prop · G30366 · 1979-12-31 00:00:00 — Del är betydande mängder gods som på della säll frånhänds de rättaägarna. En del av godset påträffas efter hand av polisen i samband medhusrannsakningar på grund av misstankar om stöld, häleri eller annanbrottslighet, rutinkonirol- 1979/80:66 59 lerhos anlikvitelshandlare, pantbanker, skrotupplag och andra som handlar medbegagnade varor etc. En förutsättning för atl godset skall kunna återställastill de rätta ägarna är emellertid att godset är möjligt alt identifiera.Identifieringen är också ofta av avgörande belydelse för polisens möjligheterall utreda tillgreppsbroll. Vidmitten av tog polisen dalatekniken till hjälp i sin godsspaning.Ell centralt godsregister för hela landet inrättades hos rikspolisstyrelsen.Registret innehåller f n. uppgifier om ca 340000 föremål. Alla anmälningar omslulel eller förkommel gods antecknas. Uppgifterna jämförs sedan med bl. a.anteckningar i registret om gods som har tagits i beslag hos personermisstänkta för häleri, eller som har observerats i samband med rutinkontrollerhos personer som driver rörelse med begagnade varor, m. m. Sysiemelhar visat sig vara en värdefull hjälp i spaningsarbetet. Hos rikspolisstyrelsenuppskattar man att polisen har fördubblat sina möjligheter atl härleda godslill en viss brottsplats samt att binda någon till brottet. Spaning med hjälpav registret kan emellertid ske endast efler föremål som har en identitet. Detmåsle på varje föremål finnas en stämpel, elt tillverkningsnummer, en gravyr,ell personnummer e. d. Pälsar, tavlor utan signatur och äkta mattor - för attta några exempel - kan inte återfinnas i gods-registret. F. n. arbetar man påall försöka fä fram elt syslem som medger registrering även av sådant gods.Problemet är alt hitta särskilda kännemärken som kan malas in i datorn. Isyfle all förmå allmänheten all märka sin slöldbegärliga egendom (t.ex.smycken, kameror, kikare, musikinstrument, bandspelare, radio-och TV-apparater,pälsar och vapen) har polisen och försäkringsbolagen . Tanken bakom Operation Märkning är atl göragodset mindre slöldbegärligl. Tjuvamas och hälarnas villighet all la befattningmed märkt gods skall minska genom att godset är lätt all spåra och ägare. OperationMärkning innebär all polisen och försäkringsbolagen lånar ul gravyrpennor ochpennor med osynligt bläck till allmänheten. Pennorna skall användas för allmärka stöldbegäriig egendom med ägarens personnummer e. d. Den som har märktsin egendom får en dekal atl fästa vid ytterdörren. Dekalen upplysertilltänkta inbrottstjuvar om att stöldbegärlig egendom är märkt på eltbeständigt sätl. /76 hade ca 3 hushåll av 1 000 märkt sinaägodelar. (, Den brottsförebyggande verksamhelen 1975 - enutvärdering.) 6 Kampanj mot häleri och tillgreppsbrott Hösten1977 fick BRÅ av i uppdrag att - mot bakgmnd av denökande egendomsbrottsligheten - hos allmänheten genomföra eninformationskampanj på temat häleri-stöld-snatteri. Prop.1979/80:66 60 Syftet med kampanjen är atl påverka människors inställningtill häleri och lillgreppsbrotl genom alt sprida kunskap om dessa broll ochderas konsekvenser för samhället och den enskilde. Kampanjen, som inleddes , omfattaraffischering, annonsering, reklamfilm på bio och inslag i TV. BRÅ har ocksålagil fram särskilda informationsbroschyrerom häleri och snatleri förspridning i bl. a. skolorna. 7 Överväganden och förslag Häleribrottsligheten i vårt land beräknas omsättastöldgods med ett marknadsvärde som uppgår till ca (se avsnitt2.3). Mellan 200-300 milj. kr betalas enligt dessa beräkningar på densvarta marknaden för denna egendom. Häleriverksamheten kan också antas öka itakt med lillgreppsbroltsligheten. Del innebär atl antalet sådana häleribroltsom baseras på stölder av yrkesljuvar låg högre än år1970. Det torde vara framför alll två nyckelgrupper som förserhälerimarknaden med stöldgods, nämligen dels en liten grupp mycket aktivayrkestjuvar, dels en grupp av okänd storlek som fortlöpande stjäl på sinaarbetsplatser. Gruppema kan antas vända sig lill olika kunder. Medanarbels-platstjuvama ofta försäljer sitl stöldgods lill en begränsad krets avvänner och bekanta, anlitar yrkestjuvama i siörre utsträckning yrkeshälareeller säljer av godset till okända på gatan. Hur stor del av häleriverksamhetensom belöper på yrkeshälare är omöjligt atl säga. Tillgrepps- och den därmed sammanhängandehäleribrottsligheten är från samhällsekonomisk synpunkl i myckel eltfördelningsproblem. Godset kommer Ju i slor utsträckning till användning i nyahänder och de direkta ekonomiska skadorna för folkhushållet inskränker siglill skadegörelsen i samband med inbrottet eller liknande och tillstöldsvinnet. För den bestulne bidrar ofta försäkringar, företagsekonomiskakalkyler som innebär alt kostnaderna övervältras på konsumenlema och andraliknande ålgärder lill alt sprida skadan på en vid krets av skadebärare. Ävenden moderna ekonomiska brottsligheten kan på motsvarande sätl till stor delsägas vara elt fördelningsproblem där del finns all anledning atl se myckelallvarligt på de koslnader den åsamkar laglydiga medborgare. Kosinaderna är idetla fall väsentligt siörre än vid traditionell brottslighet. Det sagda innebäremellertid inte atl den traditionella brottsligheten skall negligeras. En stöldkan drabba den enskilde mycket hårt ekonomiskt. Och det är väl känt att l.ex.inbrollsstöld i del egna hemmet ofta upplevs som en djup kränkning av denpersonliga integriteten. Det finns andra värden än ekonomiska när man diskuterarskadeverkningar av förmögenhelsbrotl. 1979/80:66 61 Delär mol den angivna bakgrunden angelägel all begränsa tillgrepps-brottsligheten.Goda hälerimöjligheler är en icke obetydlig orsak i sig lilltillgreppsbrottslighet. En effektiv hälerilagstiftning i förening med aktivapolis- och andra samhällsingripanden mot bl. a. yrkestjuvar och yrkeshälarekan därför bidra till atl vända den sedan snart tre decennier stigande kurvanöver tillgreppsbroll. Sådana ingripanden synes för övrigi redan vara på väg. publicerad promemoria (Ds Ju 1977: 13) Permissioner inomkriminalvården förordas bl. a. skärpta permissionsbestämmelser fördel särskillbrollsbenägna kriminalvårdsklienlelel. I detta klientel ingår bl. a. en mindremen mycket aktiv grupp av yrkesljuvar. Promemorian har remissbehandlats ochärendet bereds nu inom med sikte på en lagrådsremisshösten 1978. Isammanhanget vill arbetsgruppen framhålla alt även stölderna på arbetsplatsemaförtjänar etl närmare studium. Det faller emellertid utanför arbetsgruppensuppdrag alt behandla denna fråga. Det får ankomma på BRÅ alt aktualisera ämneti lämpligl sammanhang. Bestämmelsernaom sakhäleri i 9 kap. 6 och 7 §§ BrB kriminaliserar viss befattning med egendomsom är frånhänd annan genom brott. Del ligger således på åklagaren atl ihälerimålet visa att den egendom som del är fråga om har varit föremål förförbrott. Förmår inte åklagaren detla ogillas åtalet. Omåtalet ogillas på den nu angivna gmnden, innebär del alt egendomen, somregelmässigt lagits i beslag under förundersökningen, skall återlämnas tillden tilltalade. Bestämmelserna i I § lagen (1974:1065) om visst stöldgods m. (stöldgodslagen) förutsätter nämligen för förvarstagande atl del är fråga omegendom som åtkommils genom brott, t. ex. slöld eller häleri. 1praktiken leder kravel på styrkt förbrott inte sällan lill stötande resultat.Del är inte ovanligt atl polisen vid husrannsakan hos någon som misstänks varayrkeshälare eller stortjuv finner gods för många . En mindredel av egendomen kan identifieras såsom stulen vid visst inbrott med kändmålsägande. Större delen av godset saknar emellertid karaktärislika och kandärför inte knytas till vissl broll. Egendomens värde, sammansättning ochövriga omständigheter gör del emellertid ytterst osannolikt all innehavarenförvärvat godset på ärligt sätt. Del kan t. ex. röra sig om ell antalbilradioapparaler med avklippta sladdar eller flera dyrbara dampälsar hos enensamstående man ulan kända inkomsler. Den misstänkte förnekar i allmänhetbrott och gör gällande alt han förvärvat egendomen av en okänd eller liknande. Åklagarenanser sig vanligen inte ha utsikter alt mol den misstänktes nekande styrka attden oidentifierade egendomen stulits av denne, utan prö- Prop.1979/80:66 62 var i stället frågan om åtal för häleri ellerhäleriförseelse. Med hänsyn emellertid till att egendomen inte kan knytas tillvissl brott, kan det vara svårt alt utesluta möjligheten av atl förbrott överhuvud laget inte har förekommit. En annan möjlighet som är svår atl uteslutaär alt det visserligen är fråga om stöldgods men alt godset efter tillgreppetöverlåtits och atl någon i fångeskedjan före den misstänktedärvid har gjort elt godtrosförvärv. Bedömsutsikterna att styrka förbrott som små, läggs förundersökningen ofta ned. Och ide fall saken går lill åtal är domstolarna ofta påfallande försiktiga i dennatyp av mål och anser sig inte kunna utgå från atl del är fråga om stöldgods.Under hänvisning till att förbrott inte är styrkt lämnas därför åtalet förhäleri eller häleriförseelse inte sällan ulan bifall. För polisen återstår alllämna ul godset till den frikände. En poäng i sammanhanget är alt denne då intesällan visar sig vara myckel angelägen om att få kopior på beslagsprolokolletoch övriga handlingar för att på så säll få den fångeshandling beträffandeegendomen som han dittills har saknat. Den nu beskrivna ordningen är enligt arbetsgruppens meninginte godtagbar. Beslämmelserna om sakhäleri och sakhäleriförseelse hartillkommit bl. a. för all försvåra avsättningen av stöldgods. För alt inskärpakravet på aktsamhet i handel och vandel har lagstiftaren därvid föreskrivit,att det vid häleriförseelse räcker med vårdslöshet i förhållande lill denomständigheten atl förbrott förelåg; i övrigt är rekvisiten för häleri ochhäleriförseelse identiska. De syften som vårdslöshelsrekvisilel skall tjänatillgodoses emellertid enligt arbetsgruppens mening bättre, om kravet på styrktförbrott hell utmönstras och ersätts med en föreskrift om straff för den somlar befattning med egendom under omständigheter som ger anledning anla atlgodset frånhänts annan genom brott. Arbetsgruppen menar nämligen alt det underalla omständigheter är straffvärt atl exempelvis köpa en ny 26 tumsfärgtelevisionsapparat på av en okänd för . Del måslesägas var i viss mån ovidkommande om det mol all förmodan i etl sådant fall kanvisas alt överlåtaren var behörig alt förfoga över apparaten. Enstraffbestämmelse enligt de angivna riktlinjerna är bättre än den nuvaranderegleringen ägnad att hos allmänheten understryka viklen av försiktighet ihandel och vandel så att man inte lar befallning med egendom som kan misstänkasvara stöldgods. Etl på della sätt utvidgat straffansvar behöver inte mötabetänkligheter från rättssäkerhetssynpunkt. De fall där åtal enligtbestämmelsen kommer att aktualiseras är inte i första hand sådana där förbrottinte föreligger ulan sädana där förbrott inte kan styrkas. Den viktigasteföljden av den förordade utvidgningen blir alt bevissiluationen för polis ochåklagare underlättas i fall som rent faktiskt utgör häleriförseelse enligtgällande lagstiftning. Prop.1979/80:66 63 Den tänkta straffbestämmelsen kan konstrueras som eU hellnytt brottsbalksbroll eller knytas till den nuvarande beslämmelsen omhäleriförseelse. Arbetsgruppen förordar den senare lösningen bl. a. därför allgärnings-beskrivningen under alla omständigheter måste få slora likheter medhäleriregleringen och konkurrensförhållandena mellan lagrummen på delta sätlkommer lill klarare uttryck. om straff för den som tar befattning med egendom som allvarligt kanmisslänkas vara frånhänd annan genom brott inkluderar en utomordentligt vidkrets av handlingar. De nuvarande bestämmelserna om sakhäleri ochsakhäleriförseelse omfattar följande ålgärder, nämligen köp, tillgodogörandeoch annan befattning ägnad all försvåra egendomens äter-slällande. Medsistnämnda uttryck avses bl.a. fysiska ålgärder t.ex. atl motta - som gåva,pant, för förvaring, försäljning, omarbetning osv. -gömma, överlämna, omarbetaeller transportera saken. Andra fall av befattning är bl. a. alt ingå avlal omförsäljning, all utbjuda till försäljning, eller att förmedla eller medverkalill försäljning av saken. En så vidsträckt kriminalisering är enligtarbetsgruppens mening inte motiverad i fall där krav på styrkt förbrott inteuppställs, särskill om man beaktar att även ansvar för medhjälp tillhäleriförseelse kan ifrågakomma. En begränsning av de straffgrundande sättenalt ta befallning med stöldgods behövs därför. De förfaranden som i försia handär av intresse är olika former av förvärv, t.ex. köp, byte och gåva. Man måsteemellertid räkna med invändningar om atl egendomen inte förvärvats utan endastmottagits t.ex. för förvaring. Förutom förvärv bör därför också mottagandevara ansvarsgrundande. Arbetsgruppenhar övervägt alt kriminalisera även försäljning av egendom under nu diskuteradeförhållanden. I de fall som kan anses straffvärda, nämligen där det är fråganom en tjuv eller en halare som säljer stöldgods, kan han normall hållasansvarig för del sätt egendomen har kommit i hans besittning. Atl lagfora honomför del sätl på vilket han av-händer sig egendomen är då enligt arbetsgruppensmening inte påkallat. Även medden förordade inskränkningen av de straffgrundande befattningarna till förvärvoch mottagande blir emellertid den kriminaliserade sektorn alltför vid, omkravel på styrkt förbrott slopas. Ytteriigare begränsningar behövs därför.Arbetsgruppen vill här erinra om alt i straff-rältskommilléns förslag (SOU1940: 20) föreslogs en beslämmelse om häleriförseelse som tog sikte pågämingar som skedde i utövning av yrke eller näring. Departementschefen fanndock alt en sådan inskränkning inte var tillräckligt motiverad varför samtligaoaklsamhelsfall kom att straflbeläg-gas. Arbetsgruppen finner det naluriigl all söka en begränsningefler den linje som straffrättskommittén drog upp. Det är rimligt alt ställahögre krav på dem som köper gods genom okonventionella kanaler för försäljningi den egna rörelsen än på gemene man. Även vanehälarna bör emellertid omfat- Prop.1979/80:66 64 Vanemässighel och slor omfattning bör grundastraffansvar. Slutligen bör man för atl undvika orimliga konsekvenser i delenskilda fallel också inkludera förvärv eller mottagande av särskilt värdefullegendom bland de kriminaliserade fallen. För alt ansvar skall ifrågakomma börsåledes krävas att gärningen skell i utövning av näringsverksamhet,vanemässigl eller eljest i siörre omfattning eller avsett särskilt värdefullegendom. Sammanfattningsvis förordar således arbetsgruppen enbeslämmelse som föreskriver straff för den som förvärvat eller mottagit någotunder sådana omständigheter atl del förelåg skälig anledning för honom atlantaga alt egendomen frånhänts annan genom brott under den ytterligare förutsättningenall förvärvet eller mottagandel skett i utövning av näringsverksamhet , vanemässigleller eljesl i siörre omfattning eller avsett särskill värdefull egendom.Beslämmelsen bör placeras som en andra mening i den nuvarande bestämmelsen i 9kap. 7 § BrB. Brollsbeteckningen bör vara häleriförseelse. Straffskalan förnormalfallen bör omfatta böler eller fängelse i högsl . Med hänsynemellertid till atl bestämmelsen främsl lar sikte på yrkeshälare och vanehälarebehövs en särskild slraffskala för grova broll. Den skalan bör omfallafängelse i högsl . Brottet bör liksom f. n. vara subsidiärt lill häleri. Arbetsgruppen har övervägt att balansera den skärpning somnu föreslås med en avkriminalisering t.ex. på det sättet alt det nuvarandeoaktsamhetskravet vid häleriförseelse ersätts med krav på grov oaktsamhet medhänsyn till att beslämmelsen om häleriförseelse formellt omfattar enmängd bagatellfall utan nämnvärt straffvärde. Gruppen har dock avstått frånkonkreta förslag i detta hänseende med hänsyn lill att häleribrottensutformning i sin helhel är föremål för förmögenhetsbroltsulredningensöverväganden. Av samma skäl har arbetsgruppen inte närmare prövat i vad mån enändrad reglering av vinnings- och fordringshäleri är påkallad. I avsnitt 7.2 har getts exempel pä situationer därslöldgodslagens krav på styrkt förbrott leder till resultat som av mångaupplevs som slötande. Arbetsgruppen har i föregående avsnitt förordat enlättnad i beviskraven belräffande sakhäleriförseelse på det sättet attförbrott inte behöver styrkas när det är fråga om förvärv eller mottagande somsker i utövning av näringsverksamhet, vanemässigl eller eljesl i siörreomfattning eller avser särskill värdefull egendom och transaktionen sker underomständigheter som ger skälig anledning anta all egendomen frånhänts annan genombrott. Del ställer sig naturiigt för arbetsgruppen att förorda atl motsvarandelättnad i beviskraven genomförs i slöldgodslagen. Som lidigare påpekats innebären sådan ändring väsenfiigen att del blir lättare atl ta vad som faktiskt ärstöldgods i förvar. Genom begränsningen till näringsverksamhet, vane- 1979/80:66 65 mässighei,större omfattning och särskilt värdefull egendom är del också sörjt för attlagen inte lillämpas i olrängl mål. Härtill kommer den säkerhetsventil somredan i dag finns, nämligen alt egendomen inte skall tas i förvar när del äruppenbari obilligl. Till förekommande av varje tvekan på denna punkt böremellertid i lagen uttryckligen föreskrivas all förvarslagande i dessasituationer ej skall ske. om de som har egendomen i sin besittning förmår visaatl den som överiålil eller överiämnat godset var behörig all förfoga överdetta. Slöldgodslagenkan inte ses frislående från civilrättens regler om äganderätt till egendom.F. n. kan slöldgodslagen i princip endast tillämpas på egendom som ingen göranspråk på. Lagen tar nämligen sikte på två huvudfall, dels det s. k.ijuvgömmefallet. när stöldgods anträffas t. ex. i naturen och såväl denbrottslige som ägaren är okänd, dels när genom brott åtkommen egendom anträffashos gärningsmannen men egendomen inte kan återställas till målsäganden eftersomdet inte kan utredas vem denne är (1 § första stycket). Ett tredje fall somregleras i lagen är när ägaren visserligen är känd men varken han eller annansom har rält lill egendomen gör anspråk på denna (1 § andra siycket). Påståendetatl slöldgodslagen endast tillämpas på egendom som ingen gör anspråk påutesluter självklart inte atl man måste räkna med situationer där innehavarenav egendomen förnekar brott och gör gällande godtrosförvärv. Innehavet avegendomen, som normalt legitimerar honom som ägare, får emellertid inte dennabelydelse vid tillämpningen av stöldgodslagen efiersom det är utrett atlinnehavaren inte kommit över egendomen på etl av rättsordningen godtaget sätt. Annorlundaställer det sig i viss mån om slöldgodslagens tillämpningsområde utvidgas pådet sätl arbetsgruppen nu föreslår. Då möter man mera ofta situationer därinnehavaren gör gällande äganderätt lill egendom trots alt omständigheterna ärsådana att han inte kan göra gällande godtrosförvärv, om egendomen kunde visasvara frånhänd annan genom brott. Ofta förblir emellertid målsäganden okänd. 1dag gäller i dessa fall alt rättsordningen anser innehavaren legitimerad somägare. I den föreslagna ändringen av stöldgodslagen ligger emellertidunderförstått en ändring på denna punkt. Med ändringsförslaget jämställs de nudiskuterade situationerna där äganderätten för innehavaren så alt säga ärsvävande med de lidigare i slöldgodslagen reglerade fallen där del är utrettalt innehavaren saknar äganderätt men del ej heller är utrett vem som är ägareav egendomen. Om innehavaren förmår visa att den som överiåtit eller överiämnategendomen lill honom var behörig alt förfoga över den är han självfallet alt ansesom ägare. Del innebär att han, när han fullgjort nämnda bevisskyldighel, medstöd av 7§ lagen (1974:1066) om förfarande med förverkad egendom ellerhittegods m. m. kan kräva alt i förvar tagen egendom skall utlämnas lill honom. 1979/80:66 66 Regleringenav godlrosförvärv av lösöre brukar lösas enligt någon av två olika principer,exstinktionsprincipen eller vindikationsprincipen, varvid enligt den förragodtroende förvärvare och enligt den senare den ursprunglige ägaren gesföreträde lill egendomen. Svensk rält bygger av ålder på exstinktionsprincipenmedan l.ex. dansk rätt bygger på vindikationsprincipen. I betänkandet (SOU1965:14) Godtrosförvärv av lösöre föreslogs atl kraven för atl en förvärvare avföremål som frånhänts ägaren genom slöld eller rån skulle kunna åberopa god troför all freda sill förvärv, inte skulle anses uppfyllda med mindre förvärvarenvisat att han med skälig noggrannhet undersökt överiåtarens åtkomst. Av olikaskäl (se ovan, avsnitt 3.3.1) ledde betänkandet inte lill lagstiftning. Undersenare lid har krav ställts på all svensk rält borde anpassas bättre lill delkriminalpolitiska intresset alt motverka såväl häleriverksamhet somtillgreppsbrottslighet. I skrivelser till regeringen har bl.a. köpmannaförbundoch försäkringsbolagel krävt en översyn av hur lagstiftningen omgodtrosförvärv lillämpas. Enligt är nuvarande ordning medmängder av köp på galan utan särskilda kontrollkrav av äganderätten inteacceptabel. Förbundel framhåller alt del inte är rimligl atl brister ilaglillämpningen skall få möjliggöra det omfallande häleri som i sin tur är enväsentlig orsak lill tillgreppsbrotten i detaljhandeln. har gettuttryck för liknande synpunkler. Arbetsgruppenhar i avsnitt 7.3 och 7.4 föreslagit bestämmelser som innebär enkriminalisering av "vårdslös handel" i vissa bestämda situationer ochmöjligheter lill förvarstagande av den egendom som därvid omsätts. Straff förhäleriförseelse och förvarstagande skall sålunda komma i fråga ulan hinder avalt förbrott inte kan styrkas. En av grundema för förslaget är uppfattningenatl den som köper saker i hälarmiljöer typiskt sett underlättarhälarverksamhelen, även om del i del enskilda fallet kan visas all alll hargått rätt lill. Arbetsgruppen vill med förslaget inskärpa all man inte tarbefattning med stöldgods. Är omständighetema misstänkta bör man hellre avståfrån en "god" affär än alt riskera alt man ådöms ansvar för häleri ellerhäleriförseelse och fråntas egendomen. 1linje med delta synsätt ligger önskemål om Justeringar i de gällande reglemaom godlrosförvärv av lösöre lill förmån för den som frånhänts egendomen genombrott. Svensk rätt bygger sedan mycket lång lid på exstinktionsprincipen. Enjämförelse med utländsk rätt ger vid handen all man här i landet gått myckellångl när det gäller alt tillerkänna den godtroende förvärvaren rätlen lillegendomen framför den lidigare ägaren. Och så sent som sedanförklarade all del inte fanns skäl att ta upp frågan om regleringenav godlrosförvärv lill närmare överväganden. Riksdagensnu berörda ställningslagande lorde ha baserats framför allt på remissyUrandenaöver betänkande om godtrosförvärv till lös- Prop.1979/80:66 67 Med hänsyn emellertid lill alt mer än tio årförflutit och till utvecklingen av tillgreppsbrottslighet villarbetsgruppen väcka frågan om inte en försiktig nedtoning avexstinktionsprincipen i vissa fall skulle förstärka den tidigare nämndaeftersträvade allmänprevenliva effekten av häleribestämmelsema ochbestämmelserna om lagande i förvar av egendom. Den som tvekar om ett"förmånligt erbjudande" får ytteriigare anledning atl avstå affären,om han vet att han inte kan göra elt godtrosförvärv ulan måsle lämna ifrån sigegendomen, om det visar sig vara fråga om stöldgods. En regel av sådanlinnehåll kan antas leda lill ökad försiktighet i handel med misstänkt egendom. steg i den angivna riktningen kan avse lösningsrätten.Enligt svensk rätt kan rält ägare återfå egendomen av godtroende förvärvare motlösen. Det råder osäkerhet om lösenbeloppel därvid skall motsvara egendomensvärde vid inlösningstillfällel (värdeprincipen) eller del vederlag förvärvarenkan ha eriagt (vederlagsprincipen). I del utkast lill lagrådsremiss som fogatstill denna promemoria föreslås atl den som frånhänts egendom genom stöld ellerannat lillgreppsbrotl skall ha rätt atl lösa egendomen från godtroende förvärvarevarvid vederlagsprincipen skall lillämpas med vissa modifikationer.