prop · G3039 · 1979-12-31 00:00:00 — Även om det kan vara lämpligt atl tillsvidare bibehålla uttrycket försäkringshavare, som överensstämmer med FALsterminologi, är del önskvärt atl en ändring härvidlag övervägs vid denfortsatta översynen av FAL. 2.11 (): Konsumentförsäkringslagenskall enligt förslaget vara tillämplig på vissa i lagen uppräknadeförsäkringsformer, samtliga av typ privatpersoners försäkringar. Förslagetomfallar emellertid inte hela privatkonsumentens försäkringsområde. Vissavanliga privatförsäkringar, som t, ex, kamera-, ur- och pälsförsäkring, harundantagits. Del skydd för försäkringskonsumenien som den föreslagnalagstiftningen skall skapa bör gälla för hela privatförsäkrings-området,oavsett om försäkringen skall omfatta tillgäng eller vara som vid viss tidpunktbedömts vara av lyxkaraktär, LRF delar kommitténsuppfattning all försäkringar som grundar sig på grupp- eller kollektivavtalinte skall omfattas av lagen. Av specialmoliveringen, 8.1.1 sid. 82 ibetänkandet, framgår emellertid att vissa gruppavtal beroende pågruppledningens förhällande till försäkringsgivaren skall kunna omfattas avlagen. Av särskild betydelse för om försäkringen skall falla under lagen ellerej anges gruppledningens befaUning med premiebetalning, anmälningar tillförsäkringsgivaren o. dyl. Har gruppledaren en passiv roll skall försäkringenanses falla under konsumentförsäkringslagen, medan 1979/80:9 40 motsattaskall gälla om gruppledaren är aktiv i förhållande till försäkringsgivaren.Enligt LRFs mening får inte gruppledarens administrativa funktion bli avgörandeför om lagen skall bli tillämplig pä avtalet eller ej. DeUa kan medföra att omgruppföreträdares funktioner avviker från varandra inom samma avtal, t. ex.beträffande premieuppbörd, kommer två olika lagar au reglera avtalsförhållandet.Detta får anses som otillfredsställande. Avgörande för au försäkringen skallanses grundad på ett gruppavtal bör vara i vilken utsträckning gruppledningenföreträtt sina medlemmar i samband med förhandlingarna om villkoren för försäkringsavtaletoch vid avtalsslutet i övrigi. Beträffandeuppdelningen mellan företags- och privatpersoners försäkringar kan lätt ickeönskvärda konfliktsituationer uppslå. Detta gäller särskill paketförsäkringar,där såväl privat-som företagsförsäkringar inryms i samma försäkringsavtal. Förlantbrukarnas del tecknas oftast en lantbruksförsäkring som omfattar säväl detpersonliga lösöret som bostadshus och ekonomibyggnader samlrörelseinventarier. Skattemässigt hör bostadshuset lill rörelsen och kommerdärför, såvitt framgår av belänkandet, alt falla utanförkonsumentförsäkringslagens tillämpningsområde, medan lösöret däremol kommer atlomfattas av lagen. Detla ter sig, enligt LRFs uppfattning, som mycketotillfredsställande, särskilt med tanke på de sociala hänsynstaganden som iövrigt präglar både förslaget och annan konsumenträttslig lagstiftning. Lantbrukarenhar i allmänhet en begränsad kännedom om försäkringar, både i sin egenskap avprivatperson och företagare. Detta talar för atl han i realiteten behöver sammaskydd i sina båda funktioner. Han är både som privatperson och företagare allanse som den svagare parten i förhällande till försäkringsgivaren. Sammasituation råder naturligtvis även för småföretagare och olika kategorier avhantverkare. För dessa gmpper innebär den föreslagna ordningen alt skador somuppstått vid etl och samma tillfölle och berör samma företag ellerbrukningsenhet kan komma all bedömas efter olika lagar, Atl olikabedömningsgrunder av samma skadehändelse kan komma till användning kan varasvårt för den enskilde att förstå och finna acceptabelt. För LRF ter det siglämpligt att pakelförsäkringar i sin helhet omfattas av den nyakonsumentköplagen. Det avgörande måste vara all hela försäkringen flnns i ettförsäkringsavtal och där försäkringstagaren är den klart svagare parten. LRFinseratt svårighet kan uppstå vid gränsdragning mellan denna typ avförsäkringar - lantbruks- hantverkarförsäkringar - och rena företagsförsäkringar.Frågan bör emellertid bli föremål för ytterligare överväganden i del fortsattalagstiftningsarbetet. Skulle det visa sig omöjligt att låta lagen omfatta dennatyp av pakelförsäkringar, måste det ytteriigare klariäggas i vilken omfattningförslaget blir tillämpligt på försäkringstagarens egendom. Hänsyn bör här lastill den enskildes behov av skydd och intresset av att hans försäkringar sålångt möjligt regleras av enhetliga bestämmelser, Avförslagets 1 S och texten sid. 111 framgår, all konsumentförsäkringslagenbland annat är avsedd att omfatta båtförsäkring. Denna har hillills räknatstill sjöförsäkring, enär den ansetts omfattas av definitionen i FAL 59 S-Förslaget är avsett all införa en ändring härvidlag. Ändrad lydelse av FAL 59S, av den preskriptionsavbrytande bestämmelsen, dvs, sista meningen i FAL 29 Seller av lag om dispachörs befallning med Prop.1979/80:9 41 försäkringstvisterföreslås likväl icke. Detta är ägnat att skapa oklarhel angående vadutredningen åsyftat belräffande handläggningen av tvister rörandebålförsäkring, Båtförsäkringsvillkorenhänvisar numera i allmänhet till Sakförsäkrings-planen, dvs. Allmännabestämmelser av 1976, vars punkt 10 lyder så: "Vidtvist om bolagels ersäUningsskyldighet under bålförsäkring skall sakenhänskjutas till ulredning och avgörande av svensk dispachör. Kostnaden fördenna ulredning ersattes av bolaget såvida ersättningsanspråket inte äruppenbart ogrundat". Huruvidaparterna enligt förslagel skall bibehållas vid denna rätl har jag ej fött fulltklart för mig. Iförslaget utsäges, sid. 250 sista meningen: "Det torde vara såovanligl atl krav på grund av konsumeniförsäkring bringas under dispachörsprövning att hänsyn ej behöver tas till denna möjlighet", (dvs. attavbryta preskriptionen). Uttalandetföranleder två kommentarer. En undersökning av minadispachsfall inom sjöförsäkring ut visar, all fråganompreskription aktualiserats i 1 (elt) fall, varvid man hemställde, alt kravetskulle prövas i sak, oaktat det var preskriberat. Detta lorde vara ägnat attbelysa, atl preskriplionsinvändning inom sjöförsäkring är sällsynt. Sedermera,, har ett ärende om varuförsäkring underställts mig, där man velat föärendet anhängigl hos dispachören i preskriptionsavbrytande syfle, enärsakulredningen kunde förväntas bli myckel tidsödande. Ärendet har förklaratsvilande. Det av utredningen valdauttrycket "ovanligt" är icke en exakt beteckning. Del förutsätter enjämförelse med andra företeelser, t. ex. bankrån eller otrohet. Såtillvida ärdet ullryck man begagnat oantastligt. Det grundar sig emellertid icke på nägonav uiredningen företagen, skriftlig eller muntlig, förfrågan hos dispachören iStockholm eller hos mig. Hade sådan skett hade följande framkommit: har å dispachörskonloret i handlagts 17 tvister somberör bålförsäkring ... Verksamheten hosdispachören i Slockholm upphörde i och med att dispachör P, G, Hasselrol fyllde67 år , har därefter överlämnats lill StockholmsStadsarkiv. Avdispachörens egna privata anteckningar framgår, all under perioden 1948-1973handlagts 30 ärenden angående bätförsäkring. Vilka speciella frågor som dessaavsett låter sig icke fastställas ulan studier i , vilka jag ickevarit i tillfälle aU företaga. Utredningenanger, sid. 65-67, hur tvister handlagts. Dispachörsin-sliiutionenförekommer ej i denna redogörelse. Av utredningens förslag till regel ompreskription (29 S) och kommentaren framgår, att man lagil bort beslämmelsen iFAL 29 S om alt handläggning hos dispachör avbryter preskription. Av delta samtav den citerade meningen sid. 250, men knappast på annat sätt, kan man slutasig till alt uiredningen varit medveten om dispachörsinsliiuiionen och att deni och för sig kunnat anlitas ifråga om bätförsäkring. Utredningen framlägger i32 SS förslag till bestämmelser inordnade under 11 rubriker. Jämför man deföreslagna bestämmelserna med de frågor angående båtförsäkring som angivits ien till remissyttrandet fogad bilaga' finner man, alt dessa senare är andra ändem förslaget behandlar, möjligen med undantag av ärende nr 2735, som har vissanknytning lill förslagets 4 S-1 Bilagan har uteslutils här 1979/80:9 42 Vidsådant förhållande är det svårt att se, atl den försäkrades ställning, såvittangår bålförsäkring, alls skulle komma att förändras om förslaget upphöjes tilllag, utom ifråga om sättet för handläggning av eventuella tvister mellanbålägaren och hans assuradör. Delförekommer understundom att dispachören konsulteras per telefon angåendebåtförsäkringsproblem. Vanligen är det den försäkrade som hänvisats dit avförsäkringsgivaren. De upplysningar som då lämnas är väsentligen (i) attförfarandet hos dispachören är ulan kostnad för den försäkrade "om kravelicke är uppenbari ogrundat" (SPL 69 §; AB punki 10) och (ii) alt den tillbåtförsäkringen knutna räitsskyddsförsäkringen, eller lagen om allmänrättshjälp, täcker den försäkrades koslnader för juridiskt biträde. Iblandönskar man erhålla elt dispachörens uttalande i sakfrågan, något som självklarticke kan eller har lämnats. är telefonsamtalet början och slutet tilldispachörens befaUning med båtförsäkringsivister. Blir sådan tvist hänskjulentill dispachören för avgörande har man kunnat konstatera ett betydligt högretonläge än del som förekommer i andra dispacheärenden. "Handlingarna ärskrivna med blod", så uttryckte jag saken inför Andra vid etldess besök i . Bätförsäkringeninnehåller, det torde framgå bl. a. av bilagorna', ett stort antal frågor somberör sjöförsäkring och sjörätt. Dispachören har erfarenhet och kunskaper inomdessa områden ... Det är ju därför han är till och anlitas. Oftasi godtas hansavgörande av båda parter. Detta medför all domstolarna besparas kostnader ochbesvär. Att inom dispachörsinstitulionens ram fortsätta att utveckla en entydigoch klar praxis har betydelse också utanför båtförsäkringen, enär dispachörenmånga gånger har atl handlägga samma typ av frågor inom ramen förpartikulärdispacher beträffande andra fartyg än nöjesbålar. Problem ombristande sjövärdighet, om innebörden av begreppen sjöfara och/ellerstrandningsfall, om upplysningsplikten och liknande kan ju lika väl komma attaktualiseras när det gäller t. ex. fiskefartyg eller andra enheter. Måhändaär det likväl en olägenhet för försäkringsavtalets parter och framför alllförsäkringstagaren, konsumenten, att tvister om bätförsäkring framdeleshandlägges av dispachör? Kanske är del en fördel? Remissvarenför bli vägledande för elt slutligl ställningstagande därvidlag. Förslagelredovisar nämligen icke de skäl som föranlett kommittén att elimineradispachörens befallning med båtförsäkringsivister. Enligtförslaget skall lagen endast gälla för konsumenter, dvs. för den enskildemedborgaren i egenskap av privatperson. Denna begränsning i lagenstillämpningsområde synes oss icke befogad. Även om den kommer-sielleförsäkringstagaren och detla gäller kanske särskilt småföretagare är i behov avdet skydd, som lagen avser alt ge. Kommittén har heller icke förebragt någotbärande skäl förau undantaga de kommersiella försäkringstagarna. Frånlagens tillämpningsområde undantages liv- och andra personförsäkringar utomsjuk- och olycksfallsförsäkringar. Skälet härtill är att de undantagnaförsäkringarna gäller med av regeringen eller av försäkringsinspeklionenfastställda grunder samt alt försäkringar av denna typ ytterst sällan geranledning till tvister vid skadereglering eller eljesl. Mol denna begränsning ilagens tillämplighet torde ingen erinran kunna göras. Men härutöver föreslärkommittén den inskränkningen i lagens tillämpningsom- 'Bilagorna har uteslutits här Prop.1979/80:9 43 radeau den endast skall gälla för vissa uppräknade sakförsäkringar, nämligen hem-,villa-, fritidshus-, rese-, motorfordons- saml båtförsäkringar. Från lagensskydd skulle sålunda undantagas försäkringar av hyreshus, av husdjur som hundaroch kaller, ridhästar, smycken, pälsar samt samlingar av mynt och frimärken.Det behövs emellertid samma skydd för de undantagna försäkringarna som för deförsäkringar, vilka omfattas av lagen. Kommittén anför icke heller någotgodtagbart skäl för uteslutning av nämnda försäkringar ur konsumentskyddet.Kommittén anger som ett skäl att de försäkringar, som icke omfattas avlagförslaget, icke skulle ha samma "ekonomiska och sociala betydelse förförsäkringstagaren" som de försäkringar, vilka omfattas av lagen.Uttalandet är obegripligt. Skulle exempelvis försäkring av en ridhäst eller aven dyrbar mynt- och frimärkssamling icke ha samma sociala och ekonomiskabetydelse som försäkring av en fritidsbåt? Eu lika ohållbart skäl för attutesluta angivna försäkringar ur skyddslagen är kommitténs hänvisning lill altförsäkringsbolagen vid de uteslutna försäkringarna skulle behöva större friheiall pröva om de vill meddela och behålla sådan försäkring ävensom att bestämmavillkoren, jämfört med försäkringar som omfattas av lagförslaget. Del ärförsäkringstagarna som ska skyddas och inte försäkringsbolagens "frihet"i del ena eller andra avseendet, Lagenbör sälunda enligt värt förmenande göras tillämplig icke allenast åkonsumentförsäkringar utan även å kommersiella försäkringar saml varatillämplig på alla slag av sakförsäkringar. 3.1Konsumentverket/KO: Bestämmelsen14 S syftar enligt motiven (s, 191)tillaUgöra det möjligt för den konsument somöverväger alt leckna försäkring med en viss försäkringsgivare all bedömakostnaderna för och omfattningen av försäkringen i förhållande till prisnivånoch villkoren hos annan försäkringsgivare eller enligt annatförsäkringsaliernaliv. Regeln skall ses som eU komplement tillmarknadsföringslagens regler och utgöra stöd för övervakningen av marknadsföringenav försäkringar (betänkandet s, 125), För att tillförsäkra den enskildekonsumenten en direkt rätl atl kräva information i föreskrivna hänseenden börbestämmelsen enligt kommittén ha civilrätlslig karaktär. Till bestämmelsenknyts dock ingen civilrätlslig sanklion, 1 stället hänvisas bl, a, lill demaktmedel som slår lill buds enligt marknadsföringslagen. Konsumentverketdelar uppfattningen att del behövs särskild informaiion till konsumenterna påförsäkringsområdet, bl, a, i de avseenden kommittén föreslår, Verkel har ingetatl invända mol att del i en konsumentförsäkringslag slås fast vilkeninformaiion som är särskilt viktig från konsumentsynpunkt. Den föreslagnaregeln i 4 S är emellertid pä etl olyckligt sätt begränsad, eftersominformationsskyldigheten förutsätter atl konsumenten särskill begär uppgiften ifråga.Alt märka är att 3 S marknadsföringslagen ger avsevärt större möjlighet attdriva fram information i marknadsföring. Anknytningen lill marknadsföringen gördet enligt uppfattning lämpligare alt samordna beslämmelsenmed 3 S marknadsföringslagen. En samordning kan ske efler mönster fränbestämmelserna om information vid marknadsföring av krediter i 6-7 SSkonsumenlkreditlagen. Genom en hänvisning motsvarande den i 7 S sistnämnda lagundviks också den möjlighet till missuppfattning rörande informationsskyldighetens Prop.1979/80:9 44 omfattningi försäkringssammanhang som kan uppstå genom regelns begränsade räckvidd iförhållande till bestämmelsen i 3 S marknadsföringslagen. I samband med diskussionenom informationsskyldigheten lar kommittén upp frågan om försäkringsgivarensansvar för vilseledande uppgifter i annonser eller broschyrer m. m. rörandeförsäkringens omfattning, när dessa uppgifter föranlett försäkringstagaren attteckna försäkring med visst innehåll (s. 126). Kommittén ifrågasätter därvid ombehov föreligger av en ansvarsbestämmelse, närmast efter mönster från 7 Skonsumentköplagen. Kommittén finner emellertid sambandet mellan uppgifter ireklam m. m.och innehållet i särskilda försäkringsavtal vara mindre starkt ochframhåller att innehållet i reklam mer sällan leder till att försäkringsavtalkommer lill stånd. kan inte dela denna uppfattning. Det tordei stället förhålla sig så att försäkringsgivare i förhållandevis slorutsträckning marknadsför sina försäkringar genom broschyrer som kortfattatredovisar villkorens innehåll och försäkringens omfattning. Det är ocksåsannolikt all konsumenter i ett stort antal fall inte i detalj studerar deegentliga försäkringsvillkoren innan försäkring tecknas, utan lilar lill denförenklade framslällning som olika broschyrer innehåller. De av kommitténkommenterade fallen från ger belägg för dennauppfattning. vill därför ifrågasätta om inteförsäkringsgivarens civilrätlsliga ansvar för uppgifter som lämnats vidmarknadsföringen bör regleras. Ioch för sig skulle det naturligtvis ha varit ett önskemål atl den föreslagnabestämmelsen i 4 S erhållit ungefär samma utformning som den jämföriigabestämmelsen i konsumentkrediilagen (6 S), dvs. all den stadgade eu tvång förförsäkringsgivaren all självmant upplysa om innebörden av olika villkor.Marknadsdomstolen har dock svårt alt se hur delta önskemål skulle kunnatillgodoses med hänsyn lill att konsumentförsäkringslagen - såsom nämnts härovan - är exklusivt utformad såsom en civilrättsligt verkande författning ochföljaktligen inte tillhandahåller de offentligrättsligl verkande preventivainstrumenten. 3.3Näringsfrihetsombudsmannen (NO): Förslagelom informationsplikt för försäkringsgivarna (4 S)är positivt fränkonkurrenssynpunkt även om erfarenheten synes tala för atl försäkringsbolagenredan i dag vanligen ger sådan information då den efterfrågas avförsäkringslagarna. Det är dock möjligt att en lagsladgad räu till information,som komplement till marknadsföringslagens bestämmelser, gör atl försäkringslagarnauppmärksammas på och bättre utnyttjar sina möjligheter alt jämföra och väljamellan olika försäkringar och försäkringsbolag. På delta som på andra områdenär välinformerade konsumenter en av förutsättningarna för effektiv konkurrens. 1 4S lagförslaget regleras försäkringsgivarens upplysningsplikt sedan konsumentenbegärt information. Ulöver denna skyldighel bör försäkrings- 1979/80:9 45 givareåläggas skyldighel alt på lämpligt sätt upplysa konsumenten, innan denne ingåttförsäkringsavtal, atl fullständiga försäkringsvillkor finns alt tillgå. Konsumenttjänstuiredningenhar noterat all den föreslagna 4 S konsumentförsäkringslagen med rubrikenInformation om försäkring givits en ganska snäv räckvidd och saknar klartutformade sanktioner. I motiven har försäkringsrättskommittén (s. 126-127)avvisat tanken på att iden föreslagna konsumentförsäkringslagen införasärskilda lagregler om civilrättsligt reklamansvar. Även om sambandet mellanreklamuppgifter och innehållet i försäkringsavtal sannolikt, som kommitténpåpekat, generellt sett är mindre starkt än motsvarande samband inom l.ex.köprätten, löser detta inte problemen i de fall en konsument såsomförsäkringstagare faktiskt har inrättat sig efter uppgifter lämnade i reklam-eller annan marknadsföring i samband med tecknandet av försäkring. Man står härinför ell i grunden avialsrätisligt spörsmål. Det ter sig med ett moderntsynsätt inte rikligt och från konsumentsynpunkt otillfredsställande alt låta iallmänna, standardiserade försäkringsvillkor intagna avtalsbestämmelser taöver distinkta uppgifter om avtalsvillkor som lämnais vid marknadsföring ellerlill den enskilda försäkringstagaren i samband med avtalets ingående, i den måndessa uppgifter inverkat på avtalet. Det kan i sammanhanget nämnas attkonsu-mentljänstutredningen avser att i förslaget till konsumenltjänstiagföreslå regler om civilrättsligt ansvar för marknadsföring och förunderlåtenhet att lämna upplysningar, som sträcker sig betydligt längre än deregler om civilrättsligt reklamansvar som finns i 7 och 14 SS konsumentköplagen. Enligtkonsumenttjänstulredningens mening vore det värdefullt om frågan om ansvar för"sidolöpare", dvs. försäkringsbolagens ansvar för uppgifter lämnadeav deras ombud, kunde ytteriigare klarläggas i det fortsattalagstiftningsarbetet, särskilt med hänsyn till den stora praktiska betydelsesom försäkringsombudens verksamhet har. uttalande idenna fråga (s. 127 i betänkandet) är knapphändigt och med utgångspunkt frånhemförsäljningslagens regel i ämnet och de motivullalanden som gjorts i sambandmed tillkomsten av 36 S avtalslagen lorde klarläggande uttalanden om rättslägetkunna göras. Inspeklionenhar i princip ingen erinran mol regeln i 4 S om rätten till information.Inspektionen vill dock nämna, alt ämnet redan synes tillfredsställandebehandlat i marknadsföringslagen, med stöd av vilken bör kunnaåsladkomma erforderiiga riktlinjer. 3.7 Landsorganisationeni (LO): LOdelar uppfattningen alt det behövs särskild informaiion lill konsumenterna påförsäkringsområdet. LO har ingen erinran mot all det i konsumentförsäkringslagenslås fast vilken information som är särskill viktig från konsumentsynpunkt. Denföreslagna regeln i 4 S är dock begränsad pä etl 1979/80:9 46 olyckligtsätt, efiersom informationsskyldigheten förutsätter att konsumenten särskillbegär uppgifier i fräga. LO föreslär att bestämmelserna i 4 Skonsumentförsäkringslagen samordnas med 3 S marknadsföringslagen, som gerbetydligt större möjligheter att driva fram informaiion i marknadsföringen. Ensamordning kan lämpligen ske efter mönster från bestämmelserna om informationvid marknadsföring av krediter i konsumenlkreditlagen. 1samband med diskussionen om informationsskyldigheten lar kommittén upp fråganom försäkringsgivarens ansvar för vilseledande uppgifter i annonser ellerbroschyrer m. m., när dessa uppgifter föranlett försäkringstagaren att tecknaförsäkring med vissl innehåll. Kommittén finner dock ej anledning att föreslånågon bestämmelse som generellt gör försäkringsgivare ansvariga förvilseledande uppgifter, eller underlåtenhet all lämna uppgifter som föranlettförsäkringstagare att teckna försäkring. LO kan inte dela denna uppfattningutan föreslär all försäkringsgivarens ansvar för lämnade uppgifier ochunderiåtenhet atl lämna uppgifier vid marknadsföringen lagregleras eftermönster frän 7 S konsumentköplagen. 3.8Svenska försäkringsbolags riksförbund: Riksförbundetgodtar bestämmelsen i 4 S om information om försäkring. Se vidare W/. EnligtFolksam synes den föreslagna beslämmelsen i 4 S inte tjäna något syfte, vilketkan vara skäl att avvisa den. Se vidare bil. 3:2 s. 168. Dehöga premierna för villa-hemförsäkringarna gör del ocksä mer intressant förkonsumenten att försöka välja det för honom mest lönsamma alternativet avförsäkring. Kommitténs förslag om mer enhetlig och förbättrad information somskall göra det möjligt atl jämföra olika försäkringsaliernaliv är därför avvärde. 3.11 HusmodersförbundetHem och Samhälle: Hemoch Samhälle instämmer helt i kommitténs uppfattning aU försäkringsvillkorenskall utformas på ett för försäkringstagaren betydligt mera lättförståeligt säuän varit fallet. Undantagsvillkor skall ha samma stilstoriek som övrigtext. Man vet ju erfarenhetsmässigt all många försäkringstagare finner densmästilta texten krånglig och därför försummar att läsa igenom den. Ett kravbör dessutom vara att skilda försäkringsgivare ulformar sina villkor så all deär lätt jämförbara för försäkringstagaren. Deninformaiion om försäkring som stadgas enligt 4 S torde lämnas avförsäkringsbolagen. Föreningen anser därför att paragrafen borde kunna utgå. Skallparagrafen finnas med kan den med den föreslagna lydelsen ge Prop.1979/80:9 47 upphovtill vissa tolkningssvårigheter. Bolagen skall lämna sådana uppgifter ompremier och försäkringsviUkor "som är av betydelse för bedömning avkostnaden och omfauningen av en viss försäkring," Detta får naturligtvisinte innebära atl bolagen har skyldighet att informera om premiens tekniskauppdelning på riskpremie, administrationskostnader och säkerhetslillägg elleratl ange riskpremien för de olika skademomenten i en paketförsäkring. Det börvara tillräckligt med det malerial som står till kundljänsteman-nensförfogande; etl material som möjliggör "en kontroll av att premien är rättuträknad" (sid. 191). Kompletterande aktuariella utredningar skall ejerfordras. Ordet"premiesatser" i paragrafen bör utbytas mot ""eftersom det förra närmast för tankarna till de för konsumentförsäkringarnumera ganska ovanliga promillesaiserna för t. ex. brandförsäkring.