prop · G3031 · 1979-12-31 00:00:00 — Täta återfall i missbrukeller behov av daglig alkoholkonsumtion leder lätt till konflikter för dessamänniskor och förstärker deras sociala isolering. Utredningen menar atl denna gruppklienler behöver vislas i en lillrällalagd miljö, där loleransen föråterfall i missbruk och olika avvikelser i sociali hänseende måsle vara enförulsällning. Vislelsen bör syfta till att i möjlig utsträckning ge social ochmedicinsk rehabililering och lill atl tillvarata och ulveckla klienlensåterstående funktionsförmåga. Insatser av skilda sociala, medicinska ocharbetsvårdande organ är nödvändiga. De differentierade insatserna skall syftatill att också stärka klientens självförtroende och upplevelse av socialgemenskap. Utredningen anför vidare all dennakhenigmpp - som är förhållandevis liten - skall kunna minskasyllerligare genom en ökad salsning på inackorderingshem och andra öppnavårdformer som gör mer ingripande vårdinsatser onödiga. Jag inslämmer liksom flerlalelremissinstanser i ulredningens syn på behovet av vård i skyddad miljö. Jag villtillägga atl del för denna grupp klienler är viktigi atl institutionenuppfyller kraven på en god och tolerant boendemiljö. Bland de nu angivna vårdbehövandefinns s.k. störande vårdlagare. Enligt ShjL ankommer det på landstingskommunall ge behövlig vård och tillsyn ål den som med hänsyn till sitt beleende intelämpligen kan bo i ålderdomshem. Gruppen består huvudsakligen av äldre, gravtalkoholskadade män. men också av senildemenla personer. Socialulredningen har inte funnitdet nödvändigl all i socialljänsllagen la in särskilda besiämmelser om slörandevårdlagare. Del bör enligl ulredningen ankomma på kommunen all lillgodosedenna grupps vårdbehov inom åldringsvården. Belräffande den grupp somhuvudsakligen består av senildemenla personer och som med hänsyn till sitttillstånd är i behov av dygnel-mnl-iillsyn lorde del vara sjukvårdshuvudmannensuppgifl all sörja för behövliga vård- och behandlingsinsalser. Prop.1979/80:1 vård eller boende 348 Jag ansluler mig till utredningensförslag, som inle har föranlett någon erinran under remissbehandlingen.Samlidigl vill jag belöna all del är angelägel alt man även för dennasvårbehandlade grupp så långl möjligi undviker särvård och differentiering ochsöker lillgodose behoven inom den reguljära kommunala resp. landslingskommunalainstitutionella vården. Jag är emellertid medvelen om atl del i många fall -främsl inom slorstadsregionerna - kommer all bli nödvändigl all i särskildainslilulioner lillgodose dessa vårdbehov. Jag vill slulligen erinra om allfamiljevård för vuxna även inom delta område i vissa fall kan vara ellallernaliv till vård i inslilution. Inackorderingshem föralkoholmissbrukare drivs företrädesvis av kommunerna som en halvöppen vårdformför sådana alkoholmissbrukare som bl. a. har bostadsproblem men som harmöjligheter all klara av ell arbete. Klienierna bor och inlär sina måltider påhemmel och tillbringar också en slor del av sin frilid där. Hemmen fyller enfunktion som ett mellanled i behandlingskedjan mellan vistelse på vårdanstaltför alkoholmissbrukare och hell "öppen" värd. Mångaalkoholmissbrukare kan ulnyllja inackor-deringshemmel efler alt ha vårdats påsjukhus. Socialulredningen menar allbeläggningen på inackorderingshemmen är relativt låg. och all hemmen ofla måsleanvändas för klienter som har en sämre arbetsanpassning än vad hemmenegenfiigen har resurser för all klara. Endasi av de boende hadeförvärvsarbete enligl en undersökning . (Motsvarande siffra var75%.) Detla innebär all många vislas på inackorderingshemmen även . Delhar skell en förskjuining så all hemmen från alt lidigare ha utgjort enövergång från anstaltsvård lill vård i fuUsländig frihet numer i många fall harkommil all bli elt allernaliv till anstallsvård. Många klienler har egnabosläder men vistas på inackorderingshem när de har svåra alkoholproblem, någolsom ylterligare har försiärki inlryckel av all hemmen beiraktas som en ersättningför anstallsvård. Vislelsetiderna har blivil relalivi långa, ochflera av klienierna har upprepade visielser på inackorderingshemmen. Nyklerhelsvårdens anstallsulredninghar gjorl en karlläggning av inackorderingshemmens verksamhel.Utredningen konstaterar all del finns elt behov av såväl hem med tonvikt påvård och behandling som hem för ell mera permanenl boende i skyddad miljö.Anslallsutredningen anser all de inackorderingshem som inriklas på behandlingsom regel inle bör ha fler än 10- 12 plalser. De bör ha personal lill handsdygnel runl och även lillgång lill särskill utbildad personal som finns inomvårdområdet. Anslallsuiredningen anför vidareall del för de alkoholmissbrukare som uppvisar en dålig rehabilileringsprognos- del gäller här äldre, ofla förlids-pensionerade personer - finns behov av etlskyddal boende av mer permanenl karaklär. skyddade boende kräver lägreomhänderlagande nivå 1979/80:1 Hem .för vård eller boende 349 och mindre personella resurser. Boendel och den servicesom lillhandahålls får därt"ör ses som ett inslag i kommunernas övrigaansvar för ålders-och förtidspensionerade. Del är anslaltsutredningensuppfaUning alt denna differentiering mellan rehabiliteringsbara resp. mindrerehabilileringsbara är nödvändigl för alt vårdarbelel för den förra gmppen inleskall försvåras av alt personalresurser las i anspråk för arbete med den mindrerehabiliteringsbara gruppen. Del skyddade boendel av mer permanenl karaklärkan utformas på olika säll. Elt allernaliv är atl kommunen hyr lägenheler som iandra hand upplåts till gäster som får sin tillsyn genom kommunenshem-serviceverksamhcl. annal alternativ är att utnyttja olika kollektivaboendeformer. De hem som redan finns för s. k. störande vårdlagare lorde i endel fall kunna användas för denna grupp missbrukare. har istort anslutit sig till anslaltsutredningens synpunkler och förslag. Under remissbehandlingen harsocialutredningens förslag om förbällringar i fråga om personaltillgång ochplatsantal vid inackorderingshemmen fått etl posilivi bemölande. Några avremissinslanserna framhåller att insliiulionerna lill följd av den ökadesatsningen på öppen vård kommer att få möla elt mer vårdkrävande klientel ochatt därför satsningar på stöd till personal samt ulbildning kommer all vara enangelägen uppgift. Flera av remissinstanserna har i sammanhanget pekat påbristen på tillnyktrings-kliniker och har hävdat alt sådana resursertillsammans med kommunala alkoholpolikliniker ulgör en förutsättning för ensocial och medicinsk rehabilitering av alkoholmissbrukare och för enkonstruktiv samverkan mellan socialtjänst och sjukvård. Som socialulredningen har påpekatfungerar ett antal inackorderingshem enligl de riktlinjer somnykterhetsvårdens anstaltsutredning har föreslagit. I och med att beläggningenvid flera inackorderingshem inte har varit alltför hög. har delfunnits möjligheter att skära ner antalet platser vid flera inackorderingshem.Jag anser att utvecklingen mot etl lägre platsanlal bör fortsätta. Jag delar också socialutredningensuppfaUning alt många av inackorderingshemmen med fördel skulle kunna ändraslill mindre hem för vård och boende som inle endasi bör slå öppna föralkoholmissbrukare. Dessa hem får enligl min mening därigenom en inriktning påbehandling och kommer atl utgöra inte bara etl mellanled i vårdkedjan ulan oftaett alternativ till behandling i andra former. De kan i vissa fall ersättavårdanstalterna för alkoholmissbrukare. En sådan utveckling är önskvärd bl. a.därför att den harmonierar med principen om närhet och ger såväl klientenmöjlighet att hålla kontakt med hemmiljö och familj som socialarbetarentillfälle att utöva den stödkontakt som enligl principen om ett obrutetvårdansvar är oundgängligen nödvändig. Det finns anledning att särskiltfästa uppmärksamheten vid de behov som gravt alkoholiserade, oftaförtidspensionerade, män har. Dessa män, som inle sällan behöver relalivi långavislelsetider i en skyddad och tillråt- 1979/80:1 Hem förvård eller boende 350 talagdmiljö kan vara svåra att placera i ålderdomshem, och sjukvårdens insalser blirofla av lillfällig natur och insalta i akula skeden och på gmndval avmedicinska indikationer. Inslilulionell vård eller annan form av skyddadtillvaro kan för denna grupp ibland vara etl allernaliv lill placering iålderdomshem. Elt annal alternativ är atl nyttja inackorderingshemmen. Destörre kommunerna förfogar över relalivi goda resurser härvidlag. Inackorderingshemoch behandlingshem för narkotikamissbrukare Med inackorderingshem och behandlingshem för narkotikamissbrukareavses institutioner som erhåller statsbidrag för all bereda vård ål narkotikamissbrukare.Gränsdragningen mellan de hem som kallas inackorderingshem och de som kallasbehandlingshem är fiylande. 1 villkoren för statsbidrag till verksamhelen görsingen principiell skillnad mellan dessa behandlingshem ochinackorderingshemmen. Samlliga hem har betydande inslag av behandling ochutnyttjas som regel för längre lids vård. 1 forisallningen kallar jag dembehandlingshem för narkotikamissbrukare. Det är enligt ell riksdagsbeslut år 1968sjukvårdshuvudmännen som har ansvaret för att det finns tillgång tillbehandlingshem för narkotikamissbrukare, såvida inte överenskommelse träffasom fördelning av vårdansvaret på annat sätt. 1 storstadsregionerna har euflertal sådana behandlingshem inrättats av kommunerna. F. n. har kommunerna eltstörre anlal sådana behandlingshem än landslingen. Del är också vanligt atlolika stiftelser driver behandlingshem. Slatsbidrag till driftkostnader vidbehandlingshem/inackorderingshem för narkotikamissbrukare beräknas f. n. täckaomkring av kostnaderna. Vid de stiftelseägda hemmen måste resterande delav kostnaden täckas genom en särskild vårdavgift. Denna kan finansieras frånde vårdbehövandes socialbidrag eller sjukpenning, eller genom kommunalt bidrag. De mindre kommunerna, som har mer sporadiska behovav sådana vårdplatser, har svårigheter att själva inrälta och driva denna typav behandlingshem. De har ibland även svårt att utnyttja platser vid stiftelse-drivnahem, eftersom dessa platser ofta abonneras av de större kommunerna.Socialutredningen pekar i dessa fall på möjligheten atl utnyttja inackorderingshemmenäven för narkotikamissbrukare. Man menar också att nuvarande differentieringså långt möjligt bör undvikas. Flera av remissinstanserna har framhållit atl månganarkotikamissbrukare utestängs från olika vårdinrättningar. Enliglremissinstanserna får narkotikamissbrukama ofla sjukhusvård först i ett sentskede, när de är fysiskt mycket nedgångna. Bristen på behandlingshem har letttill långa köer för narkotikamissbrukare som söker vård. Detta göröppenvårdsarbetet svårt för kommunema som inte kan erbjuda missbmkama etlbehandlingsalternativ. Någonremissinstans har pekat på möjligheten att ta resurser tiU behand- 1979/80:1 Hem för vård eller boende 351 lingshemmen från de nuvarande värdanstalterna föralkoholmissbrukare. Del belönas också i remissvaren all narkotikamissbrukarnamåsle förberedas för ell liv ute i samhällel och inle. för ell livinom vårdappa-raien. Några av remissinstanserna,däribland , framhåller atl socialulredningen tycks ha ensvävande uppfattning om behovet av inslilutionsplalser förnarkotikamissbrukare, och all det i utredningen saknas underlag i form avanalyser av missbrukssiluationen. Inom vården av narkotikamissbrukarehar förhållandena ändrals under den lid socialulredningen har arbelal. Dessaförändringar är kanske slörre än inom någol annal vårdområde. Missbruket avnarkotika har och under början av sjultiolalel,ökal i omfallning och under hand förändrats. har helt självklart skapaisvårigheier för såväl den kommunala socialvården som sjukvård. fattade beslutom väsentligt ökade insalser mot narkotikamissbmkel. Beslutel grundade sig påförslag från ledningsgmppen för narkotikafrågor i rapporten (Ds S 1978: 2)Ålgärder mol narkotika-missbmk. Huvudvikten lades vid en kraftig ulbyggnad avvårdresursema både kvantitativt och kvalitativt. Platsantalel vidbehandlingshemmen beräknades bli i del närmaste fördubblat. Ulöver de 182stalsbidragsberättigade plalser vid 18 behandlingshem som fanns den 1 januari1978 beräknas således ytteriigare omkring 160 sådana platser tillkomma under entvåårsperiod. Statsbidraget per plats höjdes enligt beslul från47000 kr, lill högsl . fr. o. m. /79. /80 höjs gränsen till . a. framgår av beslutet om ökadeinsatser mot narkolikamissbru-kei har anslrängningarna intensifierats all skapasmå behandlingshem för narkotikamissbrukare. Somjag har framhållil lidigare bördel i många fall också vara möjligi all la i anspråk de resurser som finns inomnuvarande inackorderingshem för alkoholmissbrukare. Jag vill också på nyll underslrykaatt en förändrad ulformning av de nuvarande vårdanslalterna föralkoholmissbrukare kan komma all leda till alt narkotikamissbrukare kan lasemot för vård på dessa hem för vård eller boende. Jag vill vidare peka på demöjligheler som slår lill buds när del gäller familjevård för missbrukare. Vissförsöksverksamhel inom bl.a. Skåneprojeklei visar all familjevård förmissbrukare ofla kan ge goda rehabiliie-ringsresullai. Som jag har nämnltidigare har en särskild utredare tillkallats för alt bl.a. påbörja en särskildförsöksverksamhel med familjevård för missbrukare . Familjevården kananvändas inle endasi som allernaliv lill vård i behandlingshem ulan också iförebyggande vård och i eftervård. Jag vill därvid framhålla atl del ärnödvändigl all ge ell slarkl slöd lill de enskilda familjer som lar på sig densvåra uppgiften atl la emol missbrukare för familjevård. 1979/80:1 Hem för vård eller boende 352 Somjag återkommer till närmare idel följande (avsnill 2.14) kan folkrörelser och andra organisationer ha slorbelydelse för socialljänslen i olika avseenden. De bidrar lill all ökagemenskap och förankra solidarilelsidéer, de är inte minsl en drivkraft för nyaidéer, insatser och meloder i socialt arbele och de tillför del sociala arbelelpersonella resurser av slorl värde. Del är följaktligen angeläget altorganisationerna får slöd att bedriva en akliv verksamhel. En särskild fråga ärom enskilda organisationer i allmänhet skall slå som huvudmän för deinslilutionella verksamheler som del annars ankommer på det allmänna alt svaraför. 1 denna fråga har socialutredningen, liksom f ö. foslerbarnsuiredningen,en principielll avböjande inställning. Avsteg från en huvudprincip om atlenskilda inle skall bedriva institutionsvård bör dock enligt socialulredningenprövas i positiv anda när det finns bärande motiv för della. Ulredningen gerexempel på sådana moliv och anför alt del kan röra sig om kvalificeradförsöksverksamhel eller konlaktcenlra, lägerverksamhet och liknandeverksamheler som inle binder slora resurser. I övriga fall bör del allmännasvara för den inslilulionella vården. Flera remissinstanser hardiskuterat de frivilliga institutionernas roll och hur de resurser som deerbjuder skall kunna las tillvara i den framtida . Del råder istort sell enighet om all de frivilliga organisationema även i fortsättningenmåste kunna få bedriva institutionell verksamhet. Flera remissinstanser menar atlfrågor som gäller organisationernas insatser i instilutionssammanhang har fåtten olillräcklig belysning i socialulredningens belänkande. Ulredningensambition all begränsa ulrymmel för nya insliiulionsengagemang från organisationernassida kommer enligl dessa remissinsianser all försvåra en positiv uivecklinginom områdel. I remissvaren pekas på socialulredningens konstalerande atlfrivilliga organisationer i många fall har varil banbrytande när del gällerbehandlingsformer och all det har funnits en vilja alt finna nya vägar ochskapa försöksverksamheler. Jag är angelägen all framhålla altdet är etl offenlligl ansvar all i lillräcklig omfattning hartillgång lill nödvändiga institutionella resurser. ansvar kan detallmänna inle frånhända sig genom atl anlita institutionsvård som drivs iannans regi. Samlidigl bör del dock framhållas all de enskilda insliiulionernaäven i framliden kommer atl kunna vara ell komplemenl lill offenlligainslitutionsresurser. Enskilda initiativ och salsningar bör få spela enbelydelsefull roll för meiodulveck-ling, t. ex. i samband med slarlande av nyainstitutioner och försöksverksamheter. Del finns många exempel på banbrytandeinsatser som har gjorts på delta sålt. Jag anser emellertid atl inslilulionersom skall lillgodose vårdbehov som faller inom socialljänslens ansvarsområdeinte bör få inrättas ulan offentlig konlroll. En förulsällning bör vara all dekan infogas 1979/80:1 Samverkan 353 i den aUmänna instilulionsplaneringen, och all del finnsgarantier för aU driften kan fortsätta sedan de en gång har inrättats. Villenskild eller sammanslutning inrälta institution, bör därför tillstånd sökashos länsslyrelsen, som bör inhämla de kommunala huvudmännens mening.Institutionen skall därefter stå under tillsyn av socialnämnden i den kommundär institutionen är belägen. Alt kommer all haell kontinueriigt vårdansvar för den enskilde som följer honom också när hanvislas i institution bör kunna garantera att vissa av principerna försocialljänslen får genomslagskraft också för vården i enskilda institutioner. Planen över institutionsvården ilandstingsområdet får givelvis la hänsyn till de institutioner som drivs avenskild eller sammanslutning. I synnerhet om institutionen drivs med allmännamedel är del nalurligl all den belraklas som en resurs inom . 2.14 samverkan med andraverksamhetsområden 2.14.1 Allmänt om sumverkun Socialljänslens mål, organisationoch verksamhelsformer påverkar enligl min mening behovel av samverkan påålminstone två olika säll. Den iradilionella socialvårdens uppdelning pä skildafunktioner och verksamhelsomräden krävde ell omfaltande samarbete över deolika områdesgränserna. När verksamheten organiseras efter en helhetsprincip(avsniu 2.7) uppkommer del etl behov av samarbele inom den sammanhållnaorganisationens olika arbetsenheter, mellan förvallningen och nämndorganisalionenm.m. (avsnit 2.16). Men tillämpningen av helheisprincipen medför också ett ökalbehov av samverkan mellan socialljänslen och samhällel i övrigt. Del behovelföljer av all individens, familjens eller gruppens svårigheier sälls in i etlstörre socialt sammanhang. Därför måste också behov av kontaktoch samverkan ses i ell brelt samhällsperspektiv. Redan i principbetänkandetbehandlar socialulredningen ingående socialljänslens slora behov av samverkanmed olika samhällsorgan och organisationer. Slulbelänkandels överväganden ochförslag i frågan bygger på de rikllinjer som drogs upp i principbelänkandel. Iell viktigt organisatoriskt avseende har socialutredningen under intryck avremissopinionen modifierat sitt tidigare slällningstagande. Iprincipbelänkandel menade all del i många fall kunde vara lämpliglall kommunen bildade ell gemensaml samarbetsorgan för socialljänslen, skolan,fritidsverksamheten, sjukvården, den allmänna försäkringen,arbetsmarknadsmyndigheterna, polisen och kriminalvården. Befintliga organkunde ingå i della. I slulbelänkandel lägger utredningen slörre vikl vid allsamarbelsorgan för skilda områden och särskilda frågor verkligen inrättas islällel för atl olika samarbelsorgan inom en kommun sammanförs lill elt enda. 23 Rikstlagen 1979180. 1979/80:1 Samverkan 354 bör enliglulredningen ha ell särskill. lagfäst ansvar för all samverkan kommer lillslånd. Många remissinsianser anser att delbehövs en klarare och mer entydig gränsdragning mellan de landstingskommunalaoch primärkommunala huvudmannaområdena. Somjag har sagt lidigare delar jagsocialulredningens mening atl del knappasi är möjligt eller önskvärt atl nufixera dessa gränser mera bestäml (avsniu 2.3). Alt man inrällar samarbetsorganfår inte innebära alt della organ tar över någon del av ansvaret från resp.huvudman. Samarbelsorganel bör ses som ett hjälpmedel, en resurs, för all lösaproblem som berör flera huvudmän. Ett sådant organ bör I.ex. kunna medverkalill all reda upp oklara gränsdragningsfrågor och kompelenslvister. Genom ensamverkan bör man kunna undvika att flera myndigheler - var och en pa sill häll- utreder och försöker tillgodose samma eller likartade behov. Samverkan behövsför atl samhällels gemensamma resurser skall kunna ulnylljas på bäsla sätt. Del finns alltid en risk lör altden enskildes inlegrilel kommer i kläm när informalion lämnas mellan olikaorgan. Som huvudregel bör därtör gälla all ingen informalion skall föras överlill andra samhällsorgan om inle den som informationen rör har gett sittsamiycke lill della. Jag återkommer senare lill de ofrånkomliga undantagen fråndenna regel (avsniu 2.18). Med samverkan avses här såväl enmera allmän sådan om samhällsplaneringen m. m. som en samverkan i enskildaärenden. Samverkansparter kan vara andra myndigheler som primär- ochlandslingskommunala organ, , arbelsmarknadsmyndigheterna.polisen m.fi. eller frivilliga organisationer av olika slag. eller bli fråga om. fasta samarbelsorgan och i andra fall enbarl eninformalionsövertöring. Samverkan bör ske på olika nivåer.Särskilt när del gäller planering och rikllinjer för verksamhelen är delsjälvklarl atl de förtroendevalda skall ha en akliv och ledande roll. I frågaom bl.a. meloder och behandling bör givetvis den handläggande personalenengageras i samarbetet. Del är dessulom vikligl all man finner former förklienlernas medverkan i deras egna ärenden. Förslagel all socialnämnden isocialljänsllagen skall åläggas ell förstahandsansvar för all samverkan medandra organ i samhällel kommer till slånd har tillstyrkts av de fleslaremissinslanserna. Jag ansluler mig lill utredningens förslag. Jag delar ocksåutredningens uppfattning all formerna för samverkan däremol inle bör bindasgenom lagbeslämmelser. medför även en skyldighel alt lill andra huvudmän förmedlaupplysningar om de behov som nämnden skaffal sig kännedom om genom sinuppsökande verksamhet. De andra huvudmännen - landslingen, slaten.försäkringskassorna m.fi. - bör också ha ell motsvarande lagstadgat ansvar församverkan. 1979/80:1 Samverkan 355 2.14.3 Sumverkun på olika tnnråden Efter de tidigare allmänna ochprincipiella synpunkterna lar jag nu upp frågor som mer direkt avser samarbelelpå olika områden. Därefter behandlar jag frågor som gäller särskildaföreskrifter om samverkan i enskilda ärenden. har jag ansluiii miglill socialulredningens förslag om socialljänslens medverkan isamhällsplaneringen (avsniu 2.4). Jag hänvisar till vad jag sade då. har beslutat om enreformering av skolans inre arbete () m. m. Reformen kan ses som enförändring av skolans innehåll, arbelssäll och arbetsformer i syfte alt skapa ökadeförulsällningar för varje elev att uppleva skolarbetet som meningsfullt.SIA-reformen är därmed en elevvårdsreform i vid bemärkelse. Ansvarel för den elevvårdandeverksamhelen vilar på skolledningen. För skolläkare, skolsköterskor ochsyo-funktionärer finns instruktioner och anvisningar som har utfärdats avskolöverstyrelsen. För övriga arbetstagare inom elevvården saknas en sådancentral reglering. Som jag har nämnt tidigare är elevvårdsarbelel föremål föröversyn av elevvårdskommillén (U 1978:06). Elt effektivi elevvårdsarbetekännetecknas av ett nära och väl fungerande samspel mellan hemmen på ena sidanoch skolan och övriga samhälleliga organ inom barn- och ungdomsvården på denandra. Olika samhällsorgan är alltså utöver skolan engagerade i delta arbele -i kommunerna främst sociala centralnämnden, fritidsnämnden och kulturnämndensamt lokala statliga organ I.ex. polismyndigheten och i landslingen bl.a.di-siriklshälsovården, omsorgsslyrelsen och den psykiska barn- och ungdomsvården.Det är naturligt all de därvid nära samverkar med varandra och bygger sinverksamhel på gemensamma uppfallningar om mål, medel och arbelsformer. Jag har lidigare ulförliglbehandlal den skolkuraliva verksamheten (avsniu 2.8). Arbetet har grundläggande betydelseför människors förhållanden. Del gäller försörjningen. Men arbelel bör ocksåberika den enskildes liv och posilivt påverka hans eller hennes självkänsla ochsociala identitet.