prop · G303103 · 1979-12-31 00:00:00 — Motionernas utredningsyrkanden avstyrktesav socialutskottet och socialförsäkringsutskollet (SoU 1977/78:25 resp.1977/78:33) bl.a. med hänvisning lill del dä pågående utredningsprojektet omhemsjukvård och äldreomsorger i samverkan vilket bl.a. hade till syfle allbelysa samhällels möjligheter att stimulera och siödja anhörigas insalser ivårdarbetet. Utskotten ville avvakla resultatet av nämnda utredningsarbete ochnärmare erfarenheler av bestämmelserna om ledighet för vård av barn.Socialförsäk-ringsulskottel var inte berelt all medverka lill deutredningar som begärts i motionerna och som syftade till principiellt mycketbelydande och kostnadskrävande utvidgningar av den nuvarande ersällningsrätteninom sjukpenningförsäkringen. Del av riksdagsulskollen omnämnda utredningsprojektet omhemsjukvård och äldreomsorg har avslutats. Projektet har bedrivits inomramen för etl av socialslyrelsen. Landstingsförbundetsamt sjukvårdens och socialvårdens planerings- och rationaliseringsinstitut(Spri) inlett ulredningssamarbete om primärvård, äldreomsorger och samverkanmellan landslingskommuner och kommuner. I - socialhemtjänst redovisas de ställningstaganden som gjorls beiräffande hemsjukvårdensställning i framtida vårdsammanhang. Arbelel har i huvudsak inriktats påutformningen av de kommunala huvudmännens insalser vid sjukvård i hemmet ochansvarsfördelningen mellan huvudmännen. har inte närmare berört de anhörigasekonomiska siluaiion. I rapporten framhålls dock betydelsen av atl ge deanhöriga ett konkret stöd i vårdsituationen. Man nolerar att förvärvsarbetandekan fä ersäitning från den allmänna försäkringen vid vård av sjukt barn och attdel i den allmänna deballen diskuterats införande av en motsvarande ersättningocksä vid vård av annan närstående. Det har särskilt gällt behovet av särskiltstöd för vård av anhörig i hemmet under livets slutskede. 149 Kommittéer: Del II S:12 framhålls all alla de insalser som kan ulföras avnärslående i hemmel är av storl värde för möjligheterna atl bedriva sjukvård ihemmel oeh social hemhjälp. Förändringar av försäkringen av här antyll slagskulle därför enligi rapporten utifrån dessa bedömningar vara av värde. I rapporten pekas pä betydelsen av den mellan och träffade rekommendationsöverenskommelsen om ersättnings- och anställningsvillkoren för anhörig vårdare under 65 är.Genomförandet av ell lönesystem i enlighet med överenskommelsen kan förväntasunderlättas av alt huvudmännen vid anslällning av närslående som vårdare kan fåbehandlingsersältning frän den allmänna försäkringen. När del gäller anhörigvårdare anser ulredningen all de närslåendes insalser på sikl överlagfår en annan inrikining, varför ulredningen avslår från generella uttalandenangående ekonomisk ersättning i dessa fall. Enligt min mening är liden nu mogen att göra en samladöversyn av de frågor som gäller vård av anhöriga. Socialförsäkringsutskollethäri (Sfu 1978/79:24) med anledning av moiioner i dessa frågor ocksåunderstrukit angelägenheten av atl frågan om stöd till anhöriga som vårdargamla, sjuka eller handikappade i sitt hem uireds snarasl möjligt. En särskild parlamentarisk kommillé bör tillkallas för alluireda dessa frågor. Som underlag för sina överväganden bör kommittén kartläggaerfarenhelerna av hemsjukvårdens ulbyggnad i fråga om omfallning ochorganisation m.m. i olika delar av landel, vårdbehov och ulbyggnadsplaner.Karlläggningen bör så långl möjligt göras på grundval av befintligl maierialfrån olika utredningar m.m. En bedömning bör också göras om de ålgärder somhittills vidtagits eller planeras är tillfyllest för au liilfredsslällandetillgodose del lill följd av befolkningsutvecklingen växande vårdbehovet under1980-lalet. Den sociala hemhjälpens roll bör också beaklas i sammanhanget. Beträffande de personer som vill och kan taansvaret för vård av anhörig finns som jag lidigare har nämnt enöverenskommelse om lönesättning och andra förmåner vid vård av anhörig. Enligtmin mening är det lillfredsställande all frågan om anställningsvillkoren föranhörig vårdare nu fått sin principlösning. Även om ersättningsfrågorna harreglerats, har emellertid den som är förvärvsarbelande ingen ovillkorlig rälltill tjänstledighet från sitt förvärvsarbele för vård av anhörig. År 1976infördes en lagstadgad rätt till föräldraledighet, vilken utvidgats i lagen(1978:410) om rätt till ledighet för vård av barn m.m. Kommiitén bör övervägafrågan om införande av en molsvarande rätt lill hel eller partiell ledighelfrån arbelet för vård av äldre, sjuk eller handikappad anhörig i hemmet. Därvidbör övervägas om en sådan räll till ledighet skulle gälla all vård av anhörigaeller knytas lill de personer som vårdar anhöriga inom ramen för de offenlligahuvudmännens hemsjukvårdsverksamhet. I utredningsarbelel bör även ingå all - bl.a. mol bakgrundav karlläggningen av utbyggnadsmöjligheterna när det gäller samhällels direklavårdinsatser - förutsättningslöst bedöma behovel av och möjligheterna allinföra ett system med ersättning från den allmänna försäkringen för vård ihemmel av äldre, handikappad eller sjuk anhörig. Övervägandena bör därvid avseett ersättningssystem som i första hand avser kortare tidsperioder, l.ex. vidhastigt iniräffade vårdbehov hos äldre personer där en anhörigs närvaro är avstor belydelse eller för att möjliggöra för en patient på ell långvårdssjukhusatt för få vistas i hemmiljö. Det kan också gälla insalser frånanhöriga under vård vid livels slutskede i hemmet eller på sjukhus. Delll S:12 Skr 1979/80:103 150 hand bör utredningen överväga ersällning från försäkringenockså till den som l.ex. på deltid vårdar en anhörig somväntar på plats vid långvårdssjukhus eller ålderdomshem. Kommillén bör bl.a.behandla frågor om villkor, ersättningsnivåer och ekonomiska konsekvenser avetl sådant ersättningssystem. Den ekonomiska analysen bör vidare innefatta enbelysning av de effekler pä behovel av institutionsvård som följer av ettersältningssyslem för värd i hemmel. eventuellt ersättningssystem av här skisserat slag fårsjälvfallel inle leda lill en minskning av sjukvårdshuvudmännens planeradeinsatser för långtidssjukvård, hemsjukvård och kommunernas sociala hemhjälp.Della måste vara vägledande vid kommitténs bedömning av förutsättningarna förinförandet av en evenluell försäkringsersättning på delta område. Ulredningenbör eftersträva en i princip oförändrad kostnadsfördelning mellan stat, kommunoch sjukvårdshuvudman. Kommiitén måste också klarlägga de samordningsproblemsom kan uppstå i förhållande lill andra försäkringsersättningar och socialaförmåner. Ulredningen bör beakla de erfarenheler som vunnits vid lillämpningenav föräldraförsäkringen och den lagfästa rätlen till ledighet och förkortadarbetsiid för vård av barn. Jag finner del lämpligt atl kommillén även tar upp enannan fråga, nämligen reglerna för vårdbidrag lill föräldrar med svårlhandikappade barn . 1978/79:168 om föräldraulbildningoch förbällringar av föräldraförsäkringen m.m. anmälde jag min avsikt attåierkomma till regeringen med förslag om en översyn av reglerna för vårdbidrag.Jag anslöt mig därvid till familjeslödsulredningens förslag (SOU 1978:39) om enövergripande översyn av vårdbidragsreglerna. Enligi de regler som gäller fr.o.m. den 1 januari 1980utgår vårdbidrag för barn som på grund av sjukdom, psykisk utvecklingsstörningeller annat handikapp är i behov av särskild tillsynoch vård. Hell vårdbidrag utgår f.n. av basbeloppet eller med1.900 kr. , vilket moisvarar folkpensionen inkl. pensionstillskott fören förtidspensionär. Vid bedömningen av rätt till vårdbidrag skall uiövervårdbehovet också beaktas de merulgifter som följer av sjukdomen ellerhandikappet. Som familjestödsutredningen har påpekat är detla dubbla syfle attbeakla bäde vårdbehov och merkostnader förenal med vissa nackdelar. Den nuföreslagna kommillén bör därför överväga om vårdbidragels syfte bättre kanlillgodoses om stödet delas upp på etl bidrag som tar sikle pä det särskildavårdbehovet och etl bidrag lill särskilda merkoslnader lill följd avhandikappet. Förhållandel mellan vårdbidraget och de regler förföräldrapenningsom gäller behöver också klarläggas. Vidare börövervägas hur vårdbidraget skall ulformas l.ex. vid delad vårdnad eller när enannan person anställs av föräldrarna för atl vårda barnel. Här bör också beaklasde insalser som del ankommer på kommunerna saml sjukvårdsoch omsorgshuvudmännenalt göra i dessa fall. Kommillén bör med förtur genomföra översynen av reglernaför vårdbidrag för handikappade barn. Kommittén måste självfallet kostnadsberäkna sina förslag.Härvid bör noggrant belysas de olika kostnadskonsekvenser som förslagen kaninnebära för försäkring, sjukvårdshuvudmän och kommuner liksom för samhället iövrigt bl.a. genom bortfall av produktionsresurser. Möjligheterna all genomföraen ev. reform i etapper bör också belysas. Vidare bör redovisas deadministrativa konsekvenserna av kommilléns förslag. I sitt arbete bör kommittén samråda med Svenskakommunförbundei och Landslingsförbundel saml de ämbelsverk och organisaiionersom berörs av 151 Kommittéer: Delll S:12 Kommitténbör vidare så långl möjligt beakta jämsiälldhetsaspekterna vid utformningen avsina förslag. Jagerinrar slutligen om regeringens tilläggsdirektiv lill samtliga kommittéer ochsärskilda uiredare angående finansiering av reformer (Dir. 1978:40). Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag all regeringen bemyndigarchefen för atttillkalla en kommitté med högst sex ledamöter för atl göra en översyn av olikafrågor rörande värd av anhörig i hemmel, m.m. atl ulse en av ledamöterna alt vara ordförande, attbesluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annal bilräde äl kommittén. Vidarehemställer jag atl regeringen föreskriver all kosinaderna för kommittén skallbelasta femte huvudtitelns kommilléanslag. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. DelllK:l Skr 1979/80:103 152 Transport av farligt gods Departementschefen, slalsrådel , anför. Frågor om transport av farligt gods har under senare årtilldragit sig alll större inlresse i takt med atl kraven på en säkrare miljö,större trafiksäkerhel oeh bättre arbelarskydd har ökal. Ett par slörre olyckorsom har inträffat i samband med landsvägstransport av farligtgods har intensifierat diskussionerna om säkerheten kring framför alllvägtransporterna. Också frågan om myndighetsansvaret har tagits upp. Föreskrifter rörande transport av farligt gods grundas istor ulslräckning på inlernationella överenskommelser. Säkerhetsföreskrifterför internationella transporter ingår som etl vikligl led i strävandena atlminska riskerna vid transport av farligt gods. Man försöker all för olikatransportgrenar förteckna och klassificera ämnen och föremål som pä grund avexplosionsrisk, brandfara, radioaktivitet, giftiga eller frätande egenskapere.d. bör uteslutas från transport eller mottas lill transport endast påsärskilda villkor. Dessa villkor kan avse förpackning och märkning, samlastningmed annat gods saml konstruktion, utrustning och handhavande av transportmedel. Det regelsystem som gäller på området är mycketdetaljerat. Jag skall i det följande lämna en översiktlig redovisning av vadsom f.n. gäller i fråga om transport av farligt gods. För de internationella transporterna finnssäkerhetsföreskrifter om vägtransporter i den europeiska överenskommelsen ominternalionell transport av farligl gods på väg (ADR). Överenskommelsengodkändes av (prop. 1973:143, TU 1973:24, rskr 1973:334). Förfillämp-ning av överenskommelsen finns för svensk del föreskrifter ikungörelsen (1974:35) om internationell vägtransport av farligt gods (ändradsenast 1978:335). Internationell järnvägstransport av farligt gods behandlasi bilaga I (Inlernalionellt reglemente om befordran av farligt gods medjärnväg, RID) till det internationella fördraget om godsbefordran med järnväg(). RID tillämpas inom hela , och vissa stater i FrämreOrienten. I ADR och RID klassificeras godset på samma sätl. För den internationella sjöfartens del har särskildabestämmelser om transport av farligl gods utarbetats i anslutning lill 1960 årskonvenfion om säkerheten för människoliv till sjöss (SOLAS). På grundval avdessa bestämmelser har den mellanslalliga rådgivande sjöfartsorganisationen(IMCO) utarbetat den s.k. IMDG-koden (Inlernational 153 Kommittéer: Delll K:l Dangerous Goods Code). IMDG-koden gäller med någotundantag endasl gods söm transporteras i förpackat skick. 1 övrigl gäller andraregler som också har utarbetats av IMCO. IMDG-kodens klassindelning av detfarliga godset överensstämmer inle hell med den som lillämpas i RID/ADR.Praktiskt taget alla sjöfartsnationer tillämpar IMDG-koden. Vid internationell lufttransport tillämpas särskilda avInternationella luftfartsassociationen (lATA) utfärdade bestämmelser omlufttransport av farligt gods (RAR). Dessa bestämmelser grundar sig numerabl.a. pä rekommendalioner om transport av farligt gods. 1september 1978 hade den internationella civila luftfartsorganisationen 143medlemsstater. Av dessa har 56 stater formellt anlagil lATA RAR som en del avsin lagstiftning. När det gäller de nationella transporterna av fariigl godsfinns bestämmelser som lar sikle dels pä vissa transportslag, dels på vissavarugrupper. Såvitt avser järnvägstransport skall järnvägen enligt 3 S järnvägstrafikstadgan(1966:202, ändrad senast 1976:409) fastställa normalvillkor, SJ;s normalvillkorhänvisar till SJ;s föreskrifier för transport av farligt gods (SJF 621), Dessaföreskrifier, som enligt 1 § järnvägstrafiksiadgan gäller även i fråga om vissavägtransporter som utförs av SJ, avser inrikes transport och bygger i princippå RID, I fråga om sjötransport har med stöd avförordningen (1965:908) om säkerheten på fartyg (omtryckt 1978:.346) utfärdaisärskilda föreskrifier om transport till sjöss av farligl gods. Dessaföreskrifier grundar sig i slor utsträckning pä de regler som gäller enligtSOLAS och IMDG-koden. För lufttransport av farligl gods gäller enligtluflfartskungörelsen (1961:558, ändrad senasl 1978:553) bl.a. att luftfartsverketfår föreskriva särskilda villkor för befordran med luftfartyg av gods sommedför brandfara eller fara för explosion eller sanitär olägenhel, påverkarluftfartygets instrument eller radiouirustning, avger gas, radioakliv sirålningeller annal som kan påverka fartyget, dess besättning eller passagerare, ellerav annan sådan grund måste anses vara farligt för säkerheten eller slörande förallmän ordning ombord. Luftfarisverkel har med slöd av luftfartskungörelsenmeddelat beslämmelser om lufttransport av farligl gods. Dessa finns iBestämmelser för civil luftfart. Transport av farligt gods och magnetisktmaterial (BCL-D 1.14), och har tagils in i (LFS 1978:3). Även i fråga om postbefordran finns särskilda bestämmelsersom lar sikle på farligt gods. redovisade transporiföreskrifter innehåller i allmänhetkrav pä officiell provning av transportmedel som används. Denna provning ulförsvid sådan riksprovplals som anges i lagstiftningen om riksprovplalser m.m. (SFS1974:896, 1974:898, 1976:139 och 1977:608). Regelsamlingarna inom områdena järnvägstrafik, sjö- ochluftfart täcker i princip alla olika slag av farligt gods. Vad gällervägtransporter finns däremoi regler i flera olika författningar allt efterberört produktslag. 1 samband med frågan om svensk anslutning lillADR-överenskommelsen behandlades (prop. 1973:143) bl.a. frågan om att införa ensärskild lagstiftning för nationella transporter av farligl gods och attinräita ett särskilt transportsäkerhelsorgan. Övervägandena ledde fram lill atlfrågan om nationella vägtransporter av farligt gods borde lösas inom ramen förgällande DelllK:l Skr 1979/80:103 154 produktlagstiftning och i första hand handhas av demyndigheler som enligt denna lagstiftning har ansvarei för olikavarukategorier. 1 proposilionen avvisades också tanken pä enlillsynsorganisalion vid sidan av produktkontrollsystemet i övrigt. Dåvarandechefen för kommunikalionsdepartementel framhöll emellertid atl det varangelägel att fä till stånd en ökad samordning av transporisäkerhetsfrågorna.Som lämplig samordnande myndighel föreslogs statens industriverk. Vidareföreslogs att en rådgivande nämnd, knuten fill industriverket, skulle inrättas.Nämnden skulle utgöra en förbindelselänk mellan de myndigheter ochorganisationer som främst har att ta befattning med frågor rörande transport avfarligt gods. I övrigl föreslogs regleringen av de olika transportgrenarnaförbli oförändrad. I propositionen påpekades att den organisatoriska lösningsom föreslogs fick anses vara av provisorisk karaktär i avvaktan på alt manfick ytterligare underiagfören bedömning bl.a. genom arbetsmiljöutredningens (S1970:35) arbete och de erfarenheter som kunde vinnas sedan det föreslagnasystemet hade varit i krafl under viss lid. delade den uppfattning som kommit lill uttryck ipropositionen (TU 1973:24, rskr 1973:334). Den principlösning som valdes har alltså fått till följdalt beslämmelser om transport av farligt gods finns dels i särskildaregelsamlingar för järnvägstrafik, sjöfart och luftfart, dels, vad gällervägtransporter, i ett flertal författningar som var och en omfattar vissvarugrupp. Som exempel på sådana författningar kan nämnas förordningen(1949:341) om explosiva varor (omtryckt 1977:361), förordningen (1961:568) ombrandfarliga varor (omtryckt 1977:423, ändrad senasl 1978:332), lagen(1973:329) om hälso- och miljöfarliga varor (ändrad senast 1976:592),kungörelsen (1973:334) om hälso- och miljöfarliga varor (ändrad senasl1978:614) och läkemedelsförordningen (1962:701, ändrad senast 1977:570). Med stöd av dessa författningar har vidare särskildatillämpningsföreskrifter utfärdats rörande bl.a. vägtransporter av de organsom på myndighetsplanet är närmasl ansvariga för lillämpningen av resp. författning.Sålunda har föreskrifter utfärdats av statens industriverk i fråga om explosivaoch brandfarliga varor och av produklkonlrollnämnden i fråga om hälso- ochmiljöfarliga varor. I regel ingår transportföreskrifterna som ett inslag i enmera omfattande regelsamling. Under de senasle två åren harproduklkonlrollnämnden utfärdat särskilda föreskrifter för inrikes vägtransportav farligt gods av visst slag. Föreskrifterna finns i nämndens kungörelse (PKFS1976:4) om vägtransport av hälso- och miljöfarliga varor i tank eller sombulklast och i kungörelsen (SNFS 1978;1/PK:3) om vägtransport av hälso- ochmiljöfarliga varor såsom styckegods. Båda författningarna - som trädde i kraftden resp. - innehåller säkerhetsföreskrifter vidtransport av giffiga och frätande ämnen. Reglerna överensstämmer i huvudsak medvad som gäller för vissa varor enligt ADR. När det gäller vägtransporter kan i sammanhanget erinrasom möjligheterna att genom lokala trafikföreskrifter förbjuda eller inskränkatransporter av farligt gods. Enligt 147 § vägtrafikkungörelsen (1972:603) fårgenom lokal trafikföreskrift meddelas förbud mot bl.a. trafik med fordon medlast av viss beskaffenhet. Är det fråga om transport av farligt gods meddelaslokal trafikföreskrift av . Tillsynen över transporter av farligt gods på väg utövasav sprängämnesinspektionen i fråga om explosiva och brandfarliga varor, avstatens natur- 155 Kommittéer:Kommunikationsdepartementet Delll K:l vårdsverk, arbelarskyddsstyrelsen, yrkesinspekiionen,länsslyrelserna och hälsovårdsnämnderna i fråga om hälso- och miljöfarligavaror, av socialslyrelsen i fråga om läkemedel samt av statensstrålskyddsinslilul och slatens kärnkraftinspektion i fråga om radioaktivaämnen. Även polismyndigheterna har vissa tillsynsuppgifter. Också när det gäller tillsynen över sådana transporler somfaller under ADR-beslämmelserna är ett flertal myndigheter inblandade. Samordningen sker f.n. inom följande organisaloriska ram. Det åligger statens industriverk att verka för säkerhelvid vägtransport av farligl gods, alt följa det inlernalionella samarbetet ifråga om sådana transporler, att verka för samordning av föreskrifier förvägtransporter av olika slag av farligt gods och för samordning av sådanaföreskrifter med föreskrifterna för järnvägs-, sjö- och lufttransporter avfarligl gods saml att svara för informalion om föreskrifter om vägtransport avfarligl gods. Till indusiriverkel har knutits en rådgivande nämnd, som har lilluppgift atl bistå verket vid behandlingen av frågor rörande transport avfarligt gods. Nämnden är sammansatt av representanter för myndigheter somhandlägger transportfrågor, , arbelarskyddsstyrelsen,representanter för vägtrafikens arbetsgivar- och arbetstagarorganisationer samt- med hänsyn till samhällets räddningstjänst - slalens brandnämnd och . Frågan om transporter av farligt gods har härefter berörtsi bl.a. prop. 1976/77:49 om arbetsmiljölag m.m. Föredragande departementschefenframhöll där bl.a. angelägenheten av samordnade insatser på området. aktualiserades frågan om en särskildlagstiftning om transport av farligt gods och om organisationen avtillsynsverksamheten på nytt. I motion 1976/77:521 hemställdes bl.a. attriksdagen hos regeringen skulle begära att en ulredning tillsattes med uppgiftatt samordna bestämmelserna om transport av farhgt gods och det därmedsammanhängande myndighetsansvaret. Vidare hemställdes i motion 1976/77:813 atlriksdagen skulle ge regeringen i uppdrag att utreda behovet av enramlagstiftning om transport av farligl gods och atl överväga frågan omauklorisalion för företag som sysslar med gifttransporter. (/78:1) erinrade i anledning avmotionerna bl.a. om att den nuvarande organisatoriska ordningen på området hadesetts som en temporär lösning i avvaktan på ytterligare underlag för enbedömning. Enligt utskottet hade någon effekfiv lösning av denna från miljö-och trafiksäkerhetssynpunkt mycket viktiga fråga ännu inte kommit till stånd,varför den borde prövas på nytt. Utskottet framhöll att del synies särskiltangeläget atl frågan om en koncenlrafion av det samlade ansvaret förtransporler av farligt gods till en myndighet ingående övervägdes. Skäl taladeockså för att möjligheterna aU samordna bestämmelserna beiräffande desäkerhetsfrågor som var förknippade med transport av fariigt gods utan dröjsmålborde tas upp lill förnyade överväganden. Utskottet anförde vidare alt dettorde fä ankomma på regeringen att ta de initiativ som behövdes för dessafrågors allsidiga prövning och att lägga fram förslag i ämnet. biföllvad utskottet hemställt (rskr 1977/78:8). Som har framgålt av min redovisning är de föreskrifter somhar meddelals till skydd för människors hälsa och miljön vid transport avfarligt gods uppdelade på ett flertal regelkomplex. Också myndighetsansvaret äruppdelat. Dessa förhållanden kan antas leda till atl tillämpningen av reglernaförsvåras för såväl enskilda som myndigheter. Vidare finns risk för att Del II K:l Skr 1979/80:103 156 tillsynsverksamheten inte kan bedrivas så effektivt ochrationellt som är önskvärt. Härigenom uppnås inle den säkerhet somföreskrifterna är avsedda att ge. uppkommer problem l.ex. genom attvissa produkter har egenskaper som gör att de kan klassificeras som farliglgods enligt flera kriterier. Riskerna vid transport av produkterna kan i vissafall vara hänförliga till andra egenskaper än dem som har gjort all produktenhar hänförts lill viss myndighels ansvarsområde. Den lösning av främsl frågorna om myndighetsansvaret somvaldes genom beslul var ett provisorium. Avsikten var all senareåierkomma lill dessa frågor. Del finns enligt min mening nu anledning alt - molbakgrund av de erfarenheler som har vunnits - utvärdera den hillillsvarandeordningen. Med hänsyn härtill och till vad uttalat i ämnet bör ensärskild utredare tillkallas för att företa en sådan ulvärdering och göra ensamlad översyn av frågorna om en effeklivare kontroll när det gäller transportav farligt gods. Jag har i ärendet samråll med chefen för jordbruksdepartementetoch chefen för induslrideparlemenlet. Flertalel av de problem som jag har pekal på i delföregående är samordningsfrågor som bör lösas genom en ny eller förbättradreglering.