prop · G303103 · 1979-12-31 00:00:00 — Man kan l.ex, tänka sig alt jordägaren i en sådan siluaiion inle skallha räll alt vägra fortsatt arrende på grundval av etl skriftligt avtal, om haninte betalar arrendatorn ersällning molsvarande arrendatorns beräknadenettointäkt av arrendestället jämte del ytterligare belopp, someventuellt kan behövas för atl hålla arrendalorn skadelös. Samma skäl som lalar för alt bruket av muntliga avtal börmotverkas kan enligt min mening anföras för att man bör begränsa jordägarens möjligheterall kringgå besitlningsskyddsreglerna genom all ulan sakligt skäl vägra altteckna skriftligt avtal med längre arrendetid än etl år. Enligt JB föreliggerbesittningsskydd vid sidoarrende endasl om arrendetiden översiiger elt år.Ettåriga avtal är emellertid i prakliken myckel vanliga. Så länge ell sådanlavtal inte sägs upp, förlängs det automatiskt med etl år i sänder. Sker däremotuppsägning, har den uppsagde parlen ingen möjlighel alt föra frågan vidare tillarrendenämnden. DelIIJu:5 Skr 1979/80:103 30 Som jag nämnde inledningsvis har kommiitén på riksdagensinilialiv fåll i uppdrag atl göra en översyn av reglerna om sidoarrende.Beträffande riktlinjerna för denna översyn hänvisar jag lill vad lagutskollelhar anförl i sitt av godkända belänkande (LU 1977/78:26 s. 13-14). Inom ramen för denna översyn bör kommillén enligt minmening överväga huruvida en arrendalor, som forllöpande har innehaft skriflliglellårsavial under viss sammanlagd tid, bör ges rätt atl få en flerårig avtalstidfastställd av arrendenämnden enligi samma principer som skulle gälla för rättenatt få ell munlligl avtal omvandlat lill ell skriflligl. Undanlag mäste dockgöras för del fall alt jordägaren har befogad anledning alt upplålaarrendestället för endast ell år i sänder. normallbeträffande jord som arrenderas från lantbruksnämnds markreserv i avvaktan påatt mera långtgående strukturförändringar kan genomföras inom ell område. Jag har pekal på några ålgärder som kan komma i fråganär del gäller atl motverka all arrendelagstiftningen kringgås genom muntligaavtal eller skriftliga avtal som gäller i sänder. Del står ocksåkommiitén fritt alt överväga andra lösningar på del problem som den sloraulbredningen av de muntliga avtalen och de ettåriga skriflliga avtalen innebär.Jag vill emellerlid siryka under atl en förutsättning för all ålgärder av detlaslag skall kunna godlas är all de inle vållar olägenheler från andrasynpunkter. Kommittén bör därför noga överväga vilka för- och nackdelar som kanvara förenade med ålgärder i del syfle som jag har här. Elt förslärkt rättsskydd för arrendatorn i sådanasituationer som här har nämnls synes i allmänhel inle böra påverkas av attfastigheten byter ägare. Kommiitén bör därför undersöka i vilken utsträckningde skyddsregler för arrendalorn som kommiitén föreslår också skall kunna görasgällande mol en ny ägare av fastigheten. Jag övergår härefter lill reglerna om arrenderättensförverkande. Enligt 8 kap. 23 § 3 JB är arrenderätten förverkad om arrendatornvanvårdar arrendestället och inle efler tillsägelse vidlar rättelse.Förverkandepåföljd inträder också, om arrendalorn eftersätter vad som åliggerhonom enligt 9 kap. 35 § JB. Därmed avses fall då jordägaren har lämnat arrendatornkreatur eller redskap för att användas på arrendestället. Har visst värdeåsatts den överlämnade egendomen, åligger del arrendalorn all forllöpande underarrendetiden hålla egendom av samma slag på arrendeslällel lill elt värde sommoisvarar vad han har mottagit. Denna egendom lillhör hela liden jordägarenutan särskilt förbehåll. Underlåter arrendatorn all hålla tillräckligt medsådan egendom som åliggandet avser, är arrenderätten förverkad om rättelse ejsker efler tillsägelse. Alt arrenderätten är förverkad innebär att jordägaren harrätt all säga upp avtalel . Om jordägaren säger upp avlalet på grund avatt vanvård föreligger, är han berättigad till ersättning för den skada som hanlider genom atl arrenderätten upphör . Dessulom har jordägaren rätttill ersättning för den ökning av brislbeloppel som vanvården ofta medför (se 9kap. 15 och 23 §S JB). I framställningen från LRF anförs alt vanvård avarrendeslällel i prakliken kan åberopas som förverkandegrund först närmisskötseln har fortskridit sä långt att mycket grov vanvård föreligger. Skadankan då vara så omfattande alt del kan krävas lång lid och slora kostnader förall sälla arrendestället i stånd igen. Arrendatorns ersällningsskyldighel förökal brislbelopp ger i praktiken inte tillräcklig kompensation för den skadasom har uppställ. Enligi LRF;s mening bör kommiitén få i uppdrag all se överifrågavarande 31 Kommittéer:Justitiedepartementet Del II Ju:5 bestämmelser i syfle att närmare förtydliga och preciserabegreppel vanvård som förverkandegrund. Jag delar LRF;s uppfallning all JB;s regler om vanvård avarrendeslällel bör anpassas bättre lill de nya jordbrukspolitiska riktlinjerna.Jag erinrarom alt regeringen lill lagrådet har remilleralelt förslag lill lag om skötsel av jordbruksmark som skall ersätta 1969 årsjordhävdslag. Enligi det remitterade lagförslaget, som föreslås träda i kraflden , skall brukningen av och kultiverad betesmark(jordbruksmark) uppfylla viss minimistandard. Jordbruksmark, som med hänsynlill läge, omfång och övriga förulsältningar är lämplig för jordbruksproduktionskall brukas så atl markens produktionsförmåga las lill vara på eltändamålsenligt säll. avses få befogenhet all ingripa om brukningeninle uppfyller föreskrivna krav. Kommittén bör mol denna bakgrund överväga i vilkenulslräckning del är lämpligl all anknyta innebörden av termen vanhävd i tillde krav som enligt det remitterade lagförslaget skall gälla för atl brukningenskall anses godtagbar eller inle. En sådan anknylning är dock bara möjligbeträffande den arrenderade jordbruksmarken. När det gäller misskölsel avbyggnader på arrendeslällel måsle termen vanhävd avgränsas på annal sätl. Enmöjlighel som LRF har pekal på kan vara att beslämma gränsen med ledning av detinbördes storleksförhållandet mellan underhållsbrislbelopp och arrendeavgiften. Enligt 8 kap. 2 § JB kan i ell arrendeavtal avtalas omavvikelse från vissa tvingande bestämmelser i 8-11 kap. JB. För all elt sådanlavtalsvillkor skall bli gällande mellan parterna fordras emellertid altarrendenämnden godkänner avvikelsen. En förutsättning för all nämnden skallkunna meddela dispens är atl arrendeavtalet innehåller förbehåll om atl dispensfår sökas. Om arrendenämnden avslår dispensansökningen, förfallerarrendeavtalet. Ogiltigheten drabbar avlalet i dess helhel, om parterna inlehar avtalat om annal. Skälel till detta är atl den vägrade dispensen kanmedföra alt de förutsättningar under vilka avtalet har lillkommil blirväsentligt rubbade. LRF har pekat på att det inte har föreskrivits någontidsgräns inom vilken dispens skall sökas. Ansökan om dispens kan därför ges intill arrendenämnden efler del att avlalet har börjal lillämpas. Omavlalet i ett sådanl fall blir ogiltigt på grund av atl dispens vägras, kanarrendalorn försättas i en mycket besvärlig situation. Kommittén bör med hänsyn lill del anförda övervägahuruvida del bör föreskrivas alt dispens måste sökas . Härvidmåsle särskili uppmärksammas vad som skall bli följden, om en dispensansökaninle ges in inom den föreskrivna liden. Möjligen kan det finnas förulsältningarför atl i ell sådanl läge låla avlalet vara bindande för parterna med undantagav det avtalsvillkor som förbehållet om dispensansökan avser. 1 den delenskulle då i stället de tvingande lagreglerna bli tillämpliga. I framställningen från LRF berörs också frågan omfideikommissarrendatorernas rättsställning. I fråga om arrende avfideikommissjord gäller olika regler beroende på om upplåtelsen avser huvudgårdeller undergård. Som huvudgård räknas i försia hand själva sätesgården. Dennabrukar normalt bebos och brukas av fideikommissarien men kan undanlagsvis varautarrenderad. Undergård är sådan jordbruksfastighet som inle under fleragenerationer har brukals av fideikommissarierna själva utan som har varitständigt utarrenderad. DelIIJu:5 Skr 1979/80:103 32 Avser arrendeupplåtelsen huvudgård och sker ombyte avfideikommissa-rie, är arrendeavtalet inte bindande för den nyefideikommissarien, även om avlalet är träffat för bestämd tid, som ännu intehar löpt ut. Delta gäller dock endast om annal inle har föreskrivits ifideikommissurkunden eller i särskilt beslut. Regeln om all den nytilllrädandefideikommissarien inte är bunden av arrendeavtalet är ett utiryck för denallmänna principen atl en fideikom-missarie inte får förfoga över fasiigheienpå sådanl säll, att han inkräktar på efterträdarens räll all lilllrädafastigheten och fa del av dess fulla avkastning. Motsvarande regel gäller närfideikommissjord övergår till iigare vid avveckling enligt lagen (1963:583) omavveckling av fideikommiss. Avser upplåtelsen undergård har arrendalorn en belydliglsäkrare ställning. Enligt 1 kap. 9 § lagen (1907:36 s. 1) om nyttjanderättlill fast egendom och 11 § lagen (1970:995) om införande av nya jordabalkengäller arrendeavtal beträffande undergård även för annan innehavare avfideikommisset än upplåiareri. En nytilllrädande fideikommissarie har dock rällall från tillträdesdagen säga upp arrendeavtalet.Uppsägningsrätlen lar sikte på sådana fall, där en arrendeupplåtelse av eneller annan orsak kan anses innefatta etl olillbörligt handlande motupplålarens eflerlrädare som fideikommissarie. Enligt 15 § lagen om avvecklingav fideikommiss gäller de beslämmelser som jag nu har redogjorl för ocksä närundergärd övergår till den som med äganderätt förvärvar egendomen vidavvecklingen. LRF har anfört att nuvarande regler beträffande arrende avfideikommissjord är olillfredsslällande mol bakgrund av altjordbruksarrendatorns besittningsskydd är en grundprincip iarrendelagstiftningen i övrigt. Särskilt ogynnsam är huvudgårdsarrendalorsräUsslällning vid en jämförelse med arrenderätten i övrigt. Del kan visserligeninvändas all arrendalorn bör vara medvelen om under vilka förulsältningar hanhar ingått avialel. 1 praktiken visar det sig emellertid all arrendatornyllersl sällan har kännedom om sin osäkra ställning. LRF anser all reglernarörande fideikommissarrendalorer bör ses över i syfte alt nä en bäitreöverensslämmelse med de grundprinciper som gäller för övrigajordbruksarrendalorer. Kommiitén bör förutsättningslöst pröva om del finnstillräckliga skäl för alt nu frångå den bedömning av arrendefrågorna somgjordes i samband med alt avvecklingslag antogs (se prop. En fråga som därvid särskilt bör uppmärksammas av kommittén är i vadmår, ändrade regler på detta rättsområde kan ges retroaktiv verkan (jfr prop.1970:145 s. 88). Om eventuella lagändringar inte skulle bli tillämpliga påredan beslående arrendeavtal, finns del skäl alt kartlägga hur storl delprakliska behovet av ändrade regler kan anses vara mot bakgrund av denavveckling av fideikommissen som pågår. I det betänkande som ligger lill grund för den i dagbeslutade lagrådsremissen lade kommittén också fram ell förslag lill ändraderegler beiräffande uppsägningsförfarandet och besittningsskyddsproceduren iarrendetvister. Vid remissbehandlingen var remissinstanserna i allmänhel enseom all den föreslagna ordningen framslod som betydligt enklare atl lillämpa änden nuvarande. Förslagel ansågs också innebära alt jordägaren och arrendalornblev mer jämställda i processuelll avseende. Flera av de remissinslanser somhade en positiv grundinställning till förslagel ställde sig ändå tveksamma bådetill en del av de principiella lösningarna och lill ulformningen av olikadetaljer i förslagel. Från flera håll framhölls dessulom all en reform avuppsägningsförfarandel beiräffande arrende borde anstå till dess hyres- 33 Kommittéer:Justitiedepartementet Del II Ju:5 rättsutredningen (Ju 1975:06) har lagt fram sitt förslaglill motsvarande reform inom hyresrätten. En sammanställning avremissytlrandena finns i bilaga 3 till lagrådsremissen. Som framgår av ktgrådsremissen har jag för min del funnilalt slarka skäl lalar för alt en reform av uppsägningsförfarandel ochbesittningsskyddspro-eeduren i arrendetvister bör genomföras först under näslaetapp i reformarbetet. Jag har bl.a. pekat på alt det av arbelslekniska skälinle har varit möjligi för kommiitén och hyresrältsutredningen atl samordnautredningsarbetet i denna del. har emellertid nu hunnitganska långl i sill arbele på en molsvarande reform inom hyresrätlen. Medhänsyn härtill och till remissulfallel i övrigl har jag i lagrådsremissenframhållil alt det enligt min mening är lämpligt all kommillén gör en förnyadgenomgång av förslaget i denna del. Bland de remitterade lagförslagen hardärför inte lagits upp något förslag lill ändring av uppsägningsförfarandel ochbesiltningsskyddsproceduren. bör undersöka på vilka punkter delförslag som lades fram i betänkandet kan behöva justeras med hänsyn lill desynpunkter som har framförts av remissinstanserna. Vid ulformningen avförslagel bör kommillén också beakla de principiella lösningar som kan kommaalt väljas för hyresrättens del. Enligt min mening är det av flera skälönskvärt all uppsägningsförfarandel och besillningsskyddsproceduren i sina huvuddragär så likformiga som möjligt på dessa båda rättsområden. Självfallel skall dockinte önskemålet om enhetlighet drivas så långt att man bortser från deskillnader som renl praktiskt föreligger mellan arrende och hyra. När delgäller l.ex. uppsägningstidens längd och slutdagen för de olika processuellafristerna måsle för arrenderättens del hänsyn las lill de nalurligaväxtodlings-perioderna inom jordbruket. Också på andra punkler saknas delförutsättningar för att arrende- och hyresreglerna skall kunna vara lika ialla enskildheter. En central fråga som jag inför kommitténs förnyadeöverväganden särskilt vill peka på är huruvida inte kravel pä uppsägning avarrendeavtalet bör kunna slopas i alla de fall då parterna är ense omförlängning och tvisten inle rör annat än villkoren för det fortsatla arrendet.Skäl lalar enligt min mening för att part som endasl önskar få lill slånd envillkorsändring skall få räll all ulan uppsägning av arrendeavtalet hänskjutatvisten lill arrendenämnden. Jag anser atl det då också ligger nära lill handsalt föreskriva alt det redan i ansökningen skall anges vilken ändring somönskas i de avtalade villkoren. För del fall alt förlängningstvisl handläggs gemensaml medvillkorstvisl bör vidare arrendenämnd enligt min mening ges befogenhet altavgöra förlängningsfrågan för sig genom mellanbeslul. Jag erinrar om althyresnämnd redan har denna möjlighel (se prop. 1974:151 s. 100-101 och146-147). Som framgår av vad jag inledningsvis anförde har kommiiténuiöver sina ursprungliga direktiv redan lidigare fått i uppdrag all övervägaålskilliga frågor, där önskemål om reformer har förls fram i skrivelser fränbl.a. Vissa av dessa önskemål rör frågor somtilldrar sig storl intresse bland jordägare och arrendatorer. Jag syflar här iförsta hand på frågor rörande investeringar på arrendefasligheter, eventuellaundantag från förbudet mol överlålelse av arrenderätten saml elt eventuelltinförande av en förköps- eller friköpsrätt för arrendatorn när arrendefaslighetenförsäljs. DelIIJu:6 Skr 1979/80:103 34 LRF har i sin framslällning framhållil all del ärangelägel all dessa frågor blir föremål för allsidig prövning och all såväljordägarnas som arrendalorer-nas berälligade intressen beaklas. Också jag villundersiryka viklen av all dessa frägor blir allsidigt belysta och att kommitténeftersträvar lösningar som tillgodoser de skilda intressen som kan föreligga. Del samband som f.n. finns mellan jordbruksarrende, bosladsarrendeoch fiskearrende bör enligt min mening bevaras också i fortsättningen. Kommitténbör därför överväga i vilken ulslräckning de förslag som kan komma alt läggasfram beiräffande jordbruksarrende bör föranleda följdändringar i fråga ombostadsarrende och fiskearrende. Skulle under ulredningsarbelets gång andra frågor som harsamband med dem som har komma alt aklualiseras, bör del slåkommillén frill att la upp också dem och lägga fram de förslag som därvid kante sig påkallade. Jag hemställer att regeringen utvidgararrendelagskommilléns uppdrag i enlighet med vad jag nu har anförl. Regeringen ansluter sig lill föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. Fängelse och kriminalvård i anstalt Departementschefen, statsrådet , anför. Genom beslul av riksdag ersattes 1864 årsstrafflag av (BrB), som trädde i krafl (prop.1962:10, ILU 1962:42 rskr 1962:390). Lagstiftningen föregicks av ellomsorgsfulll förberedelsearbete, som hade delats upp på två kommittéer. Den enaav dessa, straffrättskommitté, hade som uppgifl all föreslå enreformering av bestämmelserna om de särskilda brotten, medan den andra, 1938års strafflagberedning, såg över det straffrättsliga påföljdssyslemet, strafflag kom formelll att gälla under ett sekelmen hade självfallet inle förblivit oberörd av samhällsutvecklingen, Bl.a. pågrundval av delförslag från de båda kommitléer som har nämnls hadebelydelsefulla partiella reformer vidlagils som innebar atl del närmast föreBrB:s tillkomst endast var rester av den ursprungliga lagstiftningen somforlfarande bestod oförändrade. Mest ingripande hade delreformerna varitbeträffande reaktionsformerna. Den ursprungliga, lämligen stela och mekanisktverkande ordningen hade efler hand ersatts av elt system med differentieradeålgärder som gav möjlighet för domstolar och verkställighelsmyndigheler allanpassa påföljden till skilda omständigheter med avseende både på brottelsbeskaffenhet och brottslingens person. Även om det sålunda torde vara mesl rättvisande altbeleckna BrB som en slulelapp på och en enhetlig kodifiering av etlreformarbete som hade pågått , medförde också BrBbetydelsefulla nyheter. På påföljdssidan innebar balken bl.a. all fängelse ochstraffarbete slogs samman 35 Kommittéer:Justitiedepartementet Del II Ju:6 till ell enheiligi frihetsstraff, kallat fängelse.Förvaring och inlernering ersalies av en påföljd, benämnd inlernering. Å andrasidan skapades också nya påföljder. Villkorlig dom delades upp på tvåpåföljder, dels villkorlig dom och dels skyddslillsyn, som i storl seltmolsvarade den tidigare villkorliga domen med övervakning. Nya var också deolika formerna av överlämnande till särskild vård enligt barnavårds-,nykterhetsvårds- och sinnessjuklagsliflningen. Den k.inske mesl belydelsefulla konsekvensen av BrB:sinförande var emellerlid atl reformen lade grunden lill en alltjämt pågåendeutbyggnad av resurserna för kriminalvård i frihei,fick ökade uppgifler och förslärkles väsenlligl ipersonellt hänseende. Övervak-ningsnämndsorganisalionen byggdes ul ochnämnderna gjordes obligatoriska över hela landel. 1 syfle att effekliviserakriminalvården i frihei och undanröja den dualism som ansågs råda beiräffandeansvarei för denna vård tillades nämnderna en del av de befogenheier somlidigare hade ankommil på underrätterna i egenskap av övervakningsdomstolar. De ställningstaganden som i denna del gjordes i anslutninglill BrB;s tillkomst fär ses mol bakgrund av all en huvudlinje i lagslifiningenoch dess förarbeten var atl skapa underlag för en ordning som innebar attkriminalvård i frihet skulle kunna lillämpas i slörsia möjliga utsträckning. 1förarbetena lill underslröks frihetsstraffens nackdelar frånresocialiseringssynpunkl liksom de humanitära skälen för all användningen avfrihetsstraff borde såvitt möjligt begränsas. En föruisättning för en sådanutveckling ansågs vara atl kriminalvården i frihet effektiviserades oehförenades med sådana reaklionsformer atl även de allmänprevenliva synpunkternakunde lillgodoses (prop. 1962:10 del C s. 58-62). Men del hävdades samiidigi iBrB;s förarbeten all kriminalvård i anstalt i vissa fall kunde vara inle barapåkallad från allmänna synpunkier ulan också innebära den lämpligaste påföljdenmed hänsyn till lagöverträdarens egna behov (prop. del C s. 52). Tydligast hardenna uppfattning kommit lill uttryck i bestämmelserna om de tidsobestämdapåföljderna ungdomsfängelse och inlernering (29 och 30 kap. BrB), vilka lillstor del byggde på den tidigare lagstiftningen. Även den genom BrB infördamöjligheten alt kombinera kriminalvård i frihei oeh i anstalt genom all förenaskyddslillsyn med anstaltsbehandling av (18 kap. 3 § BrB) motiverades emellerlid lill betydande del av slrävanden allfinna en lämplig form för behandling av den dömde. Efler BrB;s ikraftträdande har ålskilliga reformer påstraffrättens och kriminalvårdens område genomförls. Vad gäller bestämmelsernaom de särskilda brotten har reformerna lill en del hafl sin bakgrund i önskemålom att begränsa del straffbara områdel och atl inom della område inskränkaanvändningen av frihetsstraff. Hit hör bl.a. den avkriminalisering som harskett på vissa särskilda områden - l.ex. beiräffande fylleri, ringa fall avuppvigling saml särande av tukt och sedlighet - liksom de ändringar som vid1975/riksmöie beslulades i fråga om brotten grov stöld och rån (prop.1975/76:42, JuU 1975/76:16, rskr 1975/76:111). I andra hänseenden haremellerlid det kriminaliserade området vidgats eller straffenskärpts. Olovlig avlyssning (4 9 a §), kapning av luftfartyg ochluftfarts-sabotage (13 kap. 5 a §), hels mol folkgrupp (16 kap. 8 §). olagadiskriminering (16 kap. 9 §) och grovt dobbleri (16 kap. 14 a §) är exempel påbrottstyper som har tillförts BrB efter dess ikraftträdande. Ulanför BrB;sområde har en omfattande nykriminalisering ägl rum, varigenom man har Del II Ju:6 Skr 1979/80:103 36 straffbelagt gärningar som i en del fall har fått myckelhögl straffvärde. Det räcker här alt erinra om 1968 årsnarkolikastrafllagstiftning, vars bestämmelser efler hand har skärpts, samt1971 års skaltebrottslagstiftning. De mera generella reformer beiräffande påföljdssyslemetsom har beslutals efler BrB:s tillkomst har i stor utstriickning varilinriklade på alt begränsa anviindningen av frihetsslraff och att avkorlalängden på de frihetsberövanden som ändå måsle göras. TiU de praktiskt settmest belydelsefulla av dessa reformer hör revision av reglerna omvillkorlig frigivning (prop. 1965:159, ILU I965:.37, rskr 1965:378) saml 1973års regler om räll för den dömde atl avräkna häktningstid vid verkställighetenav frihetsstraff (prop. 1973:146, JuU 1973:3, rskr 1973:23), Den vikligasle av de förändringar som efler BrB;sikraftlrädande har beslulals på kriminalpolitikens område är emellerlid ulantvekan kriminalvårdsreform. Denna, som grundade sig på principbeslutav riksdag (prop. 4 s. 76-164, JuU 1973:15, rskr1973:152), innebär bl,a. atl kriminalvården i anstalt redan från början skallinriktas på konkreia ålgärder, som förbereder den intagne för tillvaron utanföranstalten, alll i den utsträckning del kan ske ulan all kravet pä samhällsskyddblir eftersatt. Reformen syftar också lill en ökad integration mellanansialtsvård och frivård. nyll ansialissysiem har införts med riksanslalteroch lokalanslalier av sluten eller öppen typ, någol som bl.a. har inneburilall de lidigare ungdoms-, internerings- och skyddstillsynsanstallerna haravskaffats som särskilda kaiegorier. För all den intagne i görligaste mån skallkunna behålla sina kontakter ute i samhällel skall han förelrädesvis placeraspä anstalt i närheten av sin hemort. Del bör slutligen nämnas all del ianslulning lill reformen uttryckligen har slagils fast all de dömda har sammarätt till samhällels stöd och service som övriga medborgare. Med anledning av kriminalvårdsreformen har antagils en nylag (1974:202) om kriminalvård i anstalt (KvaL), som därefler har ändrats vidtvä lillfällen, senasl genom beslul av i slulel av förra ärel (prop.1978/79:62, JuU 1978/79:15, rskr 1978/79:90), Som en följd av reformen har ävenvissa av reglerna om kriminalvård i frihet ändrats (prop, 1973:131, JuU 1973:35rskr 1973:306), En ny frivårdsförordning (1977:329) har utfärdats,