prop · G3035 · 1979-12-31 00:00:00 — Fråndenna synpunkl skulle del vara mer tillfredsställande om en av barnavårdsnämndinledd utredning förhindrade att talan väcktes om faderskapet till barnet iannat nordiskt land, I och för sig skall visseriigen en i annat nordiskt landinledd rättegång om fastställande av faderskap inte hindra barnavårdsnämndenfrän att inleda utredning. Man kan emellertid ställa sig den frågan vad syftetskall vara med en sådan utredning om ändå den utländska domen kommer atterkännas här. Eftersominledd utredning inte jämställs med inledd rällegång får fastställelse genomdom också en högre dignitet än fastslällelse genom erkännande. Denna effekt avlagstiftningen kan ifrågasättas. Dendag dä fastställelse genom erkännande (eller motsvarande) vinner rättskraftanges i promemorian som "den tidpunkt då fastställelsen ägde rum" (s.26). I svensk rätt torde denna tidpunkt vara den dag då mannen skriver undererkännandet, förutsatt alt barnavårdsnämnden sedermera godkänner detta och atterkännandet i övrigt uppfyller aktuella formkrav. Vad som i övriga nordiskaländer avses med "den tidpunkt då fastställelsen ägde rum" kan inteutläsas ur promemorian. Det hade varit angeläget atl klart ange vid vilkentidpunkt fastställelsen skall anses ha ägl mm i dansk, finsk, norsk respektivesvensk rätt, Huvudprincipernai förslaget atl ett faderskapsavgörande som skett i , ellerNorge även skall gälla i tillstyrkes. Enligt51 § folkbokföringskungörelsen (1967:495, ändrad 1971:416) har pastorsämbetena skyldighelatt underrätta RSV när vissa personuppgifter beträffande utländsk medborgareantecknas i kyrkobok. Denna uppgiftsskyldighet omfattar uppgiftom födelse, vigsel och dödsfall beträffande bl, a, medborgare i samtliganordiska länder, RSV vidarebefordrar de erhållna uppgifterna till vederbörandelands ambassad eller konsulat i eller direkt till central myndighet idet andra landet. 1979/80:5 30 attsända underrättelse när faderskapet till barn antecknas i kyrkobok föreliggerdäremot inte. Vid överläggningar i mellan representanterför de centrala folkbokföringsmyndigheterna i , , ochSverige diskuterades en utvidgning av underrättelseskyldigheten de nordiskaländerna emellan. Önskemål om underrättelse även om adoption, fastställtfaderskap, namnändring och äktenskapsskillnad framställdes. De danskarepresentanterna fick i uppdrag att utarbeta förslag till överenskommelse omutbyte av civilståndsuppgifter. Något förslag har ännu inte presenterats. Vidinflyttning från annat nordiskt land skall den inflyttande förete s. k. internordisktflyttningsbetyg. Förfarandet regleras i överenskommelse mellan ,, , och om folkbokföring (jfr kungörelsen omfolkbokföring vid internordisk flyttning 1969:493). Uppgift om faderskap lillbarn, vars föräldrar inte är gifta med varandra, saknas som regel i sådant flyttningsbetyg.RSV avser att vid kommande överiäggningar med de centrala folkbokföringsmyndighelemai övriga nordiska länder la upp frågan om anvisning att betygen bör innehållauppgift om fastställt faderskap i förekommande fall. Enligt2 kap. I § FB har skyldighet att söria för att faderskapet tillbarn, vars föräldrar inte är gifta med varandra, fastställs om den som harvårdnaden om barnet är kyrkobokfört i eller vistas här. Dennaskyldighet gäller oavsett barnets medborgarskap. Innan faderskaps-utredningigångsätts här i för barn fött i annat nordiskt land börbarnavårdsnämnderna - för all undvika alt fastslällelse av faderskap kommer tillstånd som inte går att förena med ett annat avgörande som är giltigt enligt häravsedd lag - söka utreda om faderskap kan vara fastställt i det tidigare vistelselandet/födelselandet. Somframhålls i promemorian torde det i regel inte föreligga några svårigheter attinför svensk myndighet påvisa att ett faderskap har blivit fastställt mendäremot kan det vara svårt att visa att ett faderskap inte blivitfastställt. Medanledning av uttalandena på s. 25 om myndighets medverkan vid faderskapsfastställelsegenom erkännande vill RSV påpeka att i kan faderskap i vissa fallfastställas utan myndighets medverkan. Faderskapserkännande avseende barn, somfyllt , behöver nämligen endast godkännas av barnet självt enligt 1 kap.4 § 1 stycket FB. Det ankommer sedan på personerna själva alt göra anmälandärom till pastorsämbete för anteckning i kyrkobok. Förslagetinnehåller inget stadgande som reglerar det fall att tvä nordiska faderskapserkännandenlämnats som står i motsättning lill varandra. Någon särskild reglering avsådant fall synes inte nödvändig. Del först fastställda faderskapet lorde bligällande såvida inte domstol förklarat detta erkännande sakna verkan. Prop.1979/80:5 31 Lundsuniversilel (juridiska fakultetsnämnden): Allmänt Somframhålls i promemorian (förkortas i fortsättningen PM), bygger den nordiskalagstiftningen om fastställelse och upphävande av faderskap numera på likartadeprinciper. De skillnader i detaljer som finns kvar kan inte motivera atl domari delta ämne förblir undantagna från den allmänna regeln om internordiskgiltighet av domar. Det finns heller inte anledning atl ifrågasätta giltighetenav nordiska faderskapsfastställelser som skett i annan form än genom dom.Åtminstone såvitt angår erkännande av faderskap, torde den föreslagnalagstiftningen i huvudsak kunna betraktas som en kodiflkation och preciseringav vad som i praxis redan anses som gällande rätl. Medhänsyn härtill och dä det otvivelaktigt finns etl praktiskt behov av lagregleringpä detta område, är det mycket tillfredsställande all förslag härom nu lagtsfram. Den föreslagna lagstiftningens omfattning och närmare innehåll kan istort sett godtas, dock med vissa reservationer belräffande detaljer (senedan). Till skillnad från del inlernordiskaregelsystem som tidigare finns bl.a. beträffande äktenskap, adoption och förmynderskap,är de nu föreslagna reglerna beträffande faderskap begränsade till frågor omgiltigheten av beslul (och faderskapsfastställelser i annan form) meddelade iannat nordiskt land. Förslaget lar sälunda inte upp de frågor som rörmyndigheternas behörighet samt lagvalei. Del lär förutsättas att dessa spörsmålkommer att övervägas -även såvitt angår förhållandet till de nordiska länderna- av den nya utredning som aviseras (PM s. 17). Dä det trots avsaknaden avenhetliga behörighets- och lagvalsregler visat sig möjligt att utforma beslämmelsernaom giltigheten av meddelade beslut på ett enkelt sätt, som innebär att man slipperifrån tyngande kontroller och formaliteter vid bedömningen, utgör det sagdainte något skäl mot genomförande av den nu föreslagna lagstiftningen. Vadangår de föreslagna reglernas förhållande lill den nordiska domskon-ventionen,ryms sannolikt även domar rörande faderskap under art, 1 i konventionen (jfr PMs. Däremot torde faderskapsfastställelser i annan form än genom domåtminstone i regel falla utanför konventionen. Med "avgörande" brukari jämförbara lagar och konventioner förstås ett beslut av myndighet, jfr t, ex,3 § (1976:108) om erkännande och verkställighet av utiändskl avgörande angåendeunderhållsskyldighet och motsvarande bestämmelse i , Etterkännande av faderskap kan därför inte gärna anses som etl"avgörande" i domskonvenlionens mening, även om del avgivits införeller under medverkan av myndighet, och är givelvis heller inte att betraktasom en "dom" eller "förlikning". Delkan i och för sig beklagas att den föreslagna lagstiftningen sälunda Prop.1979/80:5 32 åtminstonedelvis lorde komma all sakna konveniionsmässig bas. Å andra sidan är värdet avförankring i den nordiska domskonventionen i alla händelser tvivelaktigt, dådenna konvention är utformad som en ramkonvention och inte ålägger defördragsslutande staterna konkreta förpliktelser beträffande lagsiiftningensinnehåll (bortsett från art. 2, som inte är aktuell här). 1: begreppei dom. Enligt PM(s. 20) avses med dom "ett beslut av domstol varigenomdomstolen slutligt avgör den sak som målet handlar om". Till dennadefinition, som ansluter sig lill 1 § andra stycket nordiska domslagen (1977:595),borde måhända fogas en kommentar såvitt angår beslut varigenom talan ifaderskapsmål avvisas, t. ex. på grund av bristande talerätt eller preklusion. Etlsådant beslut innefattar ett slutligt avgörande av målet men ulan någonprövning av själva saken och torde inte kunna anses falla in under lagen. Dä avvisningsbeslutåtminstone i inte tycks vara ovanliga i internalionellrättsliga faderskapsmåi,vore elt förtydligande i nämnda riktning dock inte ur vägen. Huruvidaavgörandet betecknas som dom, beslut eller på annat sätl bör uppenbariigen varautan betydelse. I 2 §nordiska domslagen jämställs med dom vissa andra avgöranden, bl. a. beslul omersättning till vittne eller sakkunnig. Sådana beslut, härrörande från ,eller , blir tydligen gällande och verkställbara här i landet ävennär de meddelats i faderskapsmål. Däremot är bestämmelsen angående ersättningför rättegångskostnader (2 § första stycket 4) begränsad till fall där"dom i målet skulle omfattas av denna lag", dvs. nordiska domslagen.Då denna lag inte är tillämplig beträffande faderskapsdomar (7 § förstastycket 4), synes resultatet bli att beslut om kostnadsersättning i de mål somavses med den nu föreslagna lagen inte fär internordisk giltighet. 1 avsaknadav särskild motivering ler sig denna ståndpunkt svårbegriplig. 1-2§§: innebörden av att utländskt avgörande gäller i . I PM förs en intressantdiskussion om vad del innebär att en utländsk faderskapsdom "gäller"här i landet. Som framhålls i PM (s. 17) bör härmed i princip förstås att domenlikställs med en motsvarande dom meddelad av svensk domstol. Närmare synpunkterpå vad detta innebär för olika slag av här aktuella domar redovisas i PM på s.21 ff Vad som anförs om dessa frågor- vilka delvis kan uppkomma även närfaderskap fastställts pä annat sätt än genom dom -förtjänar i principanslutning. Enalltför dogmatisk syn på hithörande problem bör dock undvikas. I fall där tvåeller flera rättsordningar "stöter samman" inträffar det inte såsällan alt en viss "anpassning" av eljest vedertagna regler ellerprinciper ter sig Prop.1979/80:5 33 nödvändigföratt undvika besynnerliga resultat. Det exempel som lämnas i PM på s. 22 fgeri detta hänseende anledning till vissa tvivel, Ingasärskilda problem synes dock uppkomma i exemplet för den händelse norsk rätl ärtillämplig beträffande faderskapspresumtionen enligt svensk internationellprivaträtt. I så fall medför erkännandet av den norska domen att rättslägetblir detsamma i som i , dvs. den fränskilde mannens faderskap stårdeflnilivi fasl. Omdäremot svensk rätt är tillämplig beträffande faderskapspresumtionen - t, ex.därför att mannen är svensk medborgare (om nu del kriteriet är avgörande förlagvalet, vilket ingalunda kan anses säkert) - blir lägel ett annat. Dennasituation är knappast tänkbar i rent svenska förhållanden; ty då del inte finnsnågon presumtion för den frånskilde mannens faderskap enligt svensk rätt, finnsdet inget utrymme för en negativ bördstalan och följaktligen heller inte för ensvensk dom varigenom en sådan talan ogillats. När man skall la ställning tillrättsverkningarna av den norska domen, har det därför ingen mening att säga är likställd med en svensk dom av samma innehåll och i motsvarandesituation. På sin höjd skulle man kunna ta fasta på de verkningar en sådansvensk dom i allmänhet har. Detta synes vara den ståndpunkt vara resonemanget iPM grundar sig. Med utgängspunkt härifrån blir resultatet otvivelaktigt attdomen inte fär några rättsverkningar "annat än i den män den utgör hinderför ny rättegång". Men i vilken män föreligger sådant hinder? Vad som ärav intresse från svensk synpunkt är tydligen en talan av barnet om fastställelseav mannens faderskap. Skall den norska domen anses utgöra hinder för en sädantalan blir resultatet groteskt, ty erkännandet av domen kommer att definitivtlåsa fast ett rättsläge karakteriserat av elt "hallande faderskap":från norsk synpunkt är det avgjort alt mannen är fader till barnet, från svensksynpunkt all han inte är fader. Dennakonsekvens ter sig helt oacceptal)el. En tänkbar utväg vore att anse den norskadomen, varigenom den negativa bördstalan ogillats, ha begränsad rättskraft påså sätt atl den inte utgör hinder för positiv talan om samme mans faderskap. Ensådan ståndpunkt torde vara svår att förena med normala principer föromfattningen av domars rättskraft, men några direkta prece-densfall torde intefinnas och är av fömt antydda skäl knappast tänkbara inom ramen för svenskrätt. Även om här berörda hinder skulle anses överkomligt, kan faderskapstalanvid svensk domstol dock inte tas upp lill prövning med mindre omständigheternaär sädana atl svensk domsrält föreligger för sådan talan. Äveni bästa fall är denna väg till "utjämning" av rättsläget i och Sverigesåledes både krånglig och osäker. Det bör då övervägas om inte utgångspunktenför resonemanget är onödigt "läst". En betydligt enklare lösning voreatt i den speciella situation som här diskuterats godta den norska domen medden verkan den (i förening med den norska presumtionsregeln) häri , dvs. atlmannen är atl anse som fader. Härigenom skulle man från 3 1979/80. Prop.1979/80:5 34 svensksida visserligen få frånfalla den internationellt privalrätlsliga regel somutpekar svensk lag som tillämplig beträffande faderskapspresumtionen, men detlaär i och för sig ingenting ovanligt vid erkännande av utländska domar, och denhär föreslagna lösningen har fördelen att stämma vida bättre överens med syftetbakom regler om sådanl erkännande. Ettannat exempel på liknande problem i norsk-svenska relationer är följande:Enligt norsk rätl är det i vissa fall möjligt att fastställa att en person (A)är fader till ett barn, fastän barnets moder är gift och presumtionen lill förmånför mannens i äktenskapet (B:s) faderskap alltjämt är gällande (se 1 och 5 §§1956 års lov om horn i ekleskap, jfr PM s. 50). Genom en sådan fastslällelseutesluts B:s faderskap. Liknande regler finns numera i svensk rätt (FB 1:2andra siycket), men varken de formella eller de materiella förutsättningarnaär utformade på samma sätt som i norsk rätt. Har det nu fastställts i attA är fader till barnet, skall denna fastställelse på vanligt sätt gälla iSverige. Är norsk rält tillämplig belräffande frågan om B:s presumerade faderskap,vållar det heller inga svårigheter att anse denna presumtion hävd genom fastställelsen.Är svensk rätt tillämplig i denna del, skulle presumtionen för B:s faderskapsträngt tagel fortfarande bestå (åtminstone om inte den norska fastställelsenråkade till alla delar uppfylla kraven i FB 1:2 andr.. stycket) eftersom nägonnegativ bördstalan inte förts. Denna ståndpunk' .an emellertid inte rimligenvidhållas i och med atl godtagit den norska fastställelsen av A:sfaderskap. Resultatet bör därför även i detta fall bli att fastställelsen fårverkan atl bryta presumtionen för B:s faderskap -oavsett att detta kan sägasinkräkta på den svenska internationellt privaträttsliga regeln om tillämpliglag på den frågan, 2§: "Också en fastställelse av faderskap i annan form än genom dom..."Denna formulering kan missförstås, då det ligger nära til! hands att dra slutsatsenatl föregående paragraf är begränsad till "fastställelse av faderskap genomdom". 1 själva verkel omfattar 1 § även andra domar, t. ex. domarvarigenom faderskapstalan ogillats eller negativ bördstalan bifallits. Föratt en fastställelse skall bli giltig i krävs enligt den föreslagnatexten till 2 § alt den "har skett i , eller ".Emellertid kan detta rent geografiska kriterium rimligtvis inte vara avgörande,och det motsvarar heller inte intentionerna bakom förslaget; jfr PM s. 25 därdet sägs att "var själva erkännandet har skett saknar i och för sig egentligbetydelse". Till en början måste krävas att erkännandet ar giltigt i urspmngslandetOfr art. 1 nordiska konvention om indrivning av underhällsbidrag,där del visserligen på motsvarande sätl talas om "skriftlig förbindelse,varigenom / en av de fördragsslutande staterna någon... utfäst sig. ..",men där erforderlig begränsning uppnås genom kravet atl förbindelsen ärverkställbar i den staten). Vidare är avsikten uppenbarligen att begränsa lagenlill fall där faderskapet fastställts i enlighel med etl nordiskt lands internarätt (till skillnad från fastställelser som skett enligt utomnordisk lag mensom Prop.1979/80:5 35 betraktassom giltiga enligt dansk, finsk eller norsk internationell privaträtt). Dessaförutsättningar kan å andra sidan myckel väl vara uppfyllda även om denhandling vari faderskapet erkänts har upprättats eller undertecknats i ett landutanför . Behovel av närmareprecisering i nämnda hänseenden faller dock bort när fastställelsen skett undermedverkan av myndighet i något av de berörda länderna (på samma sätt som belräffandedomar, jfr 1 §). Av PM (s. 25) tycks framgå alt så genomgående är fallet vid defaderskapsfastställelser 2 § avses omfatta. Med hänsyn härtill synes denenklaste och mest adekvata lösningen vara att anknyta fastslällelsens giltigheti till den medverkande myndighetens nationalitet. Vill man också läckain "ambassadfallen", kan beslämmelsen formuleras sä att faslslällelsengäller i om den tillkommit under medverkan av "dansk, finsk ellernorsk myndighet". Härigenom - men inte genom formuleringen "myndigheti , eller " - blir del klart att ellfaderskapserkännande omfattas av lagen om det avgivits t. ex. vid danskaambassaden i men inte om det avgivits vid tyska ambassaden i (jfr om dansk praxis i sädana fall PM s. 34 0. I enlighet härmed kunde 2 §förslagsvis formuleras på följande sätt: "Har faderskap fastställts iannan form än genom dom, gäller fastställelsen i om den skett undermedverkan av (behörig) dansk, finsk eller norsk myndighet." 3 §:Inga kommentarer i sak. Terminologiskt förefaller det önskvärt att sä långt möjligt anknyta till motsvarande beslämmelse (8 § försia stycket 4) i nordiska domslagen. Formuleringen föresläs därför ändrad till: "Dom eller.,. , om rättegäng angående faderskapet är anhängig här i riket eller.,." 4 jj:Enligt den föreslagna texten har rättegäng i etc, liiispendens verkan i i den meningen att den utgör hinder för prövning av ny talan angående faderskapet vid svensk domstol. Som påpekats i PM (s, 28) bör lill undvikande av motstridiga avgöranden ej heller något erkännande av faderskapet få komma till stånd i sä länge den utländska rättegängen pågår. bör således inte godkänna ett faderskaps- erkännande som avges . Det synes önskvärt att denna ståndpunkt kommer till uttryck i lagtexten, sä mycket mera som tillämp ningen ankommer på barnavårdsnämnderna. Ikraftträdandebestämmelserna.Lagen skall i princip tillämpas även pä "gamla" domar och fastställelseri annan form. Vad angår domar, bör härvid uppmärksammas den i 1 § angivnaförutsättningen att domen "avser faderskap". Intill ikraftträdandetav den nuvarande lagstiftningen pä området i Danmarkd,1,1961), (I, IO,l976)ochNorge(l,10.1957)kunde i dessa 1979/80:5 36 länderen man (i och t. o. m. flera män) under vissa omständigheterförpliktas betala underhäll till ett utomäktenskapligt barn ulan fastställelseav faderskapet. Del torde även i juridiska sammanhang förekomma att domar avdetta slag omtalas såsom avseende ett slags faderskap("betalningsfaderskap", "underhållsfader" etc). Det kanemellertid inte vara motiverat att tillägga sådana domar betydelse i ividare män än att det utdömda underhållet skall kunna indrivas här, vilketsäkras genom konvention i ämnet. Även om det måste anses framgå av denföreslagna lagtexten att den inte omfattar dylika domar, är det till förebyggandeav missförstånd önskvärt atl en anmärkning om förhållandel göres i propositionentill den blivande lagen. Frånregeln om lagens tillämpning pä "gamla" avgöranden göres undanlag ifall av motstridiga avgöranden frän olika nordiska länder. Ehuru bestämmelserom domskonflikter o, d, i övrigt ansetts kunna undvaras (PM s, 27), synes detvälmotiverat atl särbehandla "gamla" avgöranden med hänsyn lill atldel tidigare inte funnits några inlernordiska regler vare sig om litispendens ellerom giltigheten av utländska avgöranden på detta område. Förfall där det ena av de motstridiga avgörandena är svenskt, är bestämmelsenutformad på ett sätt som synes innebära att lagen inte skall äga tillämpning pädet danska, finska eller norska avgörandet, oavsett om del svenska avgörandethärrör från tiden före eller efter lagens ikraftlrädande. Åtminstone indirektskulle härigenom en regel ges för lösningen av konflikter mellan olikaavgöranden även när det ena av dem är "nylt". Oavsett värderingen avden föreslagna lösningen i sak, förefaller det mindre konsekvent att för enspeciell situation - nämligen vid konflikt mellan ett "gammalt"danskt, finskt eller norskt avgörande och ett "nytt" svenskt -reglerasådana frågor när detta i övrigt ansetts obehövligt. Något påtagligt praktisktbehov av en dylik bestämmelse är det svårt att se, ty så länge det baraföreligger ett "gammalt" danskt, finskt eller norskt avgörande skalldet gälla i och därmed utgöra hinder för ett "nytt" svensktavgörande. Del kan naturligtvis tänkas alt ett sådant likväl kommer till ståndav förbiseende, men den möjligheten finns i lika hög grad om det danska, finskaeller norska avgörandet är "nytt" och har då inte ansetts motiverasärskilda regler om konflikter mellan olika avgöranden. Mest konsekventförefaller därför vara att undantaget frän lagens tillämplighet begränsas tillfall av motstridiga "gamla" avgöranden, oavsett om de härrör frånSverige eller från annat nordiskt land. Somframhålls i promemorian leder avsaknaden av regler om giltigheten här i landetav faderskapsavgöranden i andra länder till praktiska problem för inblandadeparter och för kommunernas sociala organ och andra myndigheter. Den ökande röriighetenöver gränserna, främst i de nordiska länderna. Prop.1979/80:5 37 tordekomma att medföra att problem av detta slag alltmer accentueras i framtiden.Det är därför angeläget atl lagstiftningsvägen komma till rätta med denosäkerhet som råder om faderskapsavgörandenas rättsverkningar iannat nordiskt land. Detsynes naturiigt att ett faderskapsavgörande från etl av de nordiska länderna ocksäblir gällande i de övriga. En likartad lagsliftning i de olika länderna bördärför eftersträvas. promemorian föreslagna lagstiftningen synes motsvara detta syfte. Förbundsstyrelsenhar ingen erinran mot de föreslagna lagreglerna. Denföreslagna lagen avses bli lillämplig ocksä på äldre faderskapsavgöranden.Därigenom kan i praktiken tveksamma situationer uppstå, såsom att två äldrenordiska faderskapsavgöranden står i motsättning till varandra. Del synesdärför ändamålsenligt att lagstiftaren i specialmotiveringen till lagen närmarebelyser de frågor som kan antas möta i tillämpningen beträffande äldreavgöranden. Enligtpromerriorian avser regeringen att tillsätta en utredning som skall övervägamotsvarande frågor som berör internationella faderskapsmåi. Frågor avhithörande slag förekommer visseriigen relativt sällan hos de kommunala socialaorganen, men när de förekommer är de vanligen komplicerade och svårbedömda. Styrelsentillstyrker därför att de blir föremål för en särskild ulredning. Advokatsamfundetser med tillfredsställelse atl genom departementels promemoria ett första stegtagils mot lösande av faderskapsfrågor med internationell anknytning. Samfundetkänner väl till de problem som avsaknaden av lagregler medför. Samfundet villunderstryka viklen av elt fortsatt arbete inom området. Advokatsamfundethar ingen erinran mot promemorians förslag atl i försia hand frågan omgiltigheten av nordiska faderskapsavgöranden regleras. Samfundei finnerdeiriktigt alt erforderiiga bestämmelser tills vidare tas in i en särskild lag. Samfundeihar ingen erinran mol den föreslagna lagtexten, Domareförbundettillstyrker den föreslagna lagstiftningen. 4 1979/80. 1979/80:5 38 Notatom internationale faderskabssporgsmål i () 1.Intern lovgivning om faderskab 1det folgende gengives hovedtraekkene af dansk rets regler om faderskab (lov nr.200 af 18. om horns retsstilling (BL) og justilsminisleriels belaenkningnr.