, som gäller icke iförsta hand anordnaren ulan de i lillsiällningen dellagande, blir då iredje ochfjärde styckena i paragrafen. Vadangår 17 § torde den med beaktande av vad ovan anförts kunna ges följandelydelse: "Densom anordnar offentlig tillställning i vinningssyfte skall ersätta polisenskostnader för ordningshållning som föranleds av tillställningen. Delta gällerdock icke om anordnaren är ideell förening hänförlig under 53 § 1 mom. förstastycket e) kommunalskallelagen (1928:370) eller om eljesl särskilda skälföreligger för befrielse från ersällningsskyldighel. Polismyndigheienbeslutar om ersältningsskyldighet med tillämpning av Prop.1979/80:17 143 föreskriftersom regeringen meddelar om hur kostnaderna för ordningshållningen skallberäknas. Därvid får det högsta belopp som kan ha fastställts enligt 17 a § ejöverskridas." Medden utformning lagrådet sålunda föreslagit regeln om ersättningsskyldighet i17 § skola erhålla, blir det vid tillämpningen huvudsakligen fråga ombedömningar av rättslig natur. Anordnaren är pliktig betala polisens kostnaderberäknade efter i förväg fastställda normer under vissa förutsätlningar. Allklarlägga vad som är vinningssyfte och huruvida en sammanslutning är sådanideell förening som anges i lagen är spörsmål vä) ägnade för domstolsprövning.Avsteg från huvudregeln kan visseriigen göras på grund av särskilda skäl, mendessa har exemplifierats i motiven och rättstillämpningen på denna punkt tordeicke komma att innefatta ett större mått av skönsmässig prövning än som eljestbrukar anförtros domstolar. Enligl gällande principer förförvaltningsdomstolarnas kompetens bör besvär över beslut i fråga omersättningsskyldighet enligt 17 § prövas av förvaltningsdomstol. Lagrådetförordar sålunda ett tillägg till 27 § tredje stycket om att talan motlänsstyrelses beslut rörande ersättningsskyldighet enligt 17 § skall föras hoskammarrätten. Medanledning av de ändringar som föreslås i 16 § bör hänvisningen i 29 § tredjestycket lill 16 § andra stycket avse fjärde stycket av samma paragraf Enligtdenna paragraf kan anordnare av offentlig tillställning åläggasbetalningsskyldighet mot det allmänna om han åsidosätter vissa förpliktelserenligt AOst. I huvudsak är det fråga om försummelser som också är straffbaraenligt 29 §. Anordnare som är fysisk person kan därför drabbas både av straffoch av ersättningsskyldighet enligt denna paragraf Om anordnaren är juridiskperson kan denna åläggas ersättningsskyldighet, medan straff kan utkrävas av fysiskperson som svarar för den juridiska personens handlande. Vad som har uppburitsi avgifter eller eljesl i ersättning för bevistande av tillställningen kanförklaras förverkat enligt 30 § andra stycket. Ersättningsskyldighetkan ifrågakomma i två typer av silualioner, dels då ansökan eller anmälan intehar gjorts i rätt lid (första meningen) dels då anordnaren inte har följtmeddelade föreskrifter rörande ordning och säkerhel (andra meningen). Isistnämnda fall avser ersättningsskyldigheten endast den kostnad förordningshållning som har föranlelts av underiätenhelen. En skyldighet attersätta sådan kostnad påminner närmast om etl skadeståndsansvar och synes ioch för sig inte ge anledning till erinran. Äveni det fall som avses i första meningen kan polisens kostnader förordningshållning till viss del vara orsakade av anordnarens underiåtenhet alt 1979/80:17 144 Kostnaderna kan sålunda tänkas ha blivit högre än somnormalt skulle ha varil fallet, exempelvis därför alt exlra personal måsitillkallas med kort varsel eller därför att polispersonal måst utnyttjas förordningshållning som anordnaren annars skulle ha ålagls all själv svara förgenom anlitande av ordningsvakter. Av skäl som har anförts i anslulning lill paragrafensandra mening har lagrådet ingen erinran i sak mot att anordnaren kan åläggasersättningsskyldighet för kostnader av detta slag. Regelni första meningen är emellertid inte begränsad lill sådana kostnader som harangetts utan öppnar möjlighet atl ålägga anordnaren ersättningsskyldighet föralla polisens kostnader för ordningshållning i samband med tillställningen.Till den del ersättningsskyldigheten sålunda går utöver de merkostnader som harorsakats av anordnarens underlåtenhet att iakttaga föreskriven lid fårpåföljden karakiären av en straffsanktion. Enligl departemenlschefen innebärpåföljden visseriigen endasi att anordnaren går miste om koslnadsbefrielse.Denna beskrivning synes emellertid inle helt rättvisande när del är fråga omatt ålägga enskild skyldighet att betala för viss offentlig verksamhet somannars skulle ha bekostats av del allmänna. Undersenare år har för olika lagöverträdelser införts nya lyper av ekonomiskasanktioner, vilka ocksä kan drabba juridisk person. Som exempel kan nämnasskattetillägg och förseningsavgift enligt 116 a och 116c§§ taxeringslagen(1956:623) saml de skilda slag av avgifler som kan tas ut enligt lagen(1976:666) om påföljder och ingripanden vid olovligt byggande m. m. Del är idessa fall fråga om belopp som är absolut eller relativt bestämda i lagen, ochdenna anger också under vilka omständigheter nedsättning eller eftergift kankomma i fråga. Storieken av det beloppsom skall betalas enligt den nu föreslagna paragrafen är inte angiven på annatsätt än att del av bestämmelsen framgår, alt beloppet inte får överstiga dekostnader för ordningshållning som faktiskt har föranlelts av tillställningen.Dessa koslnader kan variera i hög grad, beroende på tillställningens arl ochomständigheterna i övrigt. Inom den ram som sålunda dras upp har den prövandemyndigheten full frihel all efter eget skön avgöra hur mycket anordnaren skallåläggas atl betala. Ersättningsskyldighetens anknylning lill de fakliskakostnaderna gör alt försummelser som ter sig ganska likvärdiga kan föranledasanktioner av myckel varierande kännbarhel. Härtill kommer att det vidtillställning som anordnas i vinningssyfte av annan än ideell förening redanav huvudregeln i 17 § följer att anordnaren kan åläggas all ersätta samlligapolisens koslnader för ordningshållning som föranleds av tillställningen.Skulle ansökan eller anmälan i sådant fall ha inkommit för sent men beslul ändåhinna meddelas före tillställningen, torde eventuella merkostnader somföranleds av förseningen böra beaklas redan vid fastställande av maximibeloppenligt 17 a §. Av det anförda följer att den som enligl 17 § blivit förpliktadatl ersätta polisens koslnader för ordningshållning inle kan åläggas någonylterligare betalningsskyldighet enligt sanktionsregeln vid underiåtenhet atlgöra ansökan eller anmälan i rätl tid. För en viss kategori anordnare kommermed andra ord 1979/80:17 145 någonpåföljd enligl denna regel över huvud taget inte i fråga för sådanunderlåtenhet. Ensanklionsregel som leder lill så godtyckliga resultat som den nu föreslagna kansvåriigen godtas. Lagrådel vill därför föreslå atl regeln begränsas till attavse sådana merkostnader som blir en följd av anordnarens underlåtenhet attfölja de föreskrifier som gäller. Om man anser sig behöva effektivare medel änstraffbestämmelserna i 29 § för att upprätthålla respeklen för gällande reglerom tid för ansökan och anmälan, synes ell syslem med normerade avgifler förförsenad eller ulebliven ansökan eller anmälan vara all föredra. Omersällningsskyldigheten begränsas i enlighet med vad lagrådel föreslår, synesbestämmelsen böra ulformas på sådant sätt att full ersällning för inerkoslnadeni princip skall ulgå. Nedsättning eller eftergift bör emellertid kunna medgesom del föreligger särskilda skäl. Härigenom blir det möjligt au anpassapåföljden till försummelsens beskaffenhet. Detremitterade förslagel innebär att beslut enligl paragrafen skall meddelas avpolismyndigheten. Talan mol dess beslul förs enligl 27 § första Slyckel hoslänsslyrelsen, vars beslut enligt Qärde stycket i samma paragraf kan överklagaslill regeringen. Med hänsyn till sanktionsregelns karaktär bör emellertiduirymme ges för en domstolsprövning. Då fråga i själva verket är om ellskadeståndsliknande ersättningsanspråk, synes principiella skäl tala för atlprövningen borde ske i ell partsförfarande inför allmän domstol. Prakliskahänsyn lalar dock med viss styrka för att polismyndigheten får besluta i sakeni första instans och atl frågan försl besvärsvägen skall kunna bringas underdomstols prövning. Delta kan uppnås genom en föreskrift att talan motlänsslyrelsens beslut skall föras hos kammarrätten. Pågrund av det nu anförda föreslår lagrådel att paragrafens första mening gesföljande lydelse: "Om anordnaren inte har gjort ansökan enligl 14 § elleranmälan enligt 15 § eller inte har fullgjort sådan skyldighet inom lid somanges i dessa paragrafer och beslul enligt 17 a § på grund därav inte harkunnat meddelas före tillställningen, skall polismyndigheten ålägga honom attersätta polisens kostnader för ordningshållning som har föranletts avtillställningen, i den mån kostnaderna beror på anordnarens underiåtenhet atlfullgöra sin nämnda skyldighel." Vidareföresläs att i andra meningen ordet "får" byts ut mot"skall" samt att lill paragrafen fogas elt andra stycke av följandelydelse: "Ersättningsskyldighetenligt försia slyckel får nedsättas eller efterges om särskilda skälföreligger." Omvad lagrådet föreslagit här och vid 17 § beaklas bör 27 § tredje stycket gesföljande lydelse: "Mollänsstyrelses beslut om föreläggande av .vite eller om ersättningsskyldighetenligt 17 eller 32 § föres talan hos kammarrätlen genom besvär." 10 1979/80. 1979/80:17 146 Omsålunda ändring görs i 27 § bör i samband därmed hänvisningen i andra styckeländras att avse kommunallagen (1977:179). Enligt27 § femte stycket länder beslut enligl AOst av polismyndighet, länsstyrelseeller kammarräll lill efterrättelse utan hinder av besvär såvida ej annoriundaförordnas. Då delta med hänsyn till beslutets sanktionskaraktär ej bör gällabeslul om betalningsskyldighet enligl 32 § vill lagrådet föreslå au följandetillägg göres till 27 § femte stycket: "Detta gäller dock ej beslul omersättningsskyldighet enligt 32 §." Förslagettill lag om ändring i lagen (1956:618) om allmänna sammankomster 5och 6 ;;§ Underhänvisning till vad som anföres vid 14 och 15 §§ AOst och nedan vid 7 och 8 §§kunde övervägas all till förevarande paragrafer lägga nya sista stycken avföljande lydelse: "BeträlTandeskyldighet att anlita förordnade ordningsvakter vid konsert skallpolismyndigheten samråda med anordnaren, om denne begär del." Deti lagrådsremissen framlagda förslagel till ändrad lydelse av förevarandeparagrafer innebär i sak framför allt all det uttryckligen anges att polismyndighetenkan i föreskrift föranordnare av allmän sammankomst ålägga denne atl förordningshållningen vid sammankomsten anlila förordnade ordningsvakter ochannan personal. Hur rättsläget är på denna punkt enligt nu gällande rältframstår icke som fulll klart. Delligger närmast till hands att uppfatta förbudei i 8 § att ålägga anordnaren atlbekosta ordningshållningen som ett förbud också att enligt 7 § utfärdaföreskrift för anordnare att anlita ordningsvakter, som denne skall betala.Motiven synes stödja denna uppfattning (prop. 1956:143 s. 209-213).Lagrådsremissen förefaller emellertid återspegla den uppfattningen attpolismyndighet kan meddela föreskrift rörande allmän sammankomst av innebörd auanordnaren har alt anlita ordningsvakter på egen bekostnad. 1specialmotiveringen till 8 § sägs också att den föreslagna ändringen närmasl ärav redaklionelll slag. Omnuvarande praxis finns vissa upplysningar i del i lagrådsremissen intagnabelänkandel av ordningsstadgeutredningen (DsKn 1978:2, Bilaga 1, tabell J).Därav framgåratt intill , dvs. efter det atlteaterföreställningar, konserter, biografföreslällningar m. m. överförts tillgruppen allmänna sammankomster, endasi två ordningsvakter utnyttjats förordningshållning vid sammankomst och då vid konsert eller musikfeslival. Undersenare anges på samma siälle två ordningsvakter ha Prop.1979/80:17 147 begagnatsför ordningshållning vid politiskt möte. Av intresse i sammanhanget är ocksåupplysningarna i ordningsvaktsutredningens betänkande (SOU 1978:33 s. 250). Däruppges att det i inget av 12 av utredningen tillfrågade polisdistriktförekommit att anlitande av ordningsvakter föreskrivits beträffande teaterföreställningaroch biografföreställningar. Vidare redovisas alt sådan föreskrift meddelatsrörande konserter "ibland" i fyra distrikl och "aldrig" ide övriga åtta distrikten. mening är det önskvärt att rättsläget på förevarande punkt klariäggsgenom författningsändring. Förslaget i lagrådsremissen är så utformat atlförbudei i 8 § begränsas all uttryckligen gälla endast polisens koslnader förordningshållning och att, som redan nämnts, ett tillägg görs till 7 § om rättför polismyndighet atl i föreskrift rörande allmän sammankomst åläggaanordnaren av denna att anlita förordnade ordningsvakter och annan personal. Detframlagda förslaget kräver i första hand ett ställningstagande till frågan omtillägget till 7 § kan anses grundlagsenligt. Detta gäller här närmaslräckvidden av reglerna i 2 kap. RF om mötesfrihet och demonstrationsfrihel. Enligt2 kap. 1 § första styckel 3 och 4 RF är varje medborgare gentemot det allmännatillförsäkrad mötesfrihet och demonstrationsfrihel. Enligt definitionen ipunkt 3 innebär mötesfrihet frihet bl. a. att anordna sammankomst förupplysning, meningsyllring eller annat liknande syfte eller för framförande avkonstnäriigt verk och enligt definitionen i punkt 4 demonstrationsfrihelfrihel alt bl. a. anordna demonstration på allmän plals. Inskränkningar i dessafriheter får göras i vissa fall enligt regler i 2 kap. 12 och 14 §§ RF. Enligtdet senare lagmmmet får nämnda båda friheter begränsas endast av hänsyn tillvissa bestämda intressen, nämligen lill rikets säkerhet, till ordning ochsäkerhet vid sammankomsten eller demonstrationen, till trafiken eller för attmotverka farsot. Vidare gäller enligt det förra lagrummet att en begränsning imötes- eller demonslraiionsfriheten aldrig får gä utöver vad som är nödvändigtmed hänsyn till det ändamål som har föranlett den. Begränsningen får enliglsamma paragraf icke heller sträcka sig så långt att den blir ett hot mot denfria åsiktsbildningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar Dådet i LAS talas om allmän sammankomst, innefattar begreppet enligt definitioneni 1 § LAS, utom sammankomster enligt 2 kap. 1 § försia stycket 3 RF, ävendemonstrationer. Avvad sagts framgåratt det enligt RF är fullt lillåtligt att stifta lag sommedger inskränkningar i mötes- eller demonslraiionsfriheten för att tryggaordning och säkerhet vid sammankomsten. Sådan lag kan ha varierande innehåll.En form av inskränkning är att lägga ansvarel för ordning och säkerhet vidsammankomst på anordnaren och därvid underförstå atl, om anordnaren ej går iland med uppgiften, sammankomsien ej fr äga rum. Tillstånd att hållasammankomst kan sålunda förenas med sä stränga 1979/80:17 148 ordnings-och säkerhetsföreskrifter all sammankomsien ej kan genomföras. Exempel på sådanföreskrift är au anordnaren vid sammankomsten skall anlita och bekoslaordningspersonal lill belydande antal. Sammankomstoch demonsiraiion är enligl RF omfaUande begrepp. Till sammankomst hänförsbl.a. varje möte för upplysning och varje föreställning med framförande avkonstnärligt verk. Alla dylika sammankomster ulgör icke i normalfallet led iden fria åsiktsbildningen, vilken är särskilt skyddsföremål enligl den nyssåtergivna regeln i 2 kap. 12 § andra stycket RF.