prop · G30377 · 1979-12-31 00:00:00 — För försäkring so.Ti tec -näts utgång gäller dennya lydelsen av anvisningarna till 31 § KL. De nya bestämmelserna i får ansesutgöra en tillräcklig spärr mot skatteflykt. Något behov av särskild spärregel även i AGLfinne; därför inte. Vi vill erinra om att faran förskatteflykt ar det huvudsaldiga skälet som ligger till grund förbeskattningen enligt AGL av förmånstagares förvärv av denna art. Eftersom detta motiv fallit bortgenom inkomstskattelagstiftning föreslär vi attbeskattningen enligt AGL i dessa fall avskaffas. 1979/80:77 85 Vadangår förvärv av rätt till pension enligt P-försäkring somgrundar sig på ansökan års ingång och inte - som äldre än - är heltskattefri gäller nu för varje förmånstagares förvärv, att ett skattefritt grundavdrag pä 10 000kr. skall göras från varje årligt pensionsbelopp. Eftersom frägan uteslutande avser äldrepensioner, har den ingen direkt rätts-politisk betydelse. iFörfortsatt beskattning talar, att den som tecknat försäkringsavtalethaft anledning att överväga samtliga med avtalet förenade fördelaroch olägenheter samt därvid beakta bl.a. frågan i vad mån skattenligt AGL kunde väntas komma att utgä. Särskilt ide fall, dä skatt såsom för gåva på ärligt räntebelopp redan börjat debiteras, är detknappast något rättvisekrav att beskattningen avskaffas. Pör ettslopande talar bl.a. rättviseskäl på så vis att den nuvarande beskattningen enligt AGL gör åtskillnadmellan tjänstepensionsförsäkring och en raotsvarande försäkring somen egenföretagare tagit. Även stegringen avinkomstskatt och marginalskatt samt administrativa skäl talar isamma riktning. Vadbeträffar den risk för skatteflykt som åberopats som skäl för dennuvarande ordningen vill vi framhålla att skatteflyktsmotiv möjligenkan ha varit aktuella för försäkringstagarna när försäkringarnatecknades. Försäkringarna tecknades emellertid i medvetande om attbeskattningen i vissa lägen kunde bli av rent konfiskatorisk art. Nuläget är endastatt försäkrings- och förmånstagare har den förhoppningen att den förre skallöverlevaförsälcringens 10-årsdag, sä att inte det ekonomiska utfallet blir alltförnegativt för förmånstagaren. Att i detta läge bibehålla denmycket härda beskattning som nuvarande ordning kan medföra ochdessutom i de fall där förmånstagaren inte får förfoganderätt över försäkringenkan komma att pägä genom gåvobeskattning i många årtionden,ärenligt vär mening inte rimligt. Prop.1979/80:77 86 För attbelysa vilka beskattningskonsel-rvenser som kr..n inträffa omnuvarande beskattning bibehålls ofi.irfi.ndi-ad vill vi erinra ora att i ettnyligen aktuellt fall slralle den samnianlagda årliga inkomst- och gå.voskatteriv,a utgått med 106 io av pensionens belopp om gåvoskattenhade best;.aiits enligt lag. Genom beslut i särskild ordning uedsattes gåvoskatteni detta fall med tillämpning av 58 a § AGL så ;j.ttden sammanlagda gåvo- och inkomstskatten inte slculle överstiga100 av pensionsbeloppen. Viföreslår således att arvsbeskattning av riitt till pensionavskaffas. I överonsstämraelse härmod föreslär vi att gåvobeskattningen av rätt till livränta upphör i den mån r-ät-tighetcnuppkommer på grund av dödsfall efter ändringens ikraft triid ande. Som vi förutantytt anser vi däremot inte tillräckliga skal finnas attprincipiellt göra någon ändring beträffmide gåvobeskattningen av llvrilnta i sådana falldär skattskyldighet för något livräntebelopp inträtt före ikraftträdandet. En ändring härvidlag slculle innebära att den nu pågående årligabeskattningen avbryts. Härigenora slculle skapas olikhet raellan de fall, då förinånstagarför-värv före lagändringenbeskattats som arv och övriga fall. Vi förordar emellertid en höjning avdet nuvtirande grundavdraget som är . och varit ofirändrat sedan1958. En uppräkning bör sko fiir att återställaavdragets realvärde. Med beaktande av utvecklingen avkonsumentprisindex efter 1958 och behovet av indexreglering föreslår vi attavdraget Pest.äms till ett halvt basbelopp. De nya bestäraraelsernabö;' träda i kraft . 4.4 Värderingen av temporära och/eller uppslcjtitna livräntor För kapitaliseringav livränta och av cn utgående ränta finns regler i 23 § D AGLsom hänvisar till två tabeller, tabell II ochtabell III. Tabell II gäller för ränta eller annan förmån somskall utgå under kalenda-riskt bestii.md tid, exempelvis . 1979/80:77 87 somskall utgä under någons livstid. Redanunder förarbetena till AGL hade diskuterats hur temporäraoch/eller uppskjutna livräntor borde värderas. Temporär livränta föreliggerom exempelvis en man A skall äga att från viss dag till sin död, dock högst , uppbära visst ärligtbelopp. Det är nämligen inte matematiskt riktigt att använda den itabell II angivna koefficienten. A kan ju dö undertolvårstiden. Självfallet ger vidare tabell III ett för högt värde om A är ung. Enuppskjuten temporär livränta föreligger exempelvis om A skall äga att från den 1januari 1984 sä länge han lever, dock högst , uppbära visst årligtbelopp. Iremissyttrande över arvsskattekommitténs betänkande (SOU1939:18) framhöll försäkringsinspektionen, att de föreslagnareglerna för kapitalisering inte hade avseende på vissa, päspeciellt sätt bestämda livräntor som då kora-rait till användning inom livförsäkringsrörelsen (prop.1941:192 s. 117). Departementschefen vitsordade riktigheten därav menanförde att han det oaktat inte ansett sig böra föreslåspecialbestämmelser. Som skäl därtillangavs att upptagande i författningstexten av regler för speciellafall av praktiska skäl givetvis mäste ske med viss begränsning samt att man - särskiltmed häinsyn till de variationer som förekommer och alltmerautvecklas även inom en och samma försäkringsform- torde ha anledning räkna med att specialbestämmelser på förevarandeområde endast i begränsad utsträckning slculle koimna att fylla sitt ändamål.Departementschefen tillade att en uppskattning i anslutning till de förhuvudfallen angivna grunderna borde kunna ske i de åsyftadefallen med anlitande av den utredning som försäkringsanstaltentillhandahöll. Denu gällande tabellerna IIoch III fastställdes1974 (SPS 1974:312). Av den till grund för lagstiftningen liggande propositionen (1974:98 s.56) framgår, att SPR i ett Prop.1979/80:77 88 renis.syttrande framliållit ;itt f iJrsiikringsbolagen anvLinde tvåtabeller, betecknade III ;-i och IV a, .för att beriiknavärdet av te;.iporilra oeh/eller uppskjutna livr.äntor. 'tabellernahade härletts ur grundmaterialet för de då giillande tabellerna III (miin) och IV (Irvinnor).På s.arama satt skulle en tabell III a, baserad på en riintefotav 5 i" och dödlighetstabeller M 64, lainna framrilknas. Eftersomanvi.indningen av denna taljoll förutsatti; försäkringsmatei.iatisi: sa.ickunskap ocli i v-art fallvar avsevärt mera invecklad iin tilliimp-ningen av tabellernaI-TIT, torde kapitalvärdena liksora dittills fåtillhandahållas av försiikringsbolagen. Förbundet .hemställde omett uttalande i propositionen rörande användningen av en på r.ngivet siitt konstrueradtabell. Med .anledjiing härav anfiirde dopar tcraentsciieren i s.amband medatt han presenterade de nya tabellerna I-III, följande (prop. Liksomliitintills skett i den pralctiska tillämpningen bo.rde - vid sid.an ora de i fö.rfattningenintagna tabellerna särslcild beräkning kunna göras för uppskjutna eller tidsbegränsadelivräntor. Livförsäkringsbolagensskatteniirand har därefter fa.stställt en rekommendation angåonde användning avAGL:s kap .cali-seringstaboller samt den Tabell IV somerfordra;; såsom kompletterin.."; till tabellerna I, II och111. Tabel.i IV är inteavsedd at"! ku_ana användas av andra iin /örsäicrings-natematiivoi'. När rcraissyaretlämnades, hade fijrbundct forniodli-.en i tanlcca-n,i blott de fall, då deaaktuella rätten direiit föranledde slcyldighet att bet;ila arvsskatt. I sådana fallkan niimligen tabell IV leda till lägre skatt. Fallen iir emellertid sällsynta.Vanligare iir att värdering, oavsett om räntan iir skattepliktig, måste ske så snartden inverkar på efterlevande makes rätt till giftorättsökningeller rätt till skattefrihet enligt 12 § första stycket tredje meningen AGL. Värdering mästevidare ske om ränt;-.ui. xnverkar på rätt till laglott.I sådana fall leder tabell IV än till lägre 1979/80:77 89 än till högre skatt, men någon betydande skillnad blirdet sannolikt sällan. Problemetmed värderingen är väsentligen administrativt. Pör att systeraetskall fungera bör det krävas att det av den uppgift försäkringsföretagen ienlighet med SPR:s remissyttrande lämnar alltid framgår att värdetgrundar sig på en av matematiker gjord värderingav varje förmånstagares rätt. En sådan värdering bör dorastolen som regel Icunna ta för god.Det finns för övrigt även för en lekman raöjlighet att göra en grovkontroll. I rättspraxishar förekommit att raan vid värdering av temporär livränta jämfört denkoefficient som gällde enligt tabell II (exempelvisför ) och den som enligt tabell III gällde för ränte-tagarensälder,varvid den lägsta koefficienten valdes (NJA 1971 s. 463). Tanlcenkan enklast uttryckas på följande sätt. Om en 90-åring får rätt att uppbära en ränta i 20 är, bör i vart fall inte användas högrekoefficient än den för 90-årsåldern gällande, som är 2. Pör är koefficienten 12. Om det åter är en 52-åring(koefficient 13) som får 20-ärsräntan bör i allt fall inte användas högrekoefficient än 12. I undantagsfall, om det gällerverkligt betydande belopp, har domstolen alltid möjlighet att höra annan salckunnig,exempelvis försäkringsinspektionen. Emellertidärdet lämpligt, att formuläret till den uppgift som försäkringsgivarenenligt 49 § AGL och 13 § arvsskattekungörelsen har att lämna,avfattas sä att beskattningsmyndigheten verkligen fär en avmatematiker gjord beräkning av värdet av varje särskild förmånstagaresförvärv dä fråga är om temporär och/eller uppskjuten livränta. Såsomtidigare framhållits bör anses gälla att temporär och/eller uppskjuten Livränta skallvärderas efter försäkringstekniska grunder med iakttagande av grundernaför de i 23 § AGL upptagna tabellerna. Eftersom emellertid andravärderingsmetoder använts i praxis, föreslår vi att23 § D AGL förtydligas genom en uttrycklig regel av nu antyttinnehåll. 1979/80:77 90 4.5 Rätt till avdrag för s.k. livlån Dentidigare framstiillningen visar, att försäkringsinspektionen fäste uppmärksamhetenpå att lindring i beskattningen Icunde uppnås genomatt försiiicringstagaren hos försäkringsgivaren tog ett lån med försäkringensom ;;:.i.keriiet. Ett sådant avtal innebär att försäkringsbolagetf;°ir gottgöra sig för sitt utlägg för lånet ur försäkringens viirde. Om förmånstagare är insattblir följden härav att lånets belopp inte anses avdragsgillt vid försi?.krings-tagaronsdöd vid beräkningen av behållningen i boet (NJA 1943 s. 95, 1952 s. 72 och1959 s. 447). Möjlighet finns dock att sätta dennarättsregel ur spel. I samband med försäkringsavtalet kan niimligen försäkringstagarenförordna att lånet skall betalas av dödsboetoch att förmånstagaren d;,irför skall ha försäkringsbeloppetograverat. HD h.ar god-t.agit att sådant förordnande för dödsfalls skull skall utgöra grund.för skattelindring (NJA 1939 s. 605 och 1956 s. 318). Intressanti sammanhanget ar, att då det i ett hovrättsfall inträffat attsådant förordnande över kvariåtenskapen givits inte i saraband med försäkringsavtalutan genom testamente, uppnåddes ej den avsedda skattefriheten.. Metodenillustreras bra genom ett försakringsfall som inträffade den6 . I boet efter JE var behållningen 915 96' kr., sedan avdrag gjorts för livlån. Dessutomförelåg försäkringar med förmånstagare. Saiiiaanlagda värdet avdessa förvärv var . En av försäi-cring-arnavar en K-försäkring sora medförde rätt attvid dödsfallet få ut, inklusive återbäring, 399642 Jcr. Förmånstagare var två barn och fera barnbarn,envar till det belopp som vid dödsfallet var fritt från arvsskatt. Avdraget enligt12 § andra stycket AGL var för var och en . eller tillsammans 357 000kr. Försäkringen var belånad hos för-salcringsgivarenför , vilket belopp upptogs bland skulderna i boet. 1979/80:77 91 Letgrundavdrag som stadgas i 12 § andra stycket AGL (sex basbel-jpp) motiveras främst avatt man vill uppmtintra försäkringssparande. Som framhållits ikap. 2 föreligger enligt vår raening inte någotsparande i den män försäkring är belånad. I det angivna fallet leder den ställningsom praxis tagit till ett omotiverat avdrag om i det närmaste250 . Enligtvår mening innebär metoden att utnyttja en belånad försäkringtill socialt motiverat avdrag med upp till sex basbelopp ett missbruk av rätten tillsådant avdrag. En spärregel är därför påkallad. En sådan regel bör avfattas med beaktande av att varje K-försäkring kanutgöra säkerhet för lån, ibland tillsammans med andra rättigheter.Om länet tagits på fria marknaden kan länebeloppet överstigaförsäkringens belåningsvärde. Vid belåning hos försäkringsgivaren eller 1 bank överstigerdäremot detta värde i praktiken inte beloppet av försäkringenstekniska återköpsvärde. Intill sistnämnda belopp bör gälden därför intevara avdragsgill vid beräkning av behållningen i försäkringstagarens bo. Den teoretiska möjlighetenatt belåna försälcringen hos privatdiskontör för högrebelopp ger inte anledning till särskild lagstiftning. Vidare bör beaktasmöjligheten att i skatteflyktssyfte lämna make tillhörig försäkring somsäkerhet för andra makens gäld och att på annat sätt missbrukaGB:s regler (jfr. NJA 1975 s. 250). Om en spärregel skall ha effekt, måste den göra även sådanaarrangemang verkningslösa. Viföreslår att 13 § AGL kompletteras med en regel att gäld för vilkenförsäkring utgör säkerhet. Intill beloppet av försäkringenstekniska återköpsvärde före försäkringstagarensdöd,ej skall vara avdragsgill vid beräkning av behållningeni försäkringstagarens bo samt att detta skall gällaoavsett om försäkringstagaren eller hans make tagit lånet. 1979/80:77 92 avledamöterna beträffande AGL-beskattning av förmånstagarförvärv till P-försäkring. Videlar inte kommittémajoritetens uppfattning i fråga omarvsbeskattningen av P-försäkringar som är yngre än och som tecknats enligt den års ingång gällandelagstiftningen. Vi anser inte tillräckliga skäl föreligga att upphäva den beskattning som nusker i dessa fall. Visserligen har numera det grundläggande skälet för beskattning,nämligen risken för skatteflykt, förlorat sin betydelse men försäkringsavtalethar tecknats i medvetande om beskattningskonsekvenserna. Som majoriteten framhållit harförsäkringstagaren haft anledning att övervägasamtliga med försäkringsavtalet förenade fördelaroch olägenheter. Han måste därvid antas ha beaktat bl.a. frågan i vadmån skatt enligt AGL kunde väntas komma att utgå. Härtill kommer att det framstår som inkonsekventatt behålla gåvobeskattningen av pension enbart av det skälet attskatt börjat utgå men upphäva motsvarande beskattning därför att försäkringsfallännuej inträffat. Emellertidbör uppmärksammas att grundavdragen, som f.n. är 10 000kr. för pension och . för annan livränta i årliga belopp, inte ändrats . En uppräkning bör därför ske för att återställaavdragens realvärde. Med beaktande av utvecklingen av konsumentprisindexefter 1958 och behovet av indexreglering föreslår vi att avdragen bestäms tilltre basbelopp respektive ett halvt basbelopp. Prop.1979/80:77 93 avexperten beträffande verkan av försäkring påbeskattning enligt AGL 1 FRÅGAN I VAD MÅN FÖRMÅNSTAGARES FÖRVÄRV BÖR BESKATTAS (betänkandet avsnitt 4.3,1) Komraittén haruttalat, att HD genom sitt beslut den 17 de-ceraber 1976 i Arnborg-målet (SÖ 2248)genomfört ändring i då gällande rätt. Det framgår inte, vilken anledning kommittén ansettsig ha att göra ett sådant uttalande om rättsändringden . Kommitténs förslag att ge 12 § och 37 § 2 mom, AGLsådan avfattning, att därav framgår att varje förmånstagarförvärv är i princip skattepliktigt, behöver intemotiveras med att gällande lag har motsatt innehåll. På ettflertal punkter föreslår ju kommittén utan att avse annat än förtydligandenändringi avfattningen av gällande lag, exempelvis FAL, Kommittén har således utgått från attredan otydlighet i ett lagrum är tillräckligt skäl för att lagrummet omformuleras. Denna ståndpunkt överensstämmer för övrigt medlagrådets ståndpunkt i dess yttrande , då lagrådet föreslog förtydligandeav 104 § andra stycket FAL (NJA II 1941 s. 249). Enligtmin mening har på förevarande punkt skatteförfatt-ningamasavfattning alltsedan den 1 juli 1931 varit entydig och Överensstämmer avfattningenhelt med den motivering som 1931 gavs för beskattning av förmånstagaresförvärv. I 35 § äldre arvsskatteförordningen fanns års reformen regel om beskattning av s.k. blandade fång, det är fång som delvis har karaktär av gåva. Ifallet Husberg (NJA 1930 s. 114) fann HD att de förmånstagarförvärv denavlidnes bam gjort inte kunde beskattas med stöd av nämnda lagrtmi.Sådant förvärv ansågs alltså inte benefikt i skatteteknisk bemärkelse.Denna ståndpunkt accepterades genom 1931 årslagstiftning, men det ansågs, att förmånstagarförvärv, oaktat de inte i äldre arvsskatteförordningensraening var benefika, borde - oavsett om vederlag utgått - iprincip beskattas. Därför upptogs i 35 § andra stycket äldre förordningenen 1979/80:77 94 spärregelsom stadgade beskc';tning "3. ")som löi:- ;';åva"av lör-mån. '~tagaros förvärv. Den i paragra.fcns ursprungliga lydelse upptagriaregeln om gåvobeskattning av blandade fång iivarstodoch kom säledes att utgöra paragrafens första stycke. Laget var nudet, att i 35 V första styci;et ui)ptogs on .regel om beskattning avbenefika förvärv och i andra stycket ett stadgande om skatt"såsom för gåva" på förmånstagares förvärv. Distinktionen var måhända intelätt att genast inse, eftersom iiven beskattning enligt förstastycket sades s.-ce "såsom för gåva", men vid eftertanke inser man att de iandra stycket avhandlade fangen lagtekniskt inte kunde vara till någon delbenefika; eljest hade ju andra stycket varit överflödigt. Ifallet (NJA 1942 s, 61) tilliimpade HD 55 § andrastycket äldre förordningen. Av HD:s i förvaradeakt fraragår att vid föredragningen i domstolen var tillgängligtdet textställe i prop. 1931:211, där det framhålls att förmånstagarförvärv ärbeskattningsbart oavsett huruvida vederlag utgått, exerapelvis genom att förmånstagareneriagt premierna (prop. s. 40). Till sarama textställe hiinvisasi referate: i NJA. Rättsfallet innefattar såledostillämpning av 55 § andra stycket äldre förordningenenligt styckets tydliga avfattning och i överensstämmelse med dess entydiga motiv. Avgörandetinnebär ju att HD into fiJste avseende vid frägan, huruvida lämnatvederlag för att ali förordnad till förraån.' --tagar'e. Lagrådets ominösauttalande (prop. 1941:192 s. 260) aj_ att den omständighetenatl beskattningen av för-raänstagarlörvärv delvis överflyttades till arvsbeskattning uppenbarligeninte skulle anses raodföra att skattskyldigheten utsträcktestill förväiv som inte vore benefika och b)_ attarvsskatt således skulle anses utgå endast iden mån förmånstagarens rätt grundades uteslutande på försäkringsavtalet,bör undersökas. 1.Påståendet under b) frarastalls som en nödvändig följd av påståendetunder a). Så är enligt rain mening inte fallet. 1979/80:77 95 ståendetunder b) är nämligen, oavsett riktigheten av påståendetunder a), obetingat riktigt. Förmånstagarens rätt grundas aldrig på annat än försäkringsavtalet.Ett exempel härpå är, att för att utfå 50 000kr. inte behövde förete andra handlingar än försäkringsbrevetsamt utdrag ur död- och begravningsboken. Förmånstagarensrätt riktar sig aldrig mot någon annan än försäkringsgivaren, och för denna rätt behöver hanej åberopa annan grund än försäkringsavtalet. Försäkringsgivarenkan ju inte vägra betalning under motivering att förmånstagareninte visat sig ha gjort sig förtjänt av att bli förmånstagare.Satsen att arvsskatt skall utg.i endast i den mån förraånstagarensrätt grundas uteslutande på försäkringsavtalet är således, såsom framhölls, obetingat riktig, eftersom förmånstagarensrätt aldrig grundas på annat än försäkringsavtalet. Satsen är såledesinte någon slutsats av påståendet under a). Påståendetunder a) förutsätter, att vid tiden för uttalandet gällde, attej benefika förvärv inte vore beskattningsbara. Påståendet är oförenligtmed den då gällande lydelsen av 35 § äldrearvsskatteförordningen och med motiven förparagrafens andra stycke. Det är även oförenligt med den lagtolkning som HD antog i fallet ,Av dessa skäl kan påståendet enligt min mening inte tagas för gott. Väl är detovanligt att ett uttalande av lagrådet på sådant sätt lämnas utan avseende men ora man eftersträvarskapande av klara, begripliga rättsregler, måste man utgåfrän att i 50 ärs tid rått dunkelpå detta oraråde och från att åtskilliga beslut fattats och uttalanden gjorts sommåste bero pä rent raisstag. Ett exerapel härpå är det ibetänkandet avsnitt 4.3.4 citerade uttalandet av chefen forjustitiedepartementet i prop. 1969:124 (s. 129 f) rörandeverkan av ändringen i 15 § 1 mom. arvsskattelagen pä tilllämpningenav 12 § första stycket tredje punkten samma lag. Andraexempel koramer att lämnas senare i detta mitt yttrande. Vidtillkomsten av arvsskatteförordning, nu AGL, överfördes de iförsta och andra styckena av 35 § äldre förordningen upptagna stadgandena, med det undantagsom framgår av nästa stycke i denna framställning, så gott som 1979/80:77 96 oföriindradetill 37 '} i den nya förordningen. :(egcln om ee-nefika förvärv, somju i den äldre rörordningon upptogs i förstastycket av 35 'j, upptogs nu i första .-nom. av 37 5 i den nya förordningen,och regeln om förmånstagarförvärv (tidigare i andra stycket av 35 § äldre förordningen)upptogs nu i andra mom. av 37 § i den nya för-ordningen. Distinktionen mellan benefika förvärv och förmånstagarförvärv uttryc.<:-tesi den nya förordningen klarare, i det att i 37 § 1 morr..arvssicattelagen stadgas att vid benefika förvärv utgår "gåvoskatt",varemot vid förmånstagarförvärv enligt samraa paragrafs andra mom. skatt utgår "såsom för gåva". Ettled reforra var, att av organisatoriska och andra skäl en delav beskattningen lagtekniskt överfördes från beskattning "såsom för gåva"till den nya förordningens 12 §, därstadgande ges om att förmånstagares förvärv under vissa förutsättningarskall "anses såsom arvfallen egendom". Det är säledes även här frågan om enfiktion, och förvärv, varom stadgas i 12 § förstapunkten är lika litet arv sora förvärv,vilket beskattas enligt 57 § 2 mom., lagtekniskt är gåva. Såsom lagrådet den31 framhöll, är det tydligt att den uppdelning som gjordes 1941 -så att i vissa i 12 .§ nya förordningen angivna fall förmånstagaresi ;'r.-...-\- betraictas som arvfallen egendom, varemot i övrigafall besk.ettnlng sker "såsom för gåva" - inte ansågs medföra någon ucsträcic-ningav skattskyldigheten, men det är lika tydligt ett uppdelningen inte avsett medfö-a någon i-iSkrar-kr.ingav skattskyldigheten så, att försäkringstagarens mot:v för ins. ;it-tandeav förmånstagare tillmättes avgörande betycielse i fall därbeskattning skedde enligt 12 § men inte eljest, Lagtekniskt är detuteslutet att tillärapa 12 § under antagande att enligt den paragrafen skallbeskattas allenast s.k. beneii-ka förvarv. Enligt arvsskattelagens system skall nämligen förmånstagaresförvärv, om det inte är beskattn.ingsbart enligt12 §, beskattas enligt 37 § 1 mom,, och re-dan avfattningen av 37 § gör det juomöjligt att tillämpa paragx-afen så, att benefika förvärv skullekunna beskattas enligt 2 mom. Prop.1979/80:77 97 somju är reserverat för lagtekniskt ej benefika förvärv. Avde i NJA refererade fallen avser ett en rättegång, där motbeskattning av förmånstagare invändes, bland annat, att förmånstagarenlämnat vederlag (NJA 1948 s. 735). Förutsättningarnavar att huvudaktieägaren i ett bolag tecknat livförsäkring ochinsatt bolaget som förmånstagare. Samtliga hade erlagts av bolaget.- HD fann att bolaget ej vore skyldigt gälda arvsskatt.