prop · G3039 · 1979-12-31 00:00:00 — Ävenom identifikation skall ske, bör man vid nedsättningen kunna ta hänsyn till audet inte var den försäkrade själv som framkallade försäkringsfallet. Man börockså kunna beakta karaktären av den ekonomiska gemenskapen, 33§ Även om försäkringstagaren eller den försäkrade har handlat på ett sätt somenligt 30-32 SS kan föranleda atl ersättning från försäkringen sätts ned ellerinte lämnas, tillämpas inte dessa bestämmelser om han var i ett sådantsinnestillstånd som avses i 33 kap, 2 S eller under lolv år. Vidtillämpningen av 31 S andra slyckel eller 32 S iredje siycket skall den som vari ett sådant sinnestillstånd som avses i 33 kap, 2 S eller som varunder jämställas med den försäkrade endasl om han har handlat meddennes samtycke, (Jfr23 S i kommiuéförslagei) Att försäkringstagaren eller den försäkrade var i sådanlsinnestillstånd som avses i 33 kap, 2 § innebär au han har handlatunder inflytande av sinnessjukdom, sinnesslöhet eller annan själslig abnormitetav så djupgående natur att den måste anses jämställd med sinnessjukdom, I ettsådant fall tillämpas inte nedsättningsreglerna i 30-32 SS- Detsamma gäller omförsäkringstagaren eller den försäkrade var , låt vara althänvisningen lill 30 S i delta fall saknar reell innebörd. Även om en allvarligt psykiskt störd person eller ett barn under 12 årinte identifieras med den försäkrade är det likväl inte uteslutet attersättning till den försäkrade sätts ned på den grunden alt denne genom attöveriämna försäkrad egendom till en sådan person eller på elt annal liknandesätt själv anses genom oaktsamhet ha åsidosatt en säkerhetsföreskrift ellerframkallat försäkringsfallei. För alt nedsättning skall kunna göras i ellsådant fall krävs dock att den försäkrade har insett eller borde ha insett att detförelåg Prop.1979/80:9 157 enbetydande risk för att föreskriften skulle åsidosättas eller egendomen 34 §KFL skadas. Ersättningen kan vidare sättas ned,om den försäkrade har uppmanateller annars samtyckt till handlandet, 34§ Har den ersättningsberättigade efler etl försäkringsfall uppsådigen ellergenom grov vårdslöshet orikligt uppgetl eller förtigit eller dolt någol avbetydelse för bedömningen av hans räu lill ersättning från försäkringen, kanden ersäuning som han annars skulle ha varit beräuigad till sältas ned eftervad som är skäligt med hänsyn till omständigheterna, (Jfr24 S i kommiuéförslagei) Bestämmelsenär lillämplig endast i sådana fall då den försäkrade har rätt tillförsäkringsersättning. Saknar han en sådan rätt, i. ex, därför all någolförsäkringsfall i själva verkel inte har inträffat eller därför attförsäkringsfallet har framkallats uppsåtligt, uppkommer inte frågan om enreduktion av försäkringsersättningen med stöd av beslämmelsen. Den behöver inteheller i andra fall åberopas för att reducera ett begärt belopp lill vad somsvarar mot den faktiska förlust som har blivit utredd. Obefogade krav kan medandra ord avslås oavsett om den försäkrade uppsåtligen eller genom grovvårdslöshet har lämnat oriktiga uppgifter eller ej. Innebördenav beslämmelsen är att ersättning som den försäkrade i och för sig har rätttill på grund av ett försäkringsfall kan reduceras på grund av att han harlämnat oriktiga uppgifter om den egendom som har förstörts, skadats ellerstulits etc. Även uppgifterom beskaffenheten och värdet av den skadade ellerföriorade egendomen för bedömas enligt bestämmelsen. Detsamma gäller förtigandeeller döljande av något som har betydelse för bedömningen av ersältningsrällen.Till döljande av en omständighet får räknas bl, a, undertryckande avbevismaterial och obehörig påverkan av vittnen eller andra upplysningspersoner.Paragrafen förutsätter all de orikliga uppgifterna resp, förtigandet etc, harinneburit risk för att den försäkrade skulle fö för hög ersättning. Sådanunderiåtenhet av ordningskaraktär att medverka till utredningar som närmasl gårut över den försäkrade själv faller vid sidan av förevarande bestämmelse. Omden försäkrade har förfarit uppsåtligen, utgör hans förfarande i regel försöklill försäkringsbedrägeri och kan leda lill straff eller annan påföljd.Paragrafen är emellertid lillämplig även om det inte är fråga om någotbrottsligt förfarande, I båda fallen boren reduktion av försäkringsersättningenkomma i fråga endast under speciella omständigheter. I den allmännamotiveringen (avsnitt 2.9.5) har som exempel nämnis au försäkringsbolaget genomden ersättningsberäliigades förfarande har åsamkats kostnader eller annanskada. Ävenom nedsättningen görs med ulgångspunkt i de kostnader som försäkringsbolagethar haft med anledning av den försäkrades beteende, är det inte givet atlbolaget på detta sätt alltid skall fö ersättning för kosinaderna i derashelhet. Del kan exempelvis inträffa atl försäkringsbolaget lägger ned Prop.1979/80:9 158 mycketslora koslnader, kanske på grund av misstanke om atl förfarandet 35 § KFLavsåg större belopp än det i själva verkel gjorde. I så fall är det inteskäligt att nedsättningen görs med så stort belopp som svarar mot dessakostnader. Försäkringsbolaget kan inte genom föreskrifter i villkoren ställaupp andra förulsältningar för reduktion av försäkringsersättningen för den typav förfaranden som avses med paragrafen. Detankommer på försäkringsinspeklionen aU se till att bestämmelsen tillämpas säenhetligt som möjligt i förhållande till samtliga försäkrade. 35§ Skall försäkringsbeloppet enligt försäkrings villkoren motsvara värdet avförsäkrad egendom eller annat försäkrat intresse och understiger beloppet ibetydande mån detta värde, kan ersäuning från försäkringen för skada påegendomen eller på det andra intresset sättas ned i förhållande lill underförsäkringen. (Jfr25 S i kommittéförslaget) Paragrafenär inte tillämplig, om del inte anges något försäkringsbelopp i försäkringsvillkoren.Skulle försäkringstagaren vid en försäkring som inte upptar någotförsäkringsbelopp ha lämnai oriktiga uppgiftersom inverkar päförsäkringsbolagets premiesätlning av försäkringen, för reglerna i 30 S omupplysningsplikt tillämpas. Sä kan bli fallel om försäkringstagaren har lämnatoriktiga uppgifter t. ex. om en försäkrad byggnad elierom modell och ålder påett försäkrat motorfordon. Paragrafenkan inte heller tillämpas om försäkringstagaren visseriigen anger ellförsäkringsbelopp men detta likväl inte skall motsvara värdet av försäkradegendom eller annal försäkrat intresse. Ett typiskt exempel är att det angesett försäkringsbelopp för ansvarsförsäkring. Detla betecknar då det högstabelopp som kan lämnas i ersättning, men det slår inte i relation till någonbedömning av värdet av "försäkrat intresse". Detär däremot vanligt att det i hemförsäkring, villaförsäkring osv, anges ettförsäkringsbelopp som motsvarar värdet av försäkrad lösegendom. Vidkonsumentförsäkringar torde det vara ovanligt med försäkringsbelopp som skallmotsvara värdet av annat försäkrat intresse än egendom. Det har dock förtydlighetens skull angetts att paragrafen är tillämplig även på försäkringsbeloppsom motsvarar annat intresse. Dädet gäller an bedöma om försäkringsbeloppet i betydande mån understiger detförsäkrade intressets värde för hänsyn tas till såväl absoluta som relativatal. En avvikelse på kan betraktas som betydande vid enförsäkring på men inte vid en på 1 milj. kronor. Å andra sidankan en avvikelse på betraktas som mindre betydande vid enförsäkring på men som betydande vid en försäkring på 1 milj.kronor. Del är likgiltigt om underförsäkringen fanns redan när försäkringentecknades eller om den beror på att egendom därefter har tillkommit (t. ex. Prop.1979/80:9 159 genomatt försäkringstagaren har gjort betydande nyanskaffningar till sitl 36 § KFLhem) eller på alt värdet av försäkrad egendom har ändrats (konstverk av ensärskild konstnär har exempelvis ökat starkt i värde efter det försäkringentecknades). Det är ocksä utan betydelse om försäkringstagaren kan anses vara igod tro. Förutsättningen att försäkringsbeloppet "i betydande mån"understiger det försäkrade intressets värde innefattar emellertid i praktikenetl godlrosskydd för de viktigaste fallen. Rättsföljdenav atl underförsäkring föreligger är att försäkringsersättningen för sältasner i förhållande till underförsäkringen, dvs. efter förhållandet mellanförsäkringsbeloppet och det försäkrade intressets värde. Detta förutsätter envärdering av egendom som finns kvar oskadad efter ett försäkringsfall. Mantorde emellertid kunna utgå frän att försäkringsbolagen när det gäller mindreskador pä lösegendom liksom f n. inte kommer att göra någon sådan värdering ochalltså inte heller påkalla någon reduktion av ersättningen pä grund avunderförsäkring. 1mänga fall dä premien beräknas på grundval av etl angivet försäkringsbelopptäcker försäkringen även skador för vilka varken risken eller premien står idirekt proportion till värdet av den försäkrade egendomen. Exempel på detta äratt hemförsäkring, vars premie beräknas efter värdet av försäkrad lösegendom,också omfattar skadeståndsansvar, rättsskydd och reseskydd. Ersättning som avsersådana moment skall inte reduceras på grund av underförsäkring belräffandelösegendomen. Vidlotalföriusi och liknande omfattande skada kan den försäkrade aldrig göraanspråk på högre ersättning än försäkringsbeloppet, vare sig detta i betydandemän understiger den försäkrade egendomens värde eller ej. 36§ Har samma intresse försäkrats mot samma fara hos flera försäkringsbolag, ärvarie försäkringsbolag ansvarigt mot den försäkrade som om det bolaget ensamthade meddelat försäkring. Denförsäkrade har dock inte rält till högre ersättning från försäkringsbolagen änsom sammanlagt svarar mol skadan. Överstiger summan av ansvarsbeloppen skadan,fördelas ansvarigheten mellan försäkringsbolagen efter förhållandet mellanansvarsbeloppen. (Jfr26 S i kommiuéförslagei) Frågan huruvida flera försäkringarläckersamma intresse för bedömas påsamma sätt som vid tillämpningen av molsvarande bestämmelse i 41 Sförsäkringsavtalslagen. I den allmänna motiveringen (avsnitt 2.10) har som exempelangells att en hemförsäkring och en reseförsäkring båda täcker skada på egendomsom medförs på resa. Vidare kan nämnas det fallet att en hemförsäkring tillmindre belopp täcker skada på lösegendom som den försäkrade har i siltfritidshus, som han har en särskild fritidshusförsäkring som täckeräven lösegendom. Försäkringarna kan också vara Prop.1979/80:9 16o tecknadeav olika försäkringstagare. Egendom som ingår i hemförsäkring 36 § KFL förvarast. ex. för reparation hos en hantverkare, och utom hemförsäkringen gäller ävenhantverkarens försäkring för egendomen. Att hantverkarens försäkring intefaller under konsumentförsäkringslagen hindrar inte att konsumentens rätt ankräva ersättning ur hemförsäkringen bedöms enligt förevarande slycke. Omen skada är täckt av såväl sakförsäkring som ansvarsförsäkring uppstår intedubbelförsäkring i nu avsedd mening, eftersom försäkringarna inte läcker"samma inlresse". 1 stället för regler om försäkringsbolagens regressrättlillämpas. Altförsäkringarna skall täcka samma "intresse" innebär alt bestämmelseni fråga om sådana personförsäkringsmomeni som kan ingå i en konsumentförsäkringkan tillämpas endast på ersättningsposter som anses läcka"iniressen", dvs. huvudsakligen ersättning för sjukvårdskostnader o.d. Förutomau försäkringarna skall täcka samma inlresse krävs för alt bestämmelsen skallbli tillämplig alt de avser samma risk, så att det finns rätt till ersäuning urbåda försäkringarna. Föreliggerdubbelförsäkring ansvarar varie försäkringsbolag som om försäkring hademeddelats endast av bolaget. Detta innebär att den försäkrade är berättigadatl kräva ersättning av vilket som helst av bolagen upp lill det belopp förvilket detta ansvarar på grund av skadan. Det är utan betydelse om en bolag harfriskrivii sig från ansvar för det fall all intresset är försäkrat hos etlannal försäkringsbolag (jfr däremol 43 S försäkringsavtalslagen, som innehållerspecialregler för detta fall). Om en försäkring är subsidiär och gäller endaslunder förutsättning att en annan försäkring inte finns,är dock reglerna omdubbelförsäkring inte lillämpliga, Eu exempel är alt en hemförsäkring inteläcker skador på egendom som tillhör försäkringstagarens familjemedlemmar, omdessa har en egen försäkring på egendomen. Själva formuleringen är dock inteavgörande för om villkoret skall anses uigöra ett förbehåll om ansvarsfrihetsom inte är förenligt med reglerna om dubbelförsäkring eller om del innebär altförsäkringen gäller endasl subsidiärt. Hänsyn fär tas ocksä till andraomständigheter (se , Försäkringsrätt, 1965, s. 262 f). Delspelar ingen roll om vid den slulliga fördelningen av ansvaret mellan fieraförsäkringsbolag ett annal bolag än del som först krävs skall bära en del aveller hela ansvaret. Om försäkringsbolagen har kommit överens om alt en vissförsäkring skall svara i första hand, t.ex. att skada på egendom som medförsvid resa i försia hand skall ersättas ur reseförsäkring och inte urhemförsäkring, kan visseriigen försäkringsbolaget råda den försäkrade att vändasig till det bolag som i första hand skall svara för skadan. Rådet äremellertid inte bindande för den försäkrade. Bestämmelsen i första styckel ärsålunda, liksom lagen i övrigt, tvingande i förhållandel mellan försäkringsbolagoch försäkringstagare. Prop.1979/80:9 161 Om någon tvekan kan uppstå om vad som svarar mot skadan 37 § KFL färman utgå från vad som kan ersättas enligt villkoren förden försäkring sommedger den högsla ersättningen. Om exempelvis en skada enligt villkoren för enav tvä försäkringar kan ersättas enligt "nyvärdeprincipen" (dvs. utanavdrag för ålder och bruk) men enligt villkoren för den andra endast enligt"dagsvärdeprincipen" (dvs. med sådant avdrag), är den försäkradeberättigad till ersäuning för nyvärdet (men givetvis inte till högreersättning). Däremot kan inte en försäkrad kräva atl ur två försäkringar, sombåda för viss situation ger ersäuning endast med dagsvärdet, få ersättning upptill nyvärdet ens om han styrker atl del i marknaden förekommer försäkringarsom ger ersäuning upp till nyvärdet i en situation som motsvarar deninträffade. Regelnom atl ersättningen inte för överstiga skadan kan givetvis inte tillämpas päsådanl sammanträffande mellan personförsäkringar som enligt vad som sades ianslutning lill första styckel inte skall bedömas enligt förevarande paragraf Bestämmelsenom ansvarighetens fördelning rör inte direkt den försäkrade ulan förhållandetmellan fiera försäkringsbolag. Den är dispositiv. Försäkringsbolagen kanalltså avtala om en annan fördelning än den som lagen anvisar. Avtalel kan somantytts gå ut på atl en viss försäkring skall svara efter en annan. 37§ Sedan eu försäkringsbolag har fön underrättelse om ett försäkringsfall, skallbolaget utan uppskov vidta de åtgärder som behövs föratt skadan skall kunnaregleras. Skadan skall regleras skyndsamt och med iakttagande av denersättningsberättigades och annan skadelidandes behöriga intressen. Försäkringsvillkorenskall innehålla regler om värderingen av skadad egendom och annan föriust tillföljd av försäkringsfallei, (Jfr27 S i kommittéförslaget) En förutsättning för att försäkringsbolaget skall bli skyldigt attbörja utreda en skada är att det för underrättelse om försäkringsfallet. Detkrävs inte alt bolaget för underrättelsen genom en anmälan från den försäkrade.Vid ansvarsförsäkring kan även anmälan från den som lider skada varatillräcklig. 1 undantagsfall kan försäkringsbolagel fö underrättelse frånIredje man, t. ex. från polisen om inträffad trafikolycka. Däremol räcker detinte att det exempelvis av tidningarna framgår att en skada har inträffat ochatt försäkringsbolagel kan sluta sig till att den utgör ett försäkringsfall förvilket bolaget ansvarar. Det är inte nödvändigt att den som vill framställaanspråk preciserar sitt krav på grund av skadan. DeUa kan ofta vara omöjligtvid den tidpunkt då skadeanmälan görs. Försäkringsbolaget är likväl skyldigtatt börja utredningen så att ersättning skall kunna betalas ut så snart sommöjligt. Försäkringsbolagetskall utan uppskov vidta de åtgärder som krävs föratt 11 1979/80. Prop.1979/80:9 162 skadanskall kunna regleras. Del är självklart aU bolaget, om det vill ha 37§ KFLupplysningar på en särskild blankett, skall sända en sådan när enanmälan tas emot t, ex. per telefon. Skaderegleringenskall göras sä skyndsamt som omständigheterna tillåter. Försäkringsbolagetskall verka för att den försäkrade eller annan för den ersäuning som han ärberättigad till. Bolaget för inte nöja sig med att vara passivt och överiämnainitiativ och utredning till den som begär ersättning. Au denne kan habevisbördan i en domstolsprocess om ett visst förhållande är inte etttillräckligt skäl för bolaget aU underiåta att utreda förhållandet på detstadium som avses här. Atl skaderegleringen skall vara korrekt innebär ä andrasidan också att bolaget i försäkringskollektivets intresse måste värja sig motalla ogrundade anspråk och söka motverka försäkringsbedrägerier. Här kanhänvisas till uttalanden i den allmänna motiveringen (avsnitten 2.9,5 och2.11), Iallmänhet är det den försäkrades intresse som försäkringsbolaget har attiaktta. Även annan försäkrad än försäkringstagaren kan vid sakförsäkringframställa anspråk, t, ex, familjemedlem vars egendom är medförsäkrad, 1 frågaom personförsäkringsmomeni kan krav riktas mot bolaget av en förmånstagare,alltså av annan än den som är försäkrad, Ifråga om trafikförsäkring bör skadelidande tredje man räknas som försäkrad Ofr2 S), Detta gäller emellertid inte skadelidande vid annan ansvarsförsäkring.Försäkringsbolaget är likväl skyldigt alt vid skaderegleringen beakta ocksä ensädan skadelidandes intresse. Bolaget för inte nöja sig med att hänvisa dennetill att driva sitt krav mot den skadeståndsskyldige. har den försäkradeoch skadelidande tredje man intressen som strider mot varandra. Tredje man kankräva skadestånd av den försäkrade, och denne kan vilja bestrida kravet. Enligtgängse försäkringsvillkor för ansvarsförsäkring åligger det försäkringsbolagetau ulreda om skadeståndsskyldighet föreligger och underhandla med denskadelidande. En skyldighet att iaktta även den skadelidandes intresse medförgivetvis inte att det skall ske på bekostnad av den försäkrades behörigaintresse. Närden försäkrade kräver ersäuning men försäkringsbolaget bestrider skyldighet attutge ersättning eller när tvist föreligger om ersättningens storiek, ligger detofta i den försäkrades intresse att fö juridisk rådgivning o, d. Detta intressetillgodoses numera - förutom genom den allmänna rättshjälpen - bl, a, genom altkonsumentförsäkringar ofta innefattar rättsskyddsförsäkring som täcker äventvist med försäkringsbolaget. Givetvis kan, i fall då rättsskyddsförsäkringsaknas, ett försäkringsbolag inte på grund av förevarande stycke bli skyldigtatt lämna motsvarande skydd. Inte heller kan det vara pliktigt att geskadelidande tredje man ett sådanl skydd. Frågan om hur försäkringsersättning beräknas har ansetts bäst lämpatför reglering uteslutande i försäkringsvillkoren. Principerna för beräkning avförsäkringsersäuning har redan varit föremål för överiäggningar mellankonsumentmyndigheterna och försäkringsbolagen. Prop.1979/80:9 163 38§ Försäkringsersättning skall betalas senast efter det att den 38 §KFL ersättningsberättigade har anmält försäkringsfallet och lagt fram den ulredningsom med hänsyn till omständigheterna skäligen kan begäras av honom, Detlagäller dock ej ersättning som avser livränta och ej heller i den mån räuen tillersättning är beroende av au egendom återställs eller åieranskaffas, aU enmyndighet meddelar eU visst beslut eller att någon annan liknande händelseinträffar efter utgången av den tid som har angetts. som begär försäkringsersättning uppenbarligen räu till ersättning medåtminstone visst belopp, skall detta belopp genast betalas i avräkning på denslutliga ersättningen, (Jfr28 S i kommittéförslaget) 1 första meningen ges huvudregeln om när en fordran på försäkringsersäuningförfaller till betalning. Den ansluter nära till beslämmelsen i 24 S försiastycket försäkringsavtalslagen. Utgångspunkten för månadsfrisien är all denförsäkrade eller annan ersättningsberätligad dels har anmält försäkringsfallei,dels har lagl fram ulredning. Om, såsom ofta blir fallet, anmälan görs förstoch utredningen läggs fram först senare, blir därför tidpunkten för den senarehändelsen utslagsgivande. Fordras särskild utredning beträffande en speciellpost, t, ex, för kostnaderna för reparation, kan förfallotiden för dennaförskjutas i motsvarande män, trots att det har varit klart från början attersättningsskyldighet föreligger i princip. Månads-fristen är sålunda den tidsom försäkringsbolaget har till sitt förfogande efter det alt den försäkradehar lagl fram utredning som ankommer på honom. Om så är möjligt är det givelvisönskvärt atl betalning sker tidigare än efler en månad. Delkan inträffa att tiden om en månad blir otillräcklig, utan attförsäkringsbolagets handläggning behöver vara särskilt långsam. Del har likvälinte ansetts påkallat atl förlänga den lid inom vilken försäkringsersättningenskall utbetalas. Påföljden av att betalning inte sker inom den angivna tiden äri första hand atl försäkringsbolaget blir skyldigt att betala dröjsmålsräntaenligt räntelagen (1975:635); se härom i det följande. Försäkringsbolaget försålunda pä egen risk i räntehänseende avgöra, om det lönar sig att la i anspråkytterligare lid för utredning. I många fall har försäkringsbolaget möjlighetatt belala ut belopp å conto (jfr andra stycket) och därigenom minska detbelopp på vilket dröjsmålsränta kan komma att utgå. Denföreslagna huvudregeln om förfallotid stämmer i huvudsak överens medbestämmelsen i 4 S andra styckel räntelagen om den tidpunkt frän vilken räntaskall utges på fordran som avser skadestånd eller annan liknande ersättning isituationer dä förfallodagen inte är bestämd i förväg. Här kan hänvisas tillprop. 1975:102 s. 103 f och 125 f,bl, a, till de uttalanden som görs angåendeomfattningen av den utredning som borgenären skall vara skyldig atl lägga fram.Formellt sett blir emellertid bestämmelsen i 3 S första stycket räntelagenavgörande för beräkningen av ränta pä försäkringsbeloppet. Denna bestämmelse,enligt vilken räntan utgår från fordringens förfallodag. Prop.1979/80:9 164 ärnämligen tillämplig när förfallodagen är bestämd i förväg,och föreskriften i 38 § KFL första meningen i förevarande paragraf innebär att förfallodagen förfordran på försäkringsersättning fär anses bestämd i förväg. Frånhuvudregeln i första meningen, som är tvingande, görs i andra meningen undantagför vissa fall där det närmast ligger i sakens natur attförsäkringsersättningen inte skall behöva eriäggas inom månadsfristen. Det ärsålunda självklart att livränta skall betalas ul successivt. Vid t. ex,"nyvärdesförsäkring" är det vanligt alt rätten till den del aversäUningen som överstiger dagsvärdet förutsätter att en byggnad återuppförseller att skadad egendom åieranskaffas, ErsäUningen behöver då inte till följdav regeln i första meningen betalas i förväg. Detsamma gäller t, ex. när efterbrand s. k. restvärdesersättning skall utges med anledning av myndighets beslutom förbud mot att återuppföra en brunnen byggnad. Även i övrigi kan rätten tillersäuning tänkas vara villkorad av en framtida händelse.Stilleståndsersätt-ning torde sålunda inte behöva eriäggas förrän stilleståndethar pågått åtminstone . Däremot kan liden för betalning inte görasberoende av exempelvis prövning av någon nämnd eller domstols avgörande. Iblandkan den försäkrade inte prestera den utredning som ankommer på honom förränegendom har reparerats eller annan sädan händelse har inträffat som nämns iandra meningen. 1 sädana fall gäller månadsfrisien enligt första meningen. Detanges inte till vilken tidpunkt förfallodagen förskjuts när andra meningen isiycket är tillämplig. De allmänna normer som har utbildats i fråga omförfallotiden för skadeslåndsfordringar och liknande ersättningskrav förtillämpas (se prop. 1975:102 s. 126).