prop · G30385 · 1979-12-31 00:00:00 — De personer som utsatts för denna närgångna bevakning har, såviitkänt är, inte offentligt visal missnöje med den offentlighet deras agerande iförhandlingen fått. Det kan därför ifrågasättas om ett påtagligt behov avinspelningsförbud i någon form verkligen föreligger. För att ett förbud skall bli respekterat måste det - fömtomatt uppfattas som meningsfullt - vara sådant alt dess efterlevnad lätt kankontrolleras så att eventuella överträdelser blir beivrade. Dagens avanceradeinspelningsteknik torde lätt göra varje förbud illusoriskt. Mycket drastiskakontrollåtgärder måste tillgripas för att avslöja den som verkligen vill spelain förhandlingen. Även detta talar givetvis mot ett förbud. Behov att lagfästa rätten till enskilds bandinspelning vidoffentlig förhandling inför domstol föreligger inte. Denna rätt måste ansesvara en del av den i 5 kap 1 § I st fastslagna offentlighetsgmndsat-sen. 11 överväganden om gällandefotograferingsförbud Det i förslaget till rättegångsbalk intagna förbudet motfotografering i rättssalen möttes i vart fall vid riksdagsbehandlingen - avkraftig kritik. Det var med knapp majoritet det godtogs. somförflutit från balkens ikraftträdande har emellertid ytterst få röster höjtsför en uppmjukning eller liberalisering av detta absoluta förbud. Tvärtom harpropåer om ytterligare begränsningar av möjligheterna att fotografera de irättegång Prop.1979/80:87 57 inblandade personerna förekommit. Förbudet tycks sålundavara väl känl och accepteras av de flesta. Av de myndigheter och personer somyttrat sig över eiler haft synpunkter pä fotograferingsförbudet är det endastSveriges Radio som ansett att det finns skäl att överväga förändringar elleravskaffande av det. Endast en av de domare haft kontakt med harvarit med om att någon försökt fotografera under pågående förhandling. I detfallet rörde det sig om en TV-inspelning från en brottmålsförhandling. Såvälsjälva fotografen som de två personer som biträdde honom vid inspelningen ådömdesböter med stöd av 9 kap 5 S RB. De två sistnämnda har överklagat beslutet.Önskemålet att slopa eller ändra gällande bestämmelser tycks sålunda inte varastort. Möjligheten att genom teckningar återge situationer från rättssalenutnyttjas ofta och torde av allmänheten uppfattas som det naturliga sättet atti tidningar och TV illustrera rättegångsreferaten. Den gmndlagsfästa yttrandefriheten omfatlar jämväl frihetall i bild meddela upplysningar. Med stöd av informationsfriheten kan man göragällande att det föreligger en rätt att genom fotografering skaffa sig informationoch upplysningar. Begränsningar av dessa friheter får endast ske genom lag ochdå för att tillgodose godiagbara ändamål. Ett förbud mot fotografering irättssal begränsar sålunda vissa gmndläggande fri- och rättigheter. Det innebärockså en inskränkning av offentlighetsprincipen i dess vidaste mening. Då detgäller frågan att eventuellt införa ett förbud mot privat bandinspelning hardomstolsverket funnit att integritetsskyddssynpunkter normalt får stå tillbakatill förmån för offentlighetsintresset. Enahanda förhållande kan tyckas böraråda då det gäller fotografering vid motsvarande tillfälle. Oaktat detla ärdomstolsverket inte bereti att föreslå några ändringar av gällandeförbudsregel. Förutom avsaknaden av ett behov att ändra talar dessutom följandeför ett bibehållande av förbudet. Enligt allmän uppfattning anses "en bildsäga mer än tusen ord". Etl fotografi av en person som befinner sig i enömklig situation uppfaUas oftast av denne som mer kränkande än ett referateller annan återgivning av situationen. Trots att ett referat kan vara fylligtoch detaljerat känner sig personen inte så utlämnad däri som då en notisillustreras med hans porträtt taget vid den händelse som refereras. Vidare uppfaUassjälva fotograferingen som mer påträngande än en inspelning. Vid fotograferingstillfälletkrävs vanligtvis ett aktivt handlande från fotografens sida. Han måste skaffasig fri sikt mot den han avser atl avbilda, han behöver kanske göra vissakroppsrörelser m. m. Detta i förening med fotografens särskilda sätt attfokusera det tilltänkta objektet gör alt denne i högre grad än när det gällerbandinspelning känner sig utsatt för uppmärksamhet. Man bör härvidlag ha iminnet atl objektet oftast befinner sig i en tvångssituation där han själv intefulll ut råder över sitt handlande. En bandinspelning sker mer anonymt och deninspelade känner inte så intensivt atl det är just han som är föremål för någonsorts registrering. Att ta ett fotografi är ett 1979/80: 87 58 Den som fotograferas har mycket små möjligheter atl värja sig eller ivart fall förbereda sig för denna form av registrering. Vid en bandinspelningär den registrerade oftast förberedd på att hans uttalanden kommer att bevarasoch han kan därför i viss utsträckning väga sina ord. Fotografering får därförregelmässigt anses vara en sådan allvarlig integriletskränkning attoffentlighetsintressen bör få stå tillbaka. Åven utifrån ordningssynpunkt kandet vara lämpligt med etl folograferingsförbud eflersom sådan verksamhetvanligtvis kräver ett aktivt handlande av fotografen. Prop.1979/80: 87 59 Yttrande över angående utredning omrättslig reglering av bandinspelning vid rättegång m. m. (Dnr 5285-1977) Sedan rättegångsutredningen beretts tillfälle att avgeeventuella synpunkter på mbricerade PM får utredningen anföraföljande. Enligt rättegångsutredningens mening har domslolsverketuppfattal sill uppdrag att utreda frågan om rältslig reglering av privatbandinspelning vid rättegång alltför snävt. Verkel anser alt uppdraget enbartgäller frågan om rätten atl företa inspelning. De problem som kan vara förenademed en återgivning av det inspelade anses alltså falla utanför uppdraget. Den tolkning av uppdraget som verkel gjort torde enligtutredningens mening inte vara avsedd. Den stämmer heller inte överens medordalagen i regeringens beslut. Helt klart är att JK:s framställning - tillvilken hänvisas i regeringens beslut avser inte bara inspelningsfrågan utanäven återgivningsfrågan. Enligt rättegångsutredningens mening blir de övervägandenav inspelningsfrågan som inte tar hänsyn också till ålergivningsmöjligheten avmindre intresse. Utredningen anser därför att bör ulvidgasin ulredning till att omfatta även återgivningsfrågan. Med hänsyn till vad nu anförts är det tveksamt om det är meningsfulltatt f. n. yttra sig över promemoria. Utredningen vill emellertidbegagna tillfället att lägga fram några synpunkter som enligt utredningensmening bör beaktas i fortsatta arbete. Först några ord om gällande rätt. Det synes råda allmänenighet om alt enskild person har rätt att spela in en rättegång på band (skivae. och att den enda begränsningen häri är den som ligger i 5 kap. 9 §första slycket RB, dvs. möjligheten för rättens ordförande att av ordningsskälmeddela olika föreskrifter. Bestämmelsen ger emellertid möjlighel att förbjudainspelning endast om den stör ordningen vid förhandlingen. Vad som här åsyftastorde endast vara störningar genom ljud, flyttning av mikrofoner e.d. Det finns anledning att underslryka att rätten att görainspelning inte är begränsad till fall då förhandlingen är offentlig. Även närförhandlingen äger mm inom stängda dörrar finns en sådan rätt, låt vara alt deldå sällan finns några åhörare. Inspelningen kan emellertid företas av parternaeller deras ombud eller av vårdnadshavaré, förmyndare eller annan som har fillståndatt övervara förhandlingen. Utredningen kan alltså inte dela domstolsverketsuppfattning (se sammanfattningen) att reglerna om förhandling inom stängdadörrar skulle kunna hindra privata bandinspelningar ens av åhörare. En heltannan sak är atl rätten kan förordna atl vad som 1979/80:87 60 förekommitvid förhandlingen inom stängda dörrar inte får uppenbaras. Sådana förordnandenär dock inte obligatoriska, Åven en inspelning som skett inom stängda dörrarkan alltså komma att återges i t, ex. radio. Rättegångsutredningenansluter sig naturligtvis till principen om största möjliga offentlighet viddomstolsförhandlingar. De intressen som ligger bakom denna princip tillgodosespå många olika sätt. Enligt utredningens mening kan principen inte anses krävaatt privat bandinspelning tilläts, men detta utesluter inte att man så långtmöjligt söker utnyttja de i viss mån ökade möjlighelerna lill offentlighet somsådana inspelningar innebär. Om och i vad mån några inskränkningar bör görasmåste bli en avvägningsfråga, där olika intressen ställs mol varandra.Utredningen återkommer strax till denna fråga. Åvenom bandinspelning kan ske också vid förhandling inom stängda dörrar, är deluppenbart att frekvensen av sådana fall kan antagas bli liten. De eventuellaölägenheterna av inspelningarna blir därför också begränsade. Dessaomständigheter bör emellertid inte få föranleda att förhandlingar inom stängdadörrar tillgrips som en utväg att komma till rätta med olägen-hetema av privatabandinspelningar. Enligt utredningens mening är det -från offentlighetssynpunkt en klart bättre lösning att begränsa rätten till sådana inspelningar än atttillgripa stängda dörrar. Rättegångsutredningenanser att utgångspunkten fortfarande bör vara att en inspelning är tillåten omden inte stör ordningen vid förhandlingen. Till skillnad från domstolsverketanser utredningen emellertid att rättens ordförande bör ges möjlighet att ävenunder vissa andra förutsättningar förbjuda en inspelning. Denna inställning ärnaturligtvis delvis en följd av att utredningen vid sin bedömning väger in ävenåtergivningsmöjlighe-tema. Skälen för utredningens ståndpunkt är i korthetföljande. Detblir allt vanligare att parter och vittnen på gmnd av rädsla - ibland t. o. m. uttryckligahot - är obenägna att uttala sig i rättegångar eller t. o. m. vägrar attinfinna sig. Viljan att uttala sig kan bli ännu mindre om utsagorna inspelas avenskilda personer i rättssalen. Även personer som inte känner sig hämmade avsådana skäl som sagts, känner ofta rättegången som en stor psykiskpåfrestning. Detta påverkar deras förmåga att avge en tillräckligtfullständig, klar och opåverkad berättelse. Obenägenheten att uttala sig kanväxa ytterligare om den som skall höras har anledning förmoda att utsagankommer att återges i t. ex. radio, kanske rent av med en redigering som ger enfelaktig bild av vad som yttrats. Risken att få höra sin egen, kanske i starkaffekt avgivna utsaga, återgiven i radio eller på annat sätt, kan avhålla nästanvem som helsl från att fritl uttala sig. Detsamma gäller när den hörde kanmisstänka att inspelningen kommer att användas för rena trakasserier. Slutligenbör i detla sammanhang beaktas atl ett offentligt återgivande i etermediaskulle kunna utnytljas av parter, ombud eller vittnen för att "spela uppinför galleriet", dvs. att till förfång för en saklig domstolsprocessdriva agitation i stället för att utföra talan. Prop.1979/80:87 61 En situation som - mot bakgrund av del anförda - säkerligenkan fömtses inträffa är att en part eller ett vittne vägrar uttala sig i måletom en privat inspelning görs. Den enda nmliga lösningen i en sådan situation ärenligt utredningens mening att inspelningen förbjuds. Offentlighetsintressetmåste anses fullt tillgodosett genom att förhandlingen är offentlig. Det ärväsentligare att målet kan utredas på ett korrekt sätt än att annan än rätlenfår göra en bandinspelning. Eftersom gällande rätt inte tillåter ett inspelningsförbudvare sig i den beskrivna siluationen eller i de förut behandlade fallendär den hörde känner sig mer eller mindre pressad av inspelningen, behövs enregel med det fömt antydda innehållet. Frågan är då i vilka fall rättensordförande bör ha möjlighet att förbjuda inspelningar. Del avgörande bör enligtutredningens mening vara humvida inspelningen är till men för rättens ochpartemas strävan att utreda målet. Om en person som hörs i målet besväras av enprivat inspelning och denna omständighet kan antagas vara till men förutredningen i målet, bör inspelningen sålunda kunna förbjudas. Del ligger i sakens natur alt en regel av detla slagkommer att tillämpas något olika av olika domare. Detsamma gäller emellertidäven om de materiella regler som ordföranden har att lillämpa i målet. Eftersomhan är betrodd att döma i målet bör han också kunna betros den prövning som härfömtsätts. Den åsyftade regeln skulle kunna infogas i 5 kap. 9 §första stycket RB och förslagsvis ges följande innehåll. På rättens ordförande ankommer att upprätthålla ordningvid rättens sammanträden och att meddela därför nödiga föreskrifter. Han ägerutvisa den som stör förhandlingen eller eljest uppträder ofillbörligt så ockför undvikande av trängsel begränsa antalet åhörare i rättssalen. Likaså ägerhan förbjuda att annan än rätten tager upp förhör på fonetisk väg, om det kanantagas att upptagningen så besvärar den som höres att det blir till men förutredningen i målet. Ej må fotografi tagas i rättssalen. Det föreslagna fillägget till 5 kap. 9§ första styckel RBsynes böra föranleda motsvarande utvidgning av andra stycket samt avstraffbestämmelsen i 9 kap. 5§ RB. Att någon, som utredningen ovan påpekat, "spelar uppinför galleriet" torde man kunna komma till rätta med genom att tillämpa redanexisterande processuella bestämmelser (jfr t. ex. 43 kap. 4 § och 46 kap. 4 § RB). Från åklagarhåll har inom utredningen pekats på att detkan fömtses att privata bandinspelningar görs i rättegångar där en av flerapersoner i en gmpp av brottslingar - t.ex. inom narkotikaområdet - lagfors.Inspelningarna i målet mot den först lagförde kan vara av stort värde förpersoner som ännu inte lagförts, eventuellt inte ens delgivits misstanke ombrott. Utredningen av vissa typer av brott, bl. a. narkotikabrott ochkvalificerad ekonomisk brottslighet kan på detta sätt allvarligt försvåras.Utredningen anser att synpunkter av detta slag inte kan nonchaleras. 1979/80:87 62 Det står visserligen var och en fritt atl genom sienografieller vanlig skrift återge utsagorna men det lorde inte råda något Ivivel om atlbandinspelning är en väsentligl effektivare melod. Om en inskränkning i offentlighetsprincipen befiims önskvärdäven i dessa fall får man nog överväga en utvidgning av mcijiigheterna till förhandlinginom stängda dörrar i 5 kap. I S andra slycket RB. ''i situationen vidpolisförhör då undersökningsiedaren kan meddela förbud enligl 10 §sekretesslagen), 1 vissa fall kan del dock kanske vara lillräckligl atl förbjudaprivat inspelning av förhör. En dylik förbudsmöjlighet skulle kräva en utvidgningav det i 5 kap 9§ föreslagna tillägget. En sådan lösning skulle från offentlighelssynpunktvara mer tilltalande än den förstnämnda, Utred-nmgen har dock i dellasammanhang ej ansett sig kunna la slällning till dessa frägor om avvägningmellan olika motstridiga intressen såsom offentlighetsprincipen och önskemåletoni en eftektiv brottsbekämpning, har i del föregäende medvelel bortsettfrån en omständighet som inte berörl men som inle är ulan betydelseför ett ställningstagande till frågan huruvida privata bandinspelningar undervissa fömtsättningar bör kunna förbjudas, nämligen frågan om allmänhetenstillgång till rättens inspelningar. Utredningen vill i denna del fästadomstolsverkets uppmärksamhel på följande. Rättens inspelning av t.ex. ett vittnesförhör utgör allmänhandling. Delta framgår av 2 kap. 3 och 7 SS tryckfrihetsförordningen (i desslydelse enligt SFS 1976:955i, Att var och en kan på begäran få en utskrift aven sådan inspelning är uppenbart. Ingen har heller ifrågasatt rälligheten atlavlyssna inspelningen. Däremot lorde det ha rått en viss oklarhet i frågan humvidaallmänheten också har rätt att få en kopia av inspelningen, medtryckfrihetsförordningens terminologi kallad upplagning. Denna oklarhel ärnumera undanröjd. Av 2 kap. 13 S Iryckfrihelsförordningen framgår alt en sådanrätt föreligger. I detta sammanhang är det av särskilt intresse attdatainspektionen i sitt remissyttrande över det betänkande som låg till grundför ändringar i 2 kap. tryckfrihetsförordningen föreslog, att man avintegritetsskäl skulle behandla bl.a. ljudband på samma sätt som upptagning förautomatisk databehandling (prop. 1975/76: 160 s. BeträlTande sådanaupptagningar gällde och gäller fortfarande (se nyssnämnda 13 §) att myndighelej är skyldig att lämna ut upptagningen i annan form än utskrift.Departementschefen sade sig emellertid "f. inte vara beredd aU tadet steg datainspektionen förordat (a, prop. s. 189), Det nu anförda innebär att eU förbud mot enskildinspelning kan bli i viss mån verkningslöst i den mån domstolen själv gör eninspelning, dvs, främst när det gäller vittnen. Om exempelvis en journalisthindras att göra en egen inspelning kan han i stället begära att få en kopia avrättens inspelning. Detta kan naturligtvis - om den hörde inser vilkamöjligheter journalister m, fl, har - skapa problem. Motsvarande möjlighetföreligger sällan i fråga om vanliga partsförhör, sakframställningar ellerpläderingar eftersom så- Prop.1979/80:87 63 dana normalt inte inspelas av rälten. Om ett vittne kännersig så besvärat av att vittnesmålet spelas in att även rätlens inspelning måsteuleslulas, vilket innebär att utsagan får protokolleras för hand, uppkommernaturligtvis inte heller några problem. Med hänsyn till uppgifter inomdomstolsväsendet vill utredningen i detta sammanhang fästa verkels uppmärksamhetpå att dom-stol-ama kan behöva tekniska anvisningar om lämpliga metoder attframställa kopior av fonetiska upptagningar. Det synes också rimligt altsådana kopior pä något sätt prissätts. Eftersom bestämmelse i detta ämne saknastorde de f. n. rent av böra utlämnas utan avgift (jfr a. prop. s. 182 n). ser inle som sin uppgift att här dranågra slutsatser av det som anförts om kopior av bandinspelningar. Deltorde ankomma på att i försia hand ta ställning till om deangivna omständigheterna bör påverka en eventuell regel i RB om privata bandinspelningar. Enligt rättegångsutredningens mening talar starka skäl förett allmänt förbud mot fotografering i rättssal. Förbudet bör emellertid intedrivas in absurdum. Om rätten och parterna inte har någon erinran borde del ivissa fall - t. ex. i ett dispositivl tvistemål mellan två stora företag - intevara uteslutet att tillåta fotografering med stillbilder, i vaije fall föreförhandlingens början eller efter dess avslutande. Har bilden tagits undersådana förhållanden torde den i allmänhet ge ett bättre intryck av berördapersoner än om den som ibland sker tagits i trappor, korridorer ellereljest på väg till eller från rättssalen. Det anförda för över till frågan vad del nuvarande förbudeiinnebär. Gäller det enbail fotografering under förhandling eller gäller detäven fotografering i omedelbar anslutning till förhandling? Att förbudet integäller helt generellt torde vara uppenbart. Motiven synes ge vid handen attförbudet avser enbart en pågående förhandling men detta löser inte frågan sålänge det är oklart vad som innefattas i begreppet förhandling. Dessutomsaknar lagtexten uttrycklig hänvisning till detta begrepp. anser de nu anförda omständigheternatala för vissa jämkningar i den nu gällande regeln. Prop.1979/80: 87 64 Bilaga2 Sammanställning av remissyttranden Utan att ta ställning i fråga om domstolsverkels bedömningav utredningsuppdragets omfattning anser jag - i likhel med rätlegångsulredningenoch överåklagaren i Slockholm - del vara mindre ändamålsenligt atl bedöma fråganom prival bandinspelning vid rättegång utan att frågan om återgivning av sådaninspelning klargöres. Del är sålunda mot bakgrund av dennareservation som jag yttrar mig över förslag. När det gäller frågan i vad mån prival bandinspelning börfå förekomma under domstolsförhandling slälls intressen som rör de inblandadesintegritet och rättegångsförfarandets effektivitet mot intresset av störstamöjliga otTentlighet vid domstolsförhandlingar. I likhet med rätlegångsulredningenanser jag att offentlighetsprincipen inte kräver atl prival bandinspelningfillåts. Detta utesluter dock inte att man så långt del går söker utnyttja de iviss mån ökade .möjligheter till offentlighet som sådan inspelning ger. Deintressen som talar emot en reglering som innebär full frihet för envar aU görabandinspelning är sådana att främst bandupptagning av utsagor av enskildaparter - i brottmål målsägande och tilltalad - samt av vittnen berörs avdiskussionen. Detta innebär emellertid inte att frågan saknar intresse när detgäller uttalanden t.ex. i form av plädering som görs av åklagare och försvarareeller ombud. Även om sistnämnda kategorier torde få finna sig i att vad desäger tas upp på band och kan komma att återges i skiftande sammanhang kvarstårnämligen det gmndläggande intresset av aU deras uttalanden i rättegången kanhelt inriktas på vad som krävs i denna och göras utan sidoblickar mot huruttalandena skulle le sig t.ex. vid ett återgivande i radio eller TV, måhändalösryckta ur silt sammanhang eller i redigerad form. Frågan om inspelning avuttalanden av sistnämnda personkategorier är emellertid så intimt förknippadmed problem som rör återgivning av det inspelade att jag inte finner detmeningsfullt att här diskutera den isolerad. Allmänt kan jag dock konslaleraatt integritetssynpunkter som talar för en begränsning av inspelningsrätten härknappast gör sig gällande. Problemet får en helt annan svårighetsgrad när det gällerenskilda parters och vittnens uttalanden i rättegången. Här föreligger enligtmin mening ett tungt vägande intresse att skydda den personliga integriteten. Ihög grad gör sig också gällande intresset av att undvika faktorer som kanmedföra aU dessa kategorier drar sig för att uttala sig fritt eller låter sina 1979/80:87 65 uttalandenpåverkas av för rättegången ovidkommande hänsyn, såsom atl deras uttalanden kankomma att återges i etermedia i form av banduppspelning. Jag vill härunderstryka vad som i rättegångsutredningens yttrande och i bifogadeunderremissyttranden från överåklagarna i , och Malmöframhållits rörande de problem som föreligger när det gäller ovilja hos vittnenoch andra att uttala sig på gmnd av rädsla eller till följd av den motvilja ochpsykiska press som många människor känner när det gäller att uttala sig infören större krets. Det vore enligt min mening orealistiskt att tro att vetskapenom att bandinspelningar från rättegången kan komma att återges offentligt t.ex.i etermedia inte skulle i avsevärd grad öka de redan föreliggande problemen pådetta område. Såsomframgår av promemorian är en differentierad reglering av rätten att göra privatbandinspelning vid rättegång förenad med stora svårigheier av bl.a.gränsdragningskaraktär. Den enklaste metoden att undvika sädana svårigheteroch i största möjliga ulslräckning värna om de syften som är detprimära för rällegångsförfarandet - atl inblandade personers uttalanden är friaoch ofärgade av ovidkommande hänsyn -vore att införa ett totalförbud mot privatbandinspelning under domstolsförhandling. Skäl av samma slag som ligger tillgrund för del gällande fotograferingsförbudel kan i viss mån anföras för ettförbud även när det gäller bandupptagning. Ett totalförbud har som framgår avbifogade yttrande förordats av överåklagaren i . Även en sådan lösning ärdock förknippad med svårigheter av principiell och praktisk art. Visserligenanser jag som ovan framhållits inte offentlighetsprincipen kräva att envartillåts att företa bandinspelning vid domstolsförhandling. Det skulle emellertidväcka betänkligheter att förbjuda den som är part i rättegången att som etthjälpmedel vid utförande av sin talan i målet göra egna bandupptagningar.Härtill kommer att de bandinspelningar, främst av målsägande-ochvittnesutsagor, som i tingsrätt och hovrätt regelmässigt sker genom rättensförsorg såsom rättegångsutredningen framhållit är att anse som allmännahandlingar och att rätt sålunda föreligger för allmänheten att få ul kopia avbandupptagning enligt de regler som gäller för sådan handling. Etl förbud motprivat bandinspelning skulle sålunda i stor utsträckning vara verkningslöst närdet gäller utsagor som inspelas genom rättens försorg.