prop · G30377 · 1979-12-31 00:00:00 — En sådan olikhetförefaller dock mindre stötande än all nu pågående utbetalningar gåvobeskattasunder i många fall därför att försäkringstagaren råkat avlidaföre lagens ikraftträdande. Svenska försäkringsmäklares och försäkringskonsultersförening: LSK anför (s 159) att det i detta fall "knappast (är)något rättvisekrav alt beskattningen avskaffas". I nästa två meningarsäger emellertid: "För ett slopande talar bl. a. rättviseskäl på såvis att den nuvarande beskattningen enligt AGL gör åtskillnad mellantjänstepensionsförsäkring och en motsvarande försäkring som en egenföretagaretagit. Även stegringen av inkomstskatt och marginalskatt saml administrativaskäl talar i samma riktning." Mol en ändring anförs endast (s. 160) attden pågående årliga beskaltningen skulle avbrytas och atl olikhet skulle skapasi förhållande till de fall då förmånstagareförvärv redan beskattats som arv. Mot de senare båda skälen kan anföras, att mottagande avvarje särskill pensionsbelopp i gåvobeskattningsfallen utgör ett särskill fångoch atl skattskyldighetens inträde alltså sammanfaller med varje sådantförvärv. Den vanliga principen vid övergångsbestämmelser är atl de nya reglernaskall tillämpas på förvärv för vilka skattskyldighet uppkommit efter dessasikraftträdande. Det kan för övrigt inträffa, att den förmånstagare som gåvobeskattatsför sina förvärv avlider efter lagändringen och att en annan förmånstagare blirberättigad till återstående pensionsbelopp. Dennes förvärv kommer således attredan från början ske under de nya bestämmelsernas giltighetstid. För hans delskulle således något avbrott i en serie årliga gåvobeskattningar inte ske. Vare sig det är samma eller ny förmånstagare som ärberättigad till belopp som utfaller efter lagändringen, kan dennes inkomst bliså betydande, atl den sammanlagda inkomst- och gåvoskatten för mottagna beloppblir därav. Därmed skulle just den effekl inlräffa som LSKinte funnit 1979/80:77 137 Konsekvensen fordrar således att även försäkringarsom före lagändringen gåvobeskattats befrias från sådan skatt såvill avserbelopp, för vilka skattskyldighet inträder efter de nya bestämmelsernasikraftträdande. Den föreslagna undantagsregeln för redan aktualiseradeförsäkringar innebär en halvmesyr som delvis konserverar missförhållandena. Om kommitténs förslag till övergångsregler läggs tillgrund för lagstiftning anser flertalel av de ovan nämnda remissinstanserna altdet nuvarande grundavdraget om . bör höjas till tre basbelopp. Reservanternas förslag att förmånstagarförvärv av pensionpå grund av frivillig pensionsförsäkring som tecknats ävenfortsättningsvis skall beskattas om försäkringen är yngre än biträds avLO och TCO. Det får även stöd av i . TCO kan inte anse det motiverat att förmånstagarförvärv avpension på grund av frivilliga P-försäkringar, som beskattas i de fall deär äldre än lio år, hädanefter helt befrias från beskattning. TCO menar att deförsäkringar som är yngre än och som tecknats enligl den årsingång gällande lagstiftning även fortsättningsvis bör beskattas då dessa tecknatsunder helt andra betingelser vad avser beskaltningskonsekvenserna än vad somgäller för yngre försäkringar. TCO menar dock att det för dessa försäkringar ärmotiverat med uppräkning av det grundavdrag, som inte reglerats sedan år 1958så att anpassning sker till dagens penningvärde. 8.2 Höjning av grundavdraget för livränta som utgår pågrund av kapitalförsäkring Kommitténs förslag att grundavdraget om . per årför K- livräntor skall höjas till etl halvt basbelopp tillstyrks eller lämnas utanerinran av samtliga remissinstanser. Kammarkollegiet tillägger dock att del kanifrågasältas huruvida skäl för sådant avdrag föreligger, eftersom de utfallandebeloppen numera inte inkomstbeskattas. En remissinstans, nämligen Svenska försäkringsmäklares ochförsäkringskonsulters förening, anser att avdraget bör höjas med ett störrebelopp än kommittén föreslagit. Föreningen anför bl. LSK:s förslag till höjning av det vid arvs- ochgåvobeskattningen skattefria förmånstagarebeloppet vid livräntor som utgår pågrund av annan försäkring än pensionsförsäkring (K-livräntor) är i och för sigvälkommet. Det utgör dock endast en juslering av beloppet med hänsyn till denefter inträdda penningvärdesförsämringen. Emellertid finns enhgtFöreningens mening anledning att i detta sammanhang la under övervägande atthöja detta avdrag. Genom de begränsningar i fråga om pensionsförsäkringar, som1975 införts i KL, har helt borttagits möjligheterna att med sädanaförsäkringar ge ett efterlevandeskydd i form av periodisk inkomst åt andra änmake, sammanboende eller barn. Inte ens om en skattskyldig velat säkerslällaett sådant skydd åt någon som för sin försörjning varit beroende av den 1979/80:77 138 skattskyldigekan pensionsförsäkring användas. Trots att många har socialförmåner i form avålders- eller förtidspensioner etc. kan kanske en person, som har det gottställt, vilja ge sina åldriga föräldrar eller en handikappad släkting enförbättrad levnadsstandard och önska genom en försäkring säkerställa dennaförmån även efter givarens död. LSK har i sitt betänkande Pensionsförsäkring (SOU1975:2 s. 108) hänvisat de skattskyldiga till att ordna sådant skydd "påannat sätt än genom P-försäkring". Vad som då närmast kommer i fråga är efterlevandelivräntorav kapilalförsäk-ringstyp i KL:s mening. Eftersom pensionsförsäkringsbeloppenäven till efterlevande make, samboende eller barn i praktiken är begränsade medhänsyn till alt premierna för pensionsförsäkringar numera är maximerade, är densom önskar försäkra elt högre skydd åt sådana personer hänvisad till att byggapå med K-livränteförsäkring. Premiernaför sådana försäkringar kan te sig dryga för givaren m. h. t. att de skallbetalas med beskattade medel. Om mottagaren därtill skulle få lov att betalaarvs- eller gåvoskatt, kanske t. o. m. enligt arvsskatteklass II, för belopp överstigande ett halvt basbelopp, skulle K-livräntorknappast bli ett realistiskt alternativ till P-försäkringar. En uppmjukning avarvs- och gåvoskattepåföljderna framstår således som en välmotiveradföljdändring till lagstiftningen om P-försäkringar. Riktpunkten för arvs- ochgåvoskattefriheten bör här vara åtminstone det belopp som avindrivningsmyndigheterna tillämpas såsom existensminimum för en ensamstående iStockholm. Detta belopp är f. n. och den faktiska hyreskostnaden. Om denna uppskattas till558 kr. skulle årsbeloppet av existensminimum utgöra . Dettamotsvarar 1,5 basbelopp, om detta utgör . Ändringarnai P-försäkringsbeskattningen har lett till och kommer även fortsättningsvis attmedföra en minskning av P-försäkringspremierna och därmed även av sparandet isådana försäkringar. Särskilt starkt har bortfallet av de stora engångspremiernainverkat. Ett sätt att i någon mån motverka denna från det allmännas synpunktolyckliga påföljd av skattelagstiftningen skulle vara att stimulera sparande i K-försäkringarmed försörjningsändamål. Beträffande sådana försäkringar, vilka inte ärbelåningsbara, behöver något missbruk inte befaras. Det skattebortfall som enliberalare avdragsrätt skulle kunna medföra är helt marginellt och urstatsfinansiell synpunkt således försumbart. Förmånen kan ses som ett slagsvederlag från det allmännas sida till dem som genom livränteförsäkringundandrar kapital från omedelbar konsumtion och utsätter det förvärdeminskning genom en fortgåendepenningvärdesförsämring. 9Värderingen av temporära och/eller uppskjutna livräntor (4.4) Kommitténsförslag att beräkning av kapitalvärdet av vissa rättigheter skall kunna skeenligt försäkringstekniska grunder lämnas utan erinran av flertaletremissinstanser. Några fiskala instanser, nämhgen samtlänsstyrelserna i och län, tar upp frågan särskilt. 1979/80:77 139 Tingsrätten delar kommitténs uppfattning att ettförtydligande av 23 § D AGL bör ske. bör emellertid tillses att nyablanketter för försäkringsintyg jämlikl 49 § AGL fastställs och att av dessaintyg klarl framgår att beräkning av kapitalvärdet gjorts påförsäkringstekniska grunder. De båda länsslyrelserna berör del förhållandet att förslageli sak endast avser försäkringar men har fått en lagteknisk utformning somomfattar även andra rättigheter. Vid värdering av temporär och/eller uppskjuten livräntaskall enligt förslaget beräkning ske "efter försäkringstekniska grundermed iakttagande av föreskrifterna i denna paragraf." (§ 23) Sådanvärdering kan även antas bli aktuell beträffande annan rättighet än livränta.Det är därför erforderligt att närmare anvisningar lämnas om hur sådanvärdering av rättighet skall göras. Beträffande andra rättigheter lorde det f. n. saknasmöjlighet att få en värdering gjord på det sätt som förutsattes i förslaget. Ensådan värdering bör därför endast krävas när utgivaren av rättigheten ärförsäkringsgivare. 10 Rätt till avdrag för s. k. livlån (4.5) Kommitténs förslag att skuld för vilken försäkring utgör säkerhelinte skall vara avdragsgill i försäkringstagarens dödsbo intill beloppel avförsäkringens tekniska återköpsvärde har fått ett blandat mottagande av remissinstanserna.Förslaget godtas av , kammarkollegiet, ,försäkringsinspektionen, , länssryrelserna i ochVästernorrlands län samt TCO. Det avstyrks av i Kristianstadslän, . , ,, handelskammare. Lantbrukarna skattedelegation, /SR, Svenskaförsäkringsmäklares och försäkringskonsulters förening samt LO. LO anslutersig till reservanternas uttalande att skattesanktioner inte bör vara nödvändigaför att lösa det speciella problemet med s.k. livlån - försäkringar med en frånbörjan planerad belåning för att betala premierna - utan att dessa börbegränsas eller helt utgå genom åtgärder av försäkringsbranschen. Vad flertalet negativa remissinstanser främst vänder sigmot är atl förslaget avviker från den civilrättsliga behandlingen av skulder.Samtidigt uppkommer en enligt remissinstanserna oacceptabel skillnad iförhållande till den situationen att försäkringstagaren kort före sin död löserskulden. Prop.1979/80:77 140 Familjeföretagens före/ung: Enligt civilrältsliga regler (20 kap. 4 § )skall tillgångar och skulder i bouppteckningen redovisas som de var viddödsfallet. Dödsboet häftar i delta sammanhang i skuld och denna skallföljaktligen inberäknas vid värderingen av bobehållningen. LSK:s förslaginnebär att arvsskatten skulle beräknas på en större behållning än denfaktiska. Detta skulle bryta mot hävdvunna civilrättsliga principer. Vidare kan mot påslåendet att ett missbruk avskattefrihetsbestämmelser föreligger anföras, atl om försäkringstagaren självföre sin död löser sitl livlån, vilkel medför alt skatlefrihetsbestämmelsen i vissafall kan utnyttjas hell eller lill slörre del av förmånstagarna, kritik med fogknappast kan resas mot detla förhållande. Samma synpunkter framförs av bl. a. , Lantbrukarnas skattedelegation, /SR och anför vidare; Om , såsom LSK föreslagit, denna skuld inte skulle fåavdras vid arvsbeskaltningen, skulle arvsskatten bli beräknad på en störrebehållning än den faktiska. Detla är en orimlig ståndpunkt. Av dödsboetförskjuten arvsskatt på lånets belopp, som inte motsvarades av någon faktisktillgång, skulle vid arvsskiftet inte kunna avkrävas dödsbodelägare eller testamentstagare,eftersom denna skatt inte "belöper" på någon lott eller del av lottsom tillskiftats denne, i varje fall inte om förmånstagaren är någonutomstående. En viljeförklaring har i dessa fall endast den effekten atlförsäkringens bruttobelopp såsom en kontanttillgång tilläggs förmånstagaren.Denna fördelningseffekt får förutsättas ha varit känd för och avsedd avförsäkrings-lagaren och blir till sin karaktär att jämställa med en loltläggningsbestäm-melsei ett testamente. Det finns inget skäl alt ingripa mot en sådan disposition meden undantagsregel i arvsskallelagen. Även i de fall då förmånstagares tillskottblir arvsskattefria, föreligger denna fördelningseffekt, som måste antas havarit avsedd. I ett betydande antal fall har stora livförsäkringar genomgåvor överlåtits lill barn eller barnbarn. När dessa inte övertagitbetalningsansvaret för lån som vid överlåtelsen belastat försäkringen utandetta legal kvar hos överlåtaren har denne regelmässigt förpliktat sig och sittdödsbo att lösa lån som kan kvarstå vid dödsfallet, detta för att de nya ägarnainte skulle bli lidande på att försäkringen var belånad. I konsekvens härmedhar också gåvoskatt betalats för försäkringens fulla värde vidöverlåtelsetillfället, dvs. utan avdrag av lån. Om dödsboets förpliktelse attlösa lånet inte skulle få avräknas vid arvsbeskattning efter givaren skulle endubbelbeskattningseffekt uppstå. En sådan kan inte godtas. Från försäkringshåll påpekas också att bakgrunden tillavtalet inte behöver vara att uppnå vissa skattelättnader. Det kan vara frågaom alt tillföra mottagaren kontanta medel, t. ex. för att betala arvsskatteneller för att lösa ut vissa arvingars laglott, medan mer bundna tillgångar idödsboet övergår genom giftorätt, arv eller testamente. handelskammare åberopar samma skäl somhandelskammaren 1979/80:77 141 anförl beträffande den inkomsl- och förmögenhelsrätlsligabehandlingen. I denna del anfördes bl. Sålunda kan situationen vara sådan att detför samhällel ur andra synpunkter än önskvärdheten av elt nysparande kanframstå som angeläget att en försäkring kan vidmakthållas och premiebelalningenfortsätta. Det kan här vara fråga om en försäkring tagen för atl lösa framtidagenerationsskiftesproblem eller elt plötsligt uppkommet behov av ökatfamiljeskydd. Ett annat exempel är då en försäkring utgör säkerhet för enföretagares rörelsekredil. Det kan heller inle anses rimligt att en person somtvingas alt av ekonomiska skäl belåna sina försäkringar skall drabbas av enskärpt beskattning som åtskilliga försäkringstagare, som harbelånade försäkringar, kan förmodas ha möjlighet att uppta molsvarande lån utananvändande av försäkringar som säkerhet och därmed uppnå oförändrat skatterättsligtresullal. Härtill kommer att det föreslagna systemet skulle skapatill viss del oöverstigliga kontrollsvårigheter och att det är ägnal att främjatillkomsten av en grå marknad. Handelskammaren kan mol bakgrund härav inte förorda den avutredningen föreslagna lösningen trols att Handelskammaren är medvelen om altdetta innebär ett accepterande av atl också försäkringar som belånats av skälsom ur samhällets synvinkel inte motiverar en fortsalt förmånlig skattebehandlingkommer i åtnjutande av denna förmån. Mot den lagtekniska lösning utredningenföreslår kan f. ö. ocksä resas invändningar av principiell natur då julösningen innebär väsentliga avvikelser från tillämpade principer vidden skatterättsliga behandlingen av gäld och gäldränta. ultalar att det förefaller vara en onödigthård åtgärd alt på detta långtgående sätt motverka främst livlånen. Samfundethar den uppfattningen att livlånen i sig ofta är mycket välmotiverade, varförde enligt samfundets mening inte bör yiteriigaie försvåras. uttalar sig inte i frågan omlämpligheten av den föreslagna inskränkningen. Tingsrätten vill dock fästauppmärksamheten på att beskattningsmyndigheten har svårigheter att kontrolleraom i bouppteckningen antecknade skulder avser skulder för vilkalivförsäkringen lämnats som säkerhet. Flera remissinstanser, bl. , och , anför även att denföreslagna regeln utgör ett betydligt större ingrepp än som är påkallat för attstävja vad som av kommittén betecknats som missbruk. LSK:s förslag omfattar - i motsats till vad som föreslåsbeträffande inkomst- och förmögenhetsbeskattningen - även sådana fall då pantenutgörs av en ren riskförsäkring eller annan livförsäkring som enligtförsäkringsbolagens grunder ej är belåningsbar. Ej heller här tas någon hänsyntill om försäkringen utgör blott sekundär säkerhel och/eller får utnyttjasendast vid dödsfall. 1979/80:77 142 har påtalat sistnämnda förhållande såvillavser inkomst-och förmögenhetsbeskattningen och får i tillämpliga delar hänvisatill vad där anförts (s. 11). Om den av LSK föreslagna bestämmelsen ej anseskunna avvaras helt, anhåller riksförbundet även såvitt gäller arvsbeskattningenatt de fall undantas då det med stöd av lånevillkor, inlyg från bank ellerannan institutionell långivare eller på annat tillförlitligt sätt kan styrkas atlpantsatt livförsäkring endast utgör sekundär säkerhet och/eller får tas ianspråk uteslutande vid dödsfall. förutsätter också här att vidsekundär pantsättning även visas att långivaren bedömt den primära säkerhetenvara i huvudsak betryggande. Under alla förhållanden utgör enligt riksförbundets meningden av LSK föreslagna regeln ett betydligt större ingrepp än vad som ärpåkallat för att stävja det av kommittén som missbruk betecknade förfarandet.Regeln skulle komma att omfatta, förutom vissa berörda fall, även merarenodlade skuldförhållanden där förmånstagareavdrag inte är aktuellt, t. ex.pantsatta utmätningsbara försäkringar, lån som överstiger sex basbelopp per förmånstagareoch sådana undantagsfall där förmånstagare inte är förordnad. I andra remissvar nämns också det fallet, att förmånstagarenändock mottagit belopp på grund av utmätningsfria försäkringar som uppgår tilldet arvsskattefria beloppet. konstaterar attdet lånebelopp som omfattas av viljeförklaringen i dessa fall skulle bli arvsbeskattatbåde hos arvingarna som en tillgång i dödsboet och hos förmånstagaren som endel av hans förvärv. Förbundel finner en sådan dubbelbeskattning orimhg. i län anser alt kommittén medsin metod inte lyckats ringa in alla avsedda fall. Om motivet till den föreslagna ändringen har varit att stävjamissbruk av rätten till avdrag med upp till sex basbelopp borde förslaget hautformats så att det endast träffar de fall där ifrågavarande avdrag verkligenkan utnyttjas. Har däremot avsikten varit att hell stoppa möjligheten attvid beräkning av behållningen i elt dödsbo böra avdrag för skuld där enförsäkring ligger som säkerhet, borde från rättvisesynpunkt tillämpningsområdetha gjorts vidare än vad kommittén föreslagit. Med den utformning lagregelnerhållit av kommittén berörs inte avdragsrätten i exempelvis följande fall: Ett av barnen i en familj står som försäkringstagare.Syskonen är förmånstagare. Den försäkrade är fadern, vilken även åtagit sig atlbetala försäkringspremierna. Försäkringstagaren erlägger gåvoskatt fördet premiebelopp fadern eriagt . I samband med försäkringsavtalet harförordnats att fadern äger rätt att belåna försäkringen samt att skulden skallgäldas ur faderns dödsbo. Eftersom skulden i detta fall skall avdragas i denförsäkrades och inte i försäkringstagarens dödsbo blir den av kommitténföreslagna ändringen inte tillämplig. Oavsett hur begränsningen av avdragsrätten sker kommerdödsbodelägarna, för det fall behållningen inte överstiger det skuldbeloppvarmed dödsboet vägras avdrag, att arvsbeskattas utan att ha erhållil någotarv. I synnerhet då förmånstagaren inte är dödsbodelägare ter sigkonsekvenserna av en sådan begränsning i avdragsrätten orimliga. anser sig inte kunna tillstyrka förslagetangående avdrag för s. k. livlån i dess nuvarande utformning. 1979/80:77 143 ÄvenLantbrukarnas skattedelagation anser alt en eventuell ändring i stället börinriktas på basbeloppsavdragen. En tänkbar lösning skulle vara att medgebasbeloppsavdrag endast för förmånslagare som är förälder, make eller barn tillden avlidne. kan i stället tänka sig ett modifierat avdragsförbud.Folksam anför: Vianser det principielll riktigt att en regel införes i lagstiftningen somomöjliggör ett utnyttjande av det socialt betingade förmånstagareavdragetoch avdrag för gäld i bouppteckningen. Emellertid kan det ifrågasättas om inteden föreslagna regeln i viss mån skjuter över målet. I den mån förmånstagareavdraginte kan göras, exempelvis när det gäller belånade utmätningsbara K-försäkringareller vid lån som överstiger summan av förmånstagareavdragen i det särskildafallet kan det övervägas om inte gäldavdrag borde tillåtas. Man kunde tänka sigatt modifiera avdragsförbudet och medge avdrag för den del av gälden somöverstiger nämnda belopp. Vi föreslår att en regel av denna innebörd införes istället för den av kommittén föreslagna. Beträffandeövergångsbestämmelserna anför och att förslagel, om det skulle godtas, inte bör tillämpas på redaningångna avtal. Förbundet anför vidare att i allt fall en tillräckhgt långövergångstid - - bör införas, så att försäkringstagarna om möjligtkan åstadkomma de kontanter som krävs för att lösa livförsäkringslånet ochdärmed eliminera den kraftiga skatteskärpningen. Slutligentar upp vissa tekniska frågor. Om LSK:sförslag angående i princip slopad avdragsrätt i bouppteckning för lån motsäkerhet i livförsäkring skulle genomföras, måste i varje fall en av förslagetföljande dubbelbeskattningseffekt undvikas. Eftersom förmånstagareförordnandetvid viljeförklaring civilrättsligt avser försäkringens bruttobelopp är detenligt riksförbundets mening av största vikt att 12 § kompletteras med enuttrycklig bestämmelse att livförsäkringslån, för vilket dödsboet är betalningsskyldigt,skall avräknas från förmånstagareförvärvet. Iifrågavarande sammanhang har riksförbundet också uppmärksammat en tekniskfråga. Avdragsförbudet föreslås nämligen omfatta även sådana fall, då denavlidnes make äger den belånade försäkringen. Anledningen härtill torde varaatt försäkringen kan vara den efterlevande makens enskilda egendom och attdödsboet därför enligt nuvarande regler kan belastas med en skuld utan attmotsvarande tillgång arvsbeskattas. Om försäkringen å andra sidan inte ärenskild egendom utan tillhör giftorättsgodset skall dess återköpsvärde upptas ibouppteckningen. Vid ett genomförande av LSK:s förslag behövs därför som komplemenlen regel i 23 § AGL att värdet av en belånad livförsäkring som är efterlevandemakes giftorättsgods skall beräknas efter avdrag för lånet. Vidarebör uttrycket "försäkringstagaren" i 13 § 1 mom. 4) utbytas mot"den avHdne".