prop · G3031 · 1979-12-31 00:00:00 — Främst för de allmänna anstalternasvidkommande innebär slopandet av nykterhelsvårdslagen - vilken innefaltar ellerulgör gmnd för de bestämmelser som i huvudsak reglerar verksamheten - altderas hittillsvarande ram försvinner. Som led i övergången till en ny ordningfår räknas med att befinlliga anstalter kan få starkt förändrade uppgifler,ändrat platsantal eUer ställas inför nedläggning. Självfallel måsteinslilulionssektorn underkasta sig och aktivt främja en anpassning tilländrade förutsättningar och krav. är det, för den verksamhet som slårinför omvandling och för de människor som är engagerade däri, ett intresse attosäkerheten om framtiden inle blir alllför tyngande. I delta hänseendeförefaller behandlingen av de instilulionsfrågor som socialutredningenaktualiserat vara mindre lycklig. 1 reformfrågor som för institutionerna varitlångt mindre omfattande och ingripande har vanligen bedömningar kunnal görasoch yllranden avgivas på basis av relativt klara och konkrela förslag. 1molsals härtill förefaller behandlingen av inslitutionsfrågoma isocialutredningens slutbetänkande mera allmän och översiktlig. På praktiskttaget varje punkt där en i anstallsarbde verksam organisation eller personsöker svar på frägor om den "egna" institutionens sannolika framtidoch blivande villkor lämnar betänkandel endast plats för antaganden. Den orooch osäkerhet som detta framkallar dämpas inte av det förhållandet attgrundläggande förutsäitningar för institutionernas verksamhet i stället gjorlsberoende av förhandlingar på hög nivå, vari institutionerna inte har inflytandeeller insyn. Enligl anstallsförbundds åsiktskall vid behov i länsplaneringen även kunna ingå inslilulioner som inle ärbelägna inom del egna länel men som genom sin placering och användning kommeralt ingå i en region som be-Ijänar mer än elt län. Förbundet ifrågasällervidare om man inle i samband med upprällande av inslilulionsplan även bordeupprälla någon plan för vad insliiulionerna skall ha för resurser och vari mansyflar med den behandling som skall lämnas. Härigenom skulle en klarare bildframstå av inslilutionerna och vilka resurser de har. 1979/80:1 219 i Skuraborgs länuppfattar den föreslagna lösningen som smidig och rationell och anser att denär gynnsam från samarbelssynpimkl, Arviku komniun bedömer instilutionsplaneringsom särskill viklig när de slalliga institutionerna liiggs nedeller omvandlas lill förmän för primärkommunala och landslingskommunalainstitutioner. Svenska nyklerhelsvårdsförbundel ser med tillfredsställelse atlulredningen från-gålt sitl förslag i principbelänkandel all länsslyrelsen skallfaslslälla institutionsplanen och i slällel föreslår all planen endast skallredovisas lill länsslyrelsen. är enligl förbundels mening mera i linjemed del genomgående kommunala huvudansvaret för vårduppgiften inom det socialaområdet. Förbundel vill underslryka viklen av atl del i inslilutionsplanenredovisas såväl medicinska som sociala behov och betonar all del är väsenlliglall parallella resurser inle skapas. DecentruUseringsulredningen anserdel vara ell sleg i räll riklning att socialutredningen har gått från silltidigare förslag om en statlig prövning av planerna.Decentraliseringsutredningen ansluter sig till meningen i del senastebetänkandet au huvudmännen sannolikl i de allra flesta fallen kommer att enasom vilka resurser som behövs. Den planeringsdialog som socialutredningen länkersig kommer enligl decenlraliseringsutredningens mening atl vara en lillräckliggaranti för all länets institutioner skall drivas och vid behov byggas ut påelt ändamålsenligt sätl. Utredningen kan därför inte se att länsstyrelseneller något annal slalligl organ behöver ha någon samordnande funktion enliglde länkar socialulredningen har redovisat. Statskontoret ifrågasätter om detär lämpligt all planera vissa delar av socialvårdens resurser i särskildordning. Om man ulgår från den helhelssyn som utredningen företräder borde detenligl slalskontorets mening vara naturiigare med en allmänvårdresursplanering som innefatlar dels större och mindre institutioner, delssocialvården i övrigl. Härigenom skulle det också bli möjligt att utnyttja desamlade resurserna bältre. - Stalskontorel framhåller vidare att institutions-eller hellre vårdresursplaneringen för kommer att bli eu av deviktigaste instmmenten för att förverkliga framtidens socialvård. Hurstatsmakternas intentioner förverkligas kommer i hög grad att återspeglas ivårdresursplaneringens ulformning. För atl de statliga organ som är berörda,och , skall kunna fylla sina uppgifter i deUahänseende är det enligt statskontorets mening inle tillräckligt atlvårdresursplanerna endast anmäls för . Förslaget att adjungeratjänstemän från socialtjänstenhel och insliiulionerna lillregionala samrådsorgan kan enligt slalskonlorels mening leda lill oklarheler iansvarsfördelningen m.m. Slatskonlorel är därför av uppfallningen altlänsslyrelserna och socialslyrelsen bör ha en formell delaklighel i ularbdandeav värdresurs- eller instilutionsplanering enligl principbelänkandeis modelleller del av slatskonlorel i remissvaret på principbetänkandet diskuteradealternativa förfarings- Prop.1979/80:1 220 sällel, som innebär all granskningen avinsliiutionsplanerna sker inom länsstyrelserna, medan faslslällandel avplanerna i slällel åvilar socialslyrelsen, som därmed direkl får ell underlagför all bedöma hur slalsmakiernas intentioner beträffande socialvårdensuppbyggnad förverkligas. I båda dessa fall bör den av ÖSoS föreslagna socialaoch miljömedicinska enhelen aklivi medverka i länsstyrelsernas insalser päområdet. Riksrevisionsverkei för fram liknande synpunkler och framhåller bl.a. all det är nödvändigl alt planerna ges in till socialslyrelsen för all dennaskall kunna fullgöra sin centrala planerings- och iippföljningsroll. Spri framhåller alt planering av deinstitutioner socialutredningen diskulerar endasi är en del av planeringeninom både kommun och landsting. De båda huvudmännen har atl med ulgångspunktfrån behov planera vård-och serviceresurser inom olika områden. Atl låtaplanering av institutioner handläggas av ett särskilt organ förefaller därförfelaktigt. I stället bör planering av erforderliga institutioner ingå i ensamordnad planeringsprocess mellan primärkommuner och landsting. Berördahuvudmän bör tills vidare ha frihet alt själva ulforma den organisation somkrävs för alt genomföra en samordnad planering. i är försin del av den uppfallningen all del bör skrivas in i lagen att länsslyrelsenhar all faslslälla en för länet gällande inslilulionsplan om överenskommelseinle kan nås mellan landsting och kommun. Länsslyrelsen i menaratl del med den föreslagna lösningen av inslilutionsplaneringen blir svårt förlänsstyrelsen all fylla de krav på tillsyn som föreskrivs i socialljänsllagen.Länsstyrelsen I Värm-lunds län fömlsäller all inslilutionsplanen kommer atlupprällas i ell för kommuner och landsting gemensamt organ där ocksålänsstyrelsen blir representerad. Med hänsyn härtill synes det länsstyrelsenknappasi meningsfullt alt - som ulredningen föreslår - tillsätla ettparlamentariskt organ på länsnivå för att nå överenskommelse om planen, dåsamarbelsorganel inte kunnat uppnå enighet. Kan enighet inle nås inomsamarbelsorganel bör enligl mening frågan i slällel överlämnaslill regeringen eller socialslyrelsen. Länsslyrelsen förordar allsocialstyrelsen far falla beslul med besvärsräll lill regeringen. Länsstyrelseni Koppurbergs lån föreslår med hänsyn till behovel av en samlad överblick överrikets vårdinslilutioner lill såväl funktion som lokalisering allinslilulionsplaner-na underställs socialslyrelsen. Oberoende av vilkenmyndighet som i detta sammanhang väljs bör vidare enligl meningmyndighetens uppgifl beslå i annal och mera än all endast stå som mottagare avredovisade planer. förordar därför att redovisade planer ocksåprövas av tillsynsmyndigheten och att denna i fall av underkännande tilläggsbefogenhel atl ulfärda erforderiiga ålägganden. är avuppfattningen atl institulionsplanerna också bör omfatta institutioner av typbehandlingshem inom den psykiatriska verksamheten. ser detsom viktigt alt även mindre hem och institutioner som i Prop.1979/80:1 221 dag drivs av enskilda primärkommuner, t.ex.inackorderingshem för barn och vuxna, behandlingshem, sommargårdar, lonårshemosv. tas upp i inslilulionsplan vid bedömningen av behov, resurser m. m. Dennalyp av inslilulioner utgör enligt kommunens mening en betydande resurs, somdel vid en helhelsbedömning av instilutionsbehov inle lorde vara möjligi allbortse ifrån. 14.4 Institutioner som drivs av frivilliga organisationer Flera remissinstanser diskuterarden roll inslilulioner som drivs av frivilliga organisationer spelar ochde möjligheter som finns atl även i framliden la till vara de resurser sådanainstitutioner innebär. Nykterhetsvårdens unslullsförbundpåpekar alt organisationer av vitt skilda slag står bakom en del avinstitutionerna för alkoholmissbrukare och narkotikamissbrukare och att frågani vad mån sådana existerande engagemang kan innefatta värden, som förtjänarall tillvaratagas vid övergången lill en ny organisation, har förbigåtts avutredningen. Däremol har ulredningen funnil del viktigt all begränsa ulrymmelför nya insliiulionsengagemang från organisationernas sida. Utredningensmagistrala påpekande all del inte kan vara någol angelägel intresse förorganisationerna atl binda resurser i institutionsverksamhet borde osökt haväckt frågan varför organisationer på sätt som skett gått in i ell besvärligtoch notoriskt olönsamt arbele. Sammanfattningsvis måste det enligt förbundelsmening konstateras all de frågor som gäller organisationers insalser iinstilutionssammanhang fåll en helt otillräcklig belysning. Förbundel kan inledela utredningens åsikl, all endasi kommun och landsting skall vara huvudmänför institutionerna utan vill framhålla vikten av altfrivilligorganisationerna även i fortsättningen ges möjlighel all bedriva institutionellverksamhel. lundsförbundanser atl utredningens tankar belräffande organisationers möjligheter altstarta nya institutionella vårdresurser kommer all förhindra en progressivutveckling. Förbundel framhåller all många frivilliga organisationer harslarlal och drivii vårdinsli-lulioner och atl de i många fall harvaril banbrytande när det gäller behandlingsformer. Del måsle enligtförbundels mening vara fel alt inle la till vara den resurs som dessainstitutioner utgör. Förbundel fömtsätter därför att lagsliftarna kommer atlålägga kommuner och landsting att vid arbetet med institulionsplanerna positivtpröva de frivilliga organisationernas möjligheter både atl fortsätta alt drivabefintliga institutioner och atl starta nya. Svenska nykterhetsvårdsförbundetvill betona att samverkan i institutionsfrågor inle enbarl skall ske mellanprimärkommunerna och landstingen utan även med ideella organisationer.Möjlighet bör även i framliden finnas för dessa organisationer atl slå somhuvudman för institution. Den fiexibililel som präglar ulredningens förslag omolika inslitutionsresurser pekar enligt förbundets mening klarl på behovet avorganisationernas med- Prop.1979/80:1 222 Viljan all finna nya vägar och försöksverksamhelerpräglar ofla organisafionernas insatser i dagens socialvård. Möjlighelen allulnyllja sådan medverkan bör beaklas vid ulformning av inslitulionsplaner. ochnurkoiikumissbruk menar all såväl öppna som slulna vårdinslilutioner medfördel bör kunna drivas även av frivilliga organisationer. Svensku anser alläven om avsleg enligl utredningens uttalande skall kunna göras från principenall vårdinstitutioner inte skall drivas av enskilda - och alt sådana"avsleg" skall bedömas "i posiliv anda", hade det varitbefogal med en skrivning i en mera posiliv och generös anda. förutsäller allsamlal tas upp i myckel god lid, innan några förändringar av huvudmannaskapelsker. Vidare utgår från alt frågorna om nedskärning avplatsantal och eventuell förändring av vårdinnehållet blir föremål föröverläggningar med sådana tidsmarginaler, att övergångssvårigheler eliminerasi möjligaste mån. anför vidare bl. Alltsedan mitten av 1940-lalel, dålandslingen blev huvudmän för barnhemmen, har kunnal glädjasig ät elt gotl och förtroendefulll samarbele med landstingen vad angårbarnhemmen. Resurser har slällls lill förfogande i behövlig ulslräckning.Frälsningsarmén driver den siörsta enskilda nyklerhetsvårdsanstallen i rikel,nämligen Kurön, som varil i bruk . För Frälsningsarménsvidkommande har Kurön inneburil dels ell slarkl ekonomiskl engagemang, dellasärskill under lidigare år, innan slalen generöst ställt erforderliga medellill förfogande, dels etl personelll engagemang, som krävt och kräver oavlåtliguppmärksamhel. Varken socialslyrelsen eller , ansvarsområde Kurön lorde komma atl höra, har tagit någon konlakl medFrälsningsarmén och diskuierat Kuröns framlid. - 1 likhet med andra organisationerhar slräval efter all anpassa hjälpinsatser till de behov somgjort sig gällande. startades t.ex. Nylösegården i . "Gården" drevs från begynnelsen och drivs alllfori som ell inackorderingshem.Del visade sig emellertid svårl alt få ekonomiskl slöd frän del allmänna underde försia åren. utgår dock bidrag enligl gällande föreskrifter förinackorderingshem och möjlighelerna all hjälpa missbrukare av olika slag bardärmed väsenlligl ökal. Hemmel har plals för 16 patienter. I Slockholm hållerell liknande hem f n. på att iordningställas. Delta hem kommer atl få plals för19 patienter. När ej längre hade behov av Skogsbosom mödrahem, omvandlades inslilulionen till ell slags inackorderingshem förmissbrukare och vinddrivna medmänniskor i behov av skydd. Trots behjärlansvärdainsatser från hemmels sida lämnar slalen ej några fasla bidrag lillverksamhelen. kommun "prenumererar" på några plalser ochbetalar för dem i vederbörlig ordning. För utgör Skogsbo enkännbar ekonomisk ansträngning. Del bör lilläggas all Skogsbo alllid ärfullbelagl. Sundsgården - inlernalskola för pojkar - startadeför . Den har visat sig behövas genom alla år. Enligtsamstämmiga uppgifler från barn- och ungdomspsykialriska kliniker och sjukhussaml 1979/80:1 223 frånkommunalt och regionall hall ulgör Sundsgården ell värdefulll allernaliv ibehandlingen av psykiskl och/eller sociali slörda barn och ungdomar. Där nåspåtagliga resullal. Skolans alla plalser är uppiagna. Bidrag ulgår från delandsting och kommuner, som placerar sina elever på Sundsgården. Elevernakommer huvudsakligen på remiss från de olika barn- och ungdomspsykialriskaklinikerna och sjukhusen i landel. Svenska kyrkuns diukoninämnd underslryker viklen avall en kommande lagstiftning utformas så all den alltfort ger utrymme för ellenskill vårdhuvudmannaskap av den typ diakoniinstitutionerna representerar.Diakoninämnden anför. Ulredningen är i sina uttalanden ytterligt posilivoch välvillig lill fria och av folkrörelser inspirerade insatser inomsocialljänslen (s. 639). De ökar gemenskapen, är "drivkraft för nyaidéer" och "tillfördel sociala arbelet personella resurser av myckelslort värde". Man ser med tillförsikt fram emol dl ulvidgat samspel mellansamhället och folkrörelserna, som kan ge de senare "en vidgad roll isamhällsbyggandd". finner dock anmärkningsvärt, attutredningens positiva allilyd genlemol de frivilligt verkande krafterna isamhället ej längre räcker lill, dådet blir fråga om enskilda huvudmänsambitioner all bedriva inslilulionsvård. Utredningen hävdar energiskt, altenskilda organisationer ej bör starta nya institutionella vårdresurser, somdet ankommer på samhället atl tillhandahålla. Endast "bärande motiv föravsleg från denna huvudprincip" bör kunna prövas i positiv anda.Utredningen tror sig även kunna göra frivilligorganen en tjänst genom atlförutsätta att det inte kan vara någol angelägel inlresse för enskilda huvudmänatt binda sina resurser vid administrativ verksamhet av detta slag (s. 640).För diakoninämnden står del fulll klarl, atl del i första hand är förmänniskans skull, som frivilligorganen vill nyttja sina personella ochadministrativa resurser till instilulionellt vårdarbete. Erfarenheten hardessulom visat atl de enskilda huvudmännen ofta lyckats nedbringa deadministrativa kostnaderna till jämförelsevis blygsamma belopp. Ulredningenhar synbariigen inte förmälts överge sin från principbelänkandel kändareslriktiva hållning lill den enskilda inslilulionsvården. Med denhelhelsaspekt på människan som vårdobjekl, som diakoninämnden omfattar och sominnebär alt i helhelsbilden också räknas med en elisk-religiös dimension, harnämnden svårt atl acceplera utredningens förbehällsamma skrivning på dennapunkl. Nämnden noterar med tillfredsställelse, att utredningen i slor ulslräckningbygger på principer om hänsynstagande lill den enskildes hela situation ochönskemål och om en breddad, demokratisk vårdbas. Detta ger enligt nämndensövertygelse utan tvivel starka argumenl för ell vårdutbud från diakonins sidaäven inom institutionsvården. Ej minsl de smärre vårdenhelerna i enskild regimed möjlighet alt bereda allernaliva miljöer för vårdlagare bör ha storaförulsällningar all molsvara de krav som kyrkan likaväl som samhällel har rällalt ställa på institutionsvården. har lill sig ansluina en radav den diakoniinstitutioner. Bakom dessa finns en lång, mer änhundraårig iradilion. Ålskilliga av dem arbelar efter av Kungl. Maj:i respektiveregeringen faslslälld siadga. De har ulvecklal en rad pionjärinsatser likavälsom iradilionella och med samhällels egen verksamhel parallella vårdutbud. Delallernaliv de har erbjudil i vårdpanoramat har varil en av Prop.1979/80:1 224 krislen människosyn präglad vårdmiljö. Genom dem harkanaliserals en bred folkvilja lill medmänsklig hjälp. Belydande ekonomiskauppoffringar har kommil del svenska samhällel till gagn. I stor ulslräckningbedrivs dessa inslilulioner i samverkan med samhällels egna organ för motsvarandevardakiiviieter och med ekonomiskl slöd av såväl samhällel som den enskildehuvudmannen. tror sig kunna konstalera alt dessa inslilulionerskapai respekl och uppskallning för gedigna vårdinsalser. 'I ill del redananförda skall läggas ylleriigare en för myckel angelägen aspekl.De lill diakoninämnden ansluina diakonianslal-lerna har lillkommil somutbildningsanslaller för diakoner och diakonissor i . Vidinstitutionerna har dessa fåll den träning som varil nödvändig för deraskommande vårdinsalser. Värdideologisk deball och värdering har kunnal förasjämsides med del prakliska arbelel, vilkel förlä-nal en realistisk profil åtden diakonala ulbildningen. Därigenom har man byggt upp en på egna erfarenhelergrundad sakkunskap och förirogenhel med värden och klieniernas/palienlernasinre och yllre silualion. ser sålunda i kyrkans diakonalainslilulioner ell ulomordenlligl viktigt komplemenl till - och genomulbildningen en förulsällning för -kyrkans öppna församlingsdiakonalaakiiviieter. De ingär därmed som etl led i uiövandel av kyrkans iförsamlingsslyrelselagen faslslällda diakonala kompelens. KDS uppfallar ulredningensullalanden om de enskilda organisationernas framtida insalser som mera snäv ängenerös. All samhällel inte alltid kan vara villigt atl ta på sig delekonomiska ansvarel för institutioner som startats av enskilda men sedermera"havererat" är enligt KDS förståeligt. KDS menar emellertid atlsamhället lorde både ha hafl och ha mera alt vinna än att förlora på ensamverkan med andra sammanslutningar även i fråga om institutionell socialverksamhel. Del torde enligt KDS räcka att här erinra om de insatser som gjortsav diakoni och av skilda frikyrkosamfund inom deninstitutionella åldringsvården och alkoholistvården. Alltjämt föreliggerenligt KDS mening ett behov av insatser från organisationer ochsammanslutningar även när det gäller institutionell social vårdverksamhet.Särskill gäller delta sådana verksamheler som ulgör kompldteringar avsamhällets insatser och nya verksamhelsgrenar av pionjärtyp. KDS framhåller altsådana aktiviieler självfallel bör planeras i samförstånd med samhällelssociala organ och påpekar att det enligl lag fordras socialstyrelsensgodkännande för nyetablering av vårdinstitutioner. är ocksåtillsynsmyndighet över dessa. Några restriktioner för instilutionellvårdverksamhet etablerad och driven av enskilda organisationer ochsammanslutningar utöver dem som redan finns torde enligt KDS mening intebehövas. KDS vill understryka, att alla parter har myckel alt vinna på engenerös prövning av enskilda inilialiv även på detta område. anser all denflexibilitet som präglar utredningens förslag om olika insatser avinstitutioner i det sociala arbetet klarl pekar på behovel av organisationersmedverkan. Viljan all finna nya vägar och för- 1979/80:1 225 söksverksamheterpriiglar enligt kommunens mening ofta organisationers insalser i dagenssocialvård. Möjlighelerna att utnyttja sådan medverkan bör enligt kommunenbeaktas vid ulformning av instilulionsplaner. Utredningens förslag rörande enskildskostnadsansvar för socialt bislånd lillsiyrks eller lämnas utan erinran i sinahuvuddrag av flertalel remissinstanser. Etl betydande antal remissinstanserkritiserar dock de föreslagna reglerna om föräldrars kostnadsansvar. Även iövrigl förekommer viss kritik mol enskilda punkter i förslagel. Förslaget tillstyrks utan närmare kommentarer avUppsulu, , , och kommuner, Sverigessocionomers riksjörbund och LRF. Kriminulvårdsstyrelsen betonar atl förslagel attbegränsa den enskildes kosinadsansvar för insatser innebär etlstöd för kriminalvårdens ansträngningar att hjälpa klienterna att sanera sinekonomi. Det är enligt styrelsens uppfattning ur såväl principiell som praktisksynpunkt viktigi att samhällets bistånd i sociala nödsituationer inte ärförbundet med ekonomiska återkrav som kan ytteriigare förvärra klienternassvåra ekonomiska situation. Vuru kommun instämmer i utredningens synpunkter ochframhåller att det är självklart och nödvändigt att återbetalningsskyldighetskall kunna föreskrivas för bistånd enligt 68 i socialtjänstlagen. Om dennamöjlighet inte fanns skulle det enligt kommunens mening kunna bli så altkommunerna i vissa sammanhang inte gör en extra ekonomisk satsning för denenskilda personen. delar utredningenssammanfattande synpunkt, atl insatser principiellt skall varaförenade med frihet från kostnadsansvar för den enskilde. Särskill i de fall dåklienten först har behövt motiveras att ta emot de behövliga hjälpåtgärdemaskulle det enligt förbundets mening vara helt orimligt att utkräva ekonomiskersäUning. kommun delar i sak utredningens uppfattningom kostnadsansvaret men menar att utredningens uttalande att man förordar"en principiell frihet från kostnadsansvar" för enskilda somerhåller bistånd genom är mindre väl valt eftersom huvuddelen avden verksamhet som ingår i begreppet bistånd är avgiftsbelagd. Så är exempelvisfallet med stora delar av barnomsorgsverksamheten, äldreomsorgen, den socialahemhjälpen och färdtjänsten. De områden där socialutredningen förordar frihetfrån kostnadsansvar är egentligen endast ekonomisk hjälp samt stöd-ochhjälpinsalser av behandlingskaraktär. kommun för fram liknandesynpunkter. Prop.1979/80:1 226 Kummurråiien i anser ilikhel med ulredningen all del är vikligl all den enskilde blir informerad omnär ulgivel bislånd kan komma all återkrävas. Kammarrätlen är därför posilivlill förslagel alt ekonomisk hjälp som har lämnats med slöd av 6 S fåråterkrävas endasi om hjälpen har givits under villkor om aierbelalning.Synpunkten all hjälplagaren bör vara medveten om skyldighelen atl återbetalaerhållen ekonomisk hjälp gör sig emellertid gällande även i de fall somregleras i 24 8 försia styckel. Enligl kammarrättens mening bör del därförövervägas atl införa en molsvarande föreskrift även för dessa fall. -Kammarrällen framhåller vidare alt del i socialljänsllagen bör las in en regelom atl återbelalningsskyldighet föreligger även i de fall ekonomisk hjälp harerhållits på orikliga uppgifler.