prop · G30340 · 1979-12-31 00:00:00 — Jaghar tidigare föreslagit att markområde, där läkt pågår av vissa fyndighetereller som omfattas av täkttillstånd, skall klassificeras som täktmark och attsådan mark skall bilda särskild taxeringsenhet. Kommitténföreslår att den som mot engångsvederiag har förvärvat nyttjanderätt tillområde som omfattar läkt skall ta upp garantibelopp som skattepliktig inkomst istället för ägaren. Förslaget innebär att en ny bestämmelse införs, 47 § KLandra stycket e), om att sådan nyttjanderätts-innehavare jämställs med ägarevid garantibeskattningen. Härigenom kommer sådan innehavare också att ansessom ägare i FTL:s mening. Kommitténhar också behandlat frågan om förmögenhetsbeskattning av täktmark när sådannyttjanderätt föreligger. För att undvika eventuell dubbelbeskattning vidförmögetihetsbeskattningen anser kommittén att fastighetsägaren inte skall taupp taxeringsvärdet på täktenheten vid förmögenhetsberäkningen om sådannyttjanderättsupplåtelse har skett. En bestämmelse härom föreslås bli införd i3 § 2 mom. d) Sf Remissinstansernahar på det hela taget inte invänt mot förslaget. Någonremissinstans anser att den som erlägger betalning för nyttjanderätten undernågra fl är också bör fl jämställas med ägare. Ett par remissinstanser anseratt frågan om fastighetsägarens ekonomiska intressen i dessa fall bör lösas iannan ordning. skulle man genom förslaget uppnä att ägaren till täktenheten inteskulle bli förmögenhetsbeskattad för bäde taxeringsvärdet på täktenheten ochför den ersättning han har fått en gäng för alla för upplåtelsen antingen iform av betalning eller av en fordran. Jaganser att det inte är av samma vikt att det finns särbestämmelser förförmögenhetsbeskattningen av täktenheter i de fall ersättningen förnytUan-derätten betalas t. ex. i takt med att uttag görs, som närbetalning har skett en gång för alla. Denlösning som kommittén har valt finner jag väl avvägd. Däremot behövs inte denföreslagna ändringen i Sf Innehavaren av takten är enligt 1 kap. 5 § FTL,jämförd med 47 § KL, att jämställa med ägare, vilket bl. a. innebär attfastighetsdeklaration skall avges. Vid förmögenhetsbeskaU-ningen skall enligt 3§ 1 mom. c) Sf rätten till takten tas upp som tillgång av 1979/80:40 89 innehavaren.Markägaren skall då inte redovisa taktens värde i sin förmögenhetsdeklarationoch i och med att täktenheten äsätls ett särskilt taxeringsvärde kommertaxeririgsvärdet på fastigheten där takten finns atl bli lägre. Härigenomundviks automatiskt den av kommittén påtalade dubbelbeskattningseffekten. Denbeskattningsnatur, jordbruksfastighet eller annan fastighet, som bestäms vidfastighetstaxeringen flr betydelse även i andra sammanhang. Olika regler gällert. ex. för beräkning av inkomst av jordbraksfastighet och inkomst av annanfastighet. Vidare krävs som regel förvärvstillstånd för förvärv avjordbraksfastighet, vilket inte krävs vid köp av annan fastighet. F.n. skall fastighet som används för jordbruk och skogsbruk taxeras somjordbruksfastighet. Som huvudregel gäller att med bostadsbyggnad bebyggdtaxeringsenhet skall taxeras som jordbraksfastighet, om den produktiva arealenuppgår till 5 ha. Taxeringsenhet som inte är bebyggd med bostadsbyggnad skallockså som huvudregel taxeras som jordbmksfastighet. Reglerna innebär attbebyggda taxeringsenheter med en areal upp till 5 ha kan fl beskattningsnaturenannan fastighet. 2.3.5.1Gränsdragning mellan jordbruksfastighet och annan fastighet Kommitténhar noterat att det vid 1975 ärs fastighetstaxering uppstod åtskilligagränsdragningsproblem då fastigheternas beskattningsnatur skulle bestämmas.Problemen var störst vid gränsdragningen mellan jordbmksfasUghet ochsmåhusfastighet. Kommittén har därför strävat efter att åstadkomma enklareregler för bestämmande av beskattningsnatur. Kommitténsförslag om klassificering av ägoslag och grapperingen av dessa till olika slagav taxeringsenheter har bl. a. gjorts med utgångspunkt i att lantbruksenhetskall kunna åsättas beskaUningsnaturen jordbruksfastighet och övriga slag avtaxeringsenheter med vissa undantag beskattningsnaturen annan fasUghet.Taxeringsenhet som innehåller mark som har klassificerats som jordbraks- ellerskogsbruksmark, dvs. lantbmksenhet skall enligt förslaget habeskattningsnaturen jordbmksfastighet oavsett arealens storlek. Ekonomibyggnadföreslås också ingå i lantbruksenhet. Ävenbostadsbyggnad och tomtmark till byggnaden skall enligt förslaget normalt kunnahänföras till lantbraksenhet och därmed åsättas beskattningsnaturenjordbraksfastighet. Som krav härför skall liksom nu gälla att den produktivamarken, dvs. , betesmark och skogsmark skall uppgå till minst 5 ha ochligga i omedelbar anslutning till byggnaden. Dessulom krävs enligt förslagetatt bostadsbyggnaden och tomtmarken skall användas som bostad för ägare,artendator eller deras arbetskraft. 1979/80:40 90 uppfyllda,men byggnaden och tomtmarken ägs av arrendalor, skall byggnaden och tomtmarkenenligl förslagel också ha beskattningsnaturen jordbruksfastighet. 1reservation förordas dock att arealgränsen bestäms lill 10 ha. Förslagetinnebär att bostadsbyggnad inte skall ingå i lantbruksenhet om enhetens totalaareal produktiv mark understiger 5 ha. En med exempelvis småhus bebyggdfastighet vars produktiva mark understiger 5 ha skall enligt förslagel delas itvä taxeringsenheter. Den ena taxeringsenheten skall bestä av småhus medtomtmark härför (småhusenhet med beskattningsnaturen annan fastighet). Denandra skall bestä av den produktiva marken och utgöra lantbruksenhet medbeskattningsnaturen jordbruksfastighet. Flertaletremissinstanser har i slort sett lämnat förslagen till regler ombeskattningsnatur utan erinran. Förslagetatt , betesmark, skogsmark, skogsimpediment och i vissa fall övrig markskall ingå i lantbraksenhet och att lantbmksenhet skall åsättasbeskattningsnaturen jordbmksfastighet har lämnats utan erinran av de allraflesta remissinstanserna. Förmin del synes de föreslagna reglerna enkla att tillämpa vid taxeringsarbetet.Om gränsdragningssvärigheter kan tänkas uppkomma torde de i så falt främstkunna uppstä vid gränsdragningen mellan ägoslagen inom de olika gmppernaproduktiv mark. Någraremissinstanser anser att exploateringsmark och täktmark skall ingå ilantbruksenhet. Ilikhet med kommittén anser jag att mark, som uppfyller de krav som anges föratt marken skall hänföras till dessa ägoslag, inte kan anses ha något nämnvärtsamband med jordbraksfastighet. Det är därför en adekvat lösning att ägoslagenflr beskattningsnaturen annan fastighet. Jagbiträder kommitténs förslag under detta avsnitt. Kommitténhar övervägt olika alternaUv för aU komma fram till en lämplig avvägning av ivilka fall bostadsbyggnad med tomt skall ingå i lantbmksenhet. Man kom framtill att den mest objektiva bedömningsgranden är lantbruksenhetens storlek, ochatt gränsen borde sättas vid 5 ha produktiv mark. I en reservation förordas enarealgräns vid 10 ha. Störtedelen av remissinstansema har lämnat förslagen utan erinran. Flera har dock enannan uppfattning om i vilka fall bostadsbyggnad med tomt skall fl ingå i enlantbmksenhet och därmed fl beskattningsnaturen jordbmksfastighet. Någonremissinstans anser att fastighetens användning skall vara avgörande för dessbeskattningsnatur. Andra föreslår att en högre arealgräns 1979/80:40 91 än5 ha produktiv mark skall uppställas. Olika kombinationer av ägoslag ocharealer föreslås ocksä frän en del håll. En del remissinstanser har föreslagitatt en mera samlad bedömning skall göras. Onekligen kunde man härigenom fl ennoggrannare avvägning för varje fastighetsägare. Emellertid fordras det fördetla en delaljreglering som kan medföra alt den eftersträvade förenklingeninte kan uppnås. Även jag förordar därför att en arealgräns används vidbestämmandet av beskattningsnatur. Somhuvudregel gäller att taxeringsenheter med bostadsbyggnader skall laxerassom jordbraksfastighet, om den produktiva arealen mark uppgår till minsl 5 ha.Som kommittén och ett anlal remissinstanser anser, torde i och för sig enslörre areal behövas för att ett bärkraftigt jordbruk skall kunna bedrivas. Jagär emellertid f n. inte beredd alt föreslå nägon ändring i detta avseende ochansluter mig säledes till kommitléförslagel. Jagvill i sammanhanget anföra att det i gällande ordning tas hänsyn tillfastigheternas andel i samfälligheter vid bestämmandel av beskattningsnaturen. Enligtmin mening bör detta gälla även i fortsättningen. Mittförslag innebär all fastigheter som är större än 2 ha men som inte har en arealproduktiv mark om minst 5 ha kommer att uppdelas i tvä taxeringsenheter medolika beskattningsnaturer. Detta överensstämmer med kommittéförslaget som harlämnats utan erinran av övervägande antalet remissinstanser. Förslagetom övriga förutsättningar för att bostadsbyggnad med tomtmark skall hänförastill lantbmksenhet och förslaget om beskattningsnatur pä arrendators egendom ivissa fall har med några undantag lämnats utan erinran. Jag ansluter mig tillförslagen utom i ett avseende. Kommitténsförslag innebär att det fömtom annat krävs, att bostadsbyggnad skall användassom bostad av vissa personer för att bostadsbyggnaden skall ingå ilantbruksenhet. Nugäller atl ägaren tillhörig bostadsbyggnad skall ingå i jordbruksfastighet omdel är den enda för permanent bostadsändamål användbara byggnaden påfasligheten. Dettagäller även om byggnaden bebos av någon som inte är verksam i jordbruket. Finnsbyggnader utöver mangärdsbyggnaden skall dessa ocksä laxeras somjordbmksfastighet, om de används eller normalt erfordras för att tillgodosejordbmkets eller skogsbmkets behov. Förmin del är jag böjd atl förorda alt liknande krav uppställs äveil ifortsättningen. Som det har påpekats under remissbehandlingen innebärkommitténs förslag att till lantbraksenhet med flera delägare fär föras likamänga byggnader som delägare, förutsatt atl byggnaderna används som bostad avdem. Detta skulle gälla även. om delägarna inle är sysselsatta i jordbruketeller skogsbruket. Enligtmin mening bör man anknyta behovet i stället för användningen. Vidbedömningen av om en byggnad är behövlig för driften flr man enligt 1979/80:40 92 minmening utgä från att en byggnad alltid är behövlig, föratsatt att det inte äruppenbart att den har uppförts för fritidsändamål. Liksom hitUlls bör ävenbostadsbyggnader, som behövs för anställd arbetskraft och för anställda somefter uppnådd pensionsålder bor kvar pä fastigheten, taxeras som jordbraksfastighet.Samma bör gälla beträffande byggnad som behövs som bostad ål arrendator tilllantbraksenheten. F.n. flr bostadsbyggnad som ägs av arrendator i vissa fall beskattas somjordbruksfastighet. Kommittén har föreslagit att detta under vissa omständigheterskall vara möjligt även i fortsättningen. Jag har tidigare anfört att jagansluter mig till förslaget. Utformningen av reglerna beträffande arrendatorbör dock anpassas efter det som jag har föreslagit om fastighetsägaresbostadsbyggnader. Kommitténhar föreslagit att småhusenhet och hyreshusenhet, som ägs av den som ägerskattefri lantbraksenhet och som skulle ha ingått i lantbraksenheten om deninte hade varit skattefri, ocksä skall ha beskattningsnaturenjordbruksfastighet. Jagbiträder förslaget med den begränsningen att endast bostadsbyggnad som ägarenbehöver skall taxeras som jordbmksfastighet. Medundantag för vad jag nu har anfört ansluter jag mig till det förslag somkommittén har framlagt om regler för bestämmande av beskattningsnatur. Inför1975 års allmänna fastighetstaxering gjordes en förhållandevis genomgripandeöversyn av reglerna om värdering. Till gmnd för de nya reglerna låg ett förslagfrän fastighetstaxeringsutredningen. Grundläggandeför värderingen vid fastighetstaxeringen är vilka värderingsgrunder ochvärderingsmetoder som skall tillämpas. Reglerna om detta finns i 9 och 10 §§KL. Marknadsvärdet (det allmänna saluvärdet) utgör generellt värderingsgrundvid fasUghetstaxering. Detta har varit fallet alltsedan KL:s tillkomst utomsåvitt gäller skogsfastigheter. Devärderingsmetoder som använts och som enligt kommittéförslaget alltjämt skallanvändas för att uppskatta marknadsvärdet vid fastighetstaxeringen är ortsprismetoden,avkastningsmetoden och produktionskostnadsmetoden. Reglernai KL om hur värderingen vid fastighetstaxeringen skall ske är mycketknapphändiga. Som exempel kan anges reglerna om beräkningen av de bådadelvärden - markvärdet och byggnadsvärdet - som används vid taxering avfastigheter med beskattningsnaturen annan fastighet. Medmarkvärde förstås enligt KL värdet av taxeringsenhetens mark ochmarkanläggningar. Vid bestämmande av markvärdet skall beaktas bl. a. servitut,räU ersäuningskraft, andel i samfällighet, rätt att ansluta till allmänva-anläggning samt om skyldighet att eriägga gatukostnadsbidrag är 1979/80:40 93 Medbyggnadsvärde förstås enligt KL värdet av de byggnader som hör tilltaxeringsenheten. Byggnadsvärdet skall vara det mervärde som taxeringsenhetenhar för att den är bebyggd. Vid bestämmande av byggnadsvärdet skall beaktas bl.a. värde av andel i samfällighel i vad avser byggnaden och värdel av skyldighetatt leverera ersättningskraft som skall avräknas pä byggnadsvärde. Före1970 och taxeringar lämnades i stort sett inte någon annan ledning förvärderingen vid fastighetstaxeringen än förhållandevis kortfattade regler iKL. För skogstaxeringen har dock funnits utföriiga värderingsregleri en skogsvärderingsinstraktion som antagits av . Enligt1975 års system anges ocksä för delvärdena på jordbruksfastighet regler i KLmed innehåll och omfattning liknande dem som återgavs i fräga om markvärdeoch byggnadsvärde. Det var endast genom dessa riktlinjer som togställning till värderingen av flertalet fastighetstyper vidfastighetstaxeringen. Dämlöver gäller emellertid års taxering enligtregler i KL och TL, som också beslutat, att värdet av mark, skog ochbyggnader i princip bör bestämmas med ledning av riktvärden. Dessa skallbestämmas av skattechefen, såvitt gäller småhus (byggnadsvärdetabeller, ochtomtmark (markvärdekartor) och av RSV för de ägoslag och byggnader i övrigt somRSV finner lämpligt. Utfyllnadsbestämmelsemai fråga om värderingen lämnades vid 1975 ärs taxering i anvisningsform. Irealiteten skedde ocksä taxeringen 1975 efter RSV:s och skattechefensanvisningarom riktvärden m. m. Som en jämförelse med de återgivna reglernai KL om beräkningen av markvärde och byggnadsvärde kan nämnas att RSV:sanvisningar om värdering av byggnader och mark på annan fastighet omfattar ettfemtiotal sidor. De kompletteras av skattechefens anvisningar om värdering avbyggnader och tomter. Dessa utgörs främst av mycket omfattande komplex avbyggnadsvärdetabeller och markvärdekartor. Denuppläggning av reglerna som beskrivits gäller för värderingen av allegendom vid fastighetstaxeringen med undantag för skogsfastigheter och vattenfallsfastigheter.Skogstaxeringen skall visseriigen också ske med ledning av riktvärden men tillskillnad frän vad som gäller för annan egendom finns i KL en regel som styrskogstaxeringen. I den regeln sägs att skogsbraksvärdet skall bestämmas medledning av gmndema i Skvl. I Skvl regleras närmare bl. a. hur riktvärdena förskogstaxeringen skall tas fram. Även dessa regler kompletterades emellertid påcentral nivå av anvisningar utarbetade av RSV och skogshögskolan. Värderingenav vattenfallsfastigheter är till skillnad från vad som gäller för värderingenav andra fastigheter förhållandevis noga reglerad i KL. För värderingen avvattenfallsfastigheter har RSV emellertid också lämnat ingående anvisningar. 1979/80:40 94 1direktiven för fastighelstaxeringskommiltén har, som jag tidigare anfört,framhållits behovel av en författningsmässig översyn. 1 samband med dettahänvisas i direktiven till atl en genomgående linje i regleringen av fastighetstaxeringenär atl endasi de grundläggande värderingsreglerna lagits in i KL under det attdetaljregleringen lämnats ät RSV. Idirektiven sägs vidare att nya RF inte lämnar samma möjligheter som de somfunnits tidigare atl delegera rätlen atl utfärda föreskrifter. Därför, sägs deti direktiven, måste undersökas vilka följder den nya RF har för regleringen avfastighetstaxeringen. En genomgång måste därför göras av hela regelkomplexet. Kommitténsförslag lill värderingsregler finns i 5-15 kap. FTL. Kap. 5 avser degrundläggande reglerna om värderingsgrund, värderingsmetoder, delvärden o. d. I6 kap. bestäms vad som är värderingsenhet, dvs. vilken egendom som skallvärderas för sig. innehåller allmänna värderingsregler. 1 detta fastläggs vissa allmännavärderingsprinciper för byggnader och mark, t. ex. den s. k. mervärde-principenför byggnadsvärderingen och att marken i princip skall värderas som om deh varobebyggd. Vidareföreslås i 7 kap. samma principiella uppläggning av värderingsförfarandet somdet hade enligt RSV:s anvisningar och Skvl vid 1975 ärs taxering. Det innebärall värderingen skall grundas pä värdefaktorer- storlek, standard, godhet, m.m. - för fastigheterna. Genom klassindelning och kombinationer avvärdefaktorerna skall riktvärden bestämmas för egendomen inom värdeomräden.Taxeringen skall sedan ske med utgångspunkt i dessa riktvärden. IkapiUen 8-15 lämnas huvudsakliga regler för riktvärdena för olika byggnadstyperoch ägoslag för vilka definitioner föreslagits i 2 kap. FTL. Reglerna i 8-15kap. är i första hand handlingsregler för den som skall utarbeta och utfärdareglerna om riktvärden men de riktar sig ocksä till den handläggandemyndigheten. Genomförslagen till värderingsregler har kommittén i första hand gjort denförfattningsmässiga anpassning av komplexet av värderingsregler som krävsenligt nya RF. Man har bl. a. genom bestämmelserna i 7-15 kap. FTL fört in enbetydligt längre gående reglering av fastighetsbeskattningen för attta ställning till än den som gäller f n. i KL och TL. Remissinstansernahar överiag funnit att kommitténs förslag om vilka värderingsregler, som böringå i FTL, och vilka som bör utfärdas på annat sätt, är väl avvägt. Jag delarden uppfattningen. Genom den utvidgade regleringen har fltt ettbetydligt mer långtgående inflytande pä värderingen vid fastighetstaxeringen äntidigare och därigenom på beskattningen. Det torde inte vara praktiskt möjligtatt tar ställning till värderingsreglema i ett ännu mera specificeratskick t. ex. i form av riktvärdetabeller och riktvärdekartor, som kan utarbetasoch färdigställas först någon månad innan taxeringen börjar och som i bokformomfattar flera hyllmeter. 1979/80:40 95 tillvägagångssättkan inte heller i övrigl anses lämpligt. Genomden reglering, som föresläs i 7-15 kap. om värderingen och det förfarandesom kommittén i övrigt föreslår för framtagandet av ytteriigarevärderingsregler på central och regional nivä och som jag närmare kommer atlbeskriva i det följande, får nya i fråga om beskatlningsrällgenom fastighetstaxeringen anses uppfyllda. Dådet gäller de regler 17-15 kap. som jag nu berört vill jag också framhålla atlkommittén inte flyttat över endast den nuvarande principiella modellen förvärderingsregler i KL och RSV:s anvisningar m. m. till FTL utan att kommitténockså till allra största delen har behållit reglernas mera specifika materiellainnehåll. Pä en del punkter har förändringar och nya regler föreslagits avkommittén. En sådan utveckling och förbättring av systemet hade kunnatförväntas även om man behållit den nuvarande principiella modellen med regler iKL och i främst RSV:s anvisningar. Kommitténframhåller att systemet med riktvärden visade sig fungera myckel väl vid 1975års taxering. a. underlättades värderingsförfarandet väsentligt och blevmer enhetligt över landet. Remissinstansernaär också överiag positivt inställda till värderingsförfarandet med riktvärdenoch har i princip inte någon erinran mot kommitténs förslag till uppbyggnad avregelsystemet i 7-15 kap. Jag anser också att den föreslagnalagstiftningsmetoden i fråga om dessa värderingsregler är ändamålsenlig ochjag ansluter mig i princip till förslaget om vad dessa regler skall innehålla.Jag återkommer i det följande med synpunkter pä de särskilda reglerna. Kommitténsomfattande motivering till reglema i 7-15 kap. FTL hänger naturligen samman medatt några skäl för motsvarande regler inte lämnats tidigare eftersom de dä haftformen av anvisningar. Jag ansluter mig till vad kommittén anfört som motivtill sina regler i dessa delar, i den män jag inte föreslär andra lösningar änkommittén. Jaghar tidigare anslutit mig till kommitténs förslag att varje skattepliktigtaxeringsenhet skall åsättas ett taxeringsvärde. Dethar framförts från en del remissinstanser att ett officiellt värderingsförfarandeoch värderingsutlätande kan vara av intresse även för skattefriataxeringsenheter. Detta har särskilt aktualiserats med hänsyn till de föreslagnareglerna i 3 kap. FTL, genom vilka en hel del ytteriigare fastigheter, som ägst. ex. av privatpersoner och ideella föreningar, blir skattefria och därförkommer att sakna taxeringsvärde. Sädant värde kan vara av intresse bl. a. ibelåningssammanhang och vid viss beskattning. Jag finner dessa synpunkterbeaktansvärda. Kommittén bör i samband med sin utredning om följdändringartill de nu framlagda förslagen överväga om ett särskilt förfarande bör införasför värdesätlning på sådana fastigheter liknande t. ex. Isättandet av särskilluppskaltningsvärde. 1979/80:40 96 Kommitténhar föreslagit att marknadsvärdet liksom f n. skall utgöra den allmännavärderingsgranden vid taxeringen. Marknadsvärdet skall därvid vara del pristaxeringsenheten sannolikt betingar vid en försäljning på den allmännamarknaden. Remissinstansernahar med något undantag inte gjort några invändningar mot den föreslagnahuvudprincipen. har emellertid förordat att avkastningsvärdet skall varavärderingsgrund vid taxeringen. Jagvill i det sammanhanget framhålla att frägan om värderingsgrand diskuteradesingående i förarbetena till ändringarna i fastighetstaxerings-reglerna 1975års taxering (SOU 1973:4 och prop. beslutade då att densedan 1922 gällande regeln om att marknadsvärdet skall vara värderingsgrandalltjämt skall gälla (SkU 1973:70). Någon anledning att nu föreslå någonändring i denna grundprincip anser jag inte föreligga. Idet sammanhanget vill jag emellertid i korthet ta upp den ibland framfördauppfattningen att avkastningsvärden genomsnittligt är lägre än marknadsvärden.Avkastningsvärdet definieras som det sammanlagda nuvärdet av vidvärdetidpunkten mest sannolika framtida nettoavkastningar. Värdet kan betecknassom ett objektivt avkastningsvärde om man vid beräkningen utgär från etldriftprogram och en räntefot, som är normal för den aktuella fastighetstypen itrakten. Väljs fömtsättningarna med hänsyn till en bestämd person, vanligenfastighetsägaren, kan värdet kallas ett subjektivt avkastningsvärde. Om manskulle utgä från ett avkastningsvärde i stället för ett marknadsvärde flr dettafömtsättas vara ett objektivt avkastningsvärde. Det synes ej omöjligt attuppskatta en normal åriig nettoavkastning vid varierande produktions- ochbmkningsförhällanden. Det svära avgörandet blir vilken kapitaliseringsränta somskall väljas och detta avgör helt om avkastningsvärdenivän ellermarknadsvärdenivån skall bli högst. Jord-och skogsbraksfastigheter har uppvisat en värdestegring somklart överstiger inflationen dvs. de har i hög grad varit realvärdesäk-ra. Denreala förräntning som kunnat erhållas vid alternativa placeringar synes undersenaste årtiondet knappast ha överstigit 3 96. Vid ett förräntningskrav avdenna storleksordning torde nuvarande marknadsvärdenivå inte framstå somoskäligt hög. Innan de problem som en övergång till taxering med utgångspunkt iåriig nettoavkastning och skälig förräntning medför har blivit föremål för engmndlig utredning är jag inte beredd att föreslå ett frångående avmarknadsvärdet som grand för taxeringsvärdet. Prop.1979/80:40 97 Liksominför föregående allmänna fastighetstaxering berör man även iremissyttrandena den faslighetsprisslatislik som skall ligga lill gmnd förbedömningen av marknadsvärdena. Definitionenav marknadsvärdet anknyler lill den allmänna marknaden för fastigheter av dentyp del är fråga om.