prop · G3032 · 1979-12-31 00:00:00 — Denallmänna beslämmelsen om rätt för regeringen atl häva sekretess har lagits in iförevarande paragraf All en sådan befogenhet inte står i strid med TF, om denendasl innebär beslutanderätt i enskilda fall, har framhållits i prop.1975/76:160(s. 114). Däremot är det inte förenligt med 2 kap. 2 § andra slyckelTF atl regeringen allmänt bemyndigas att genom förordning föreskriva undanlagfrån sekretesslagens regler (nämnda prop. s. 80). Medtanke på den undantagskaraktär som den generella bestämmelsen om regeringensdispensbefogenhet enligt promemorian bör ha utpekas i promemorieförslaget intesärskilt några ändamål för vilka utlämnande med stöd av regeln kan komma tillstånd. Det anges endasl alt undanlag kan beslutas när synneriiga skäl påkallardet. 1 promemorian diskuteras särskill utlämnande enligt dispensregeln förangeläget forskningsändamål. Förslaget innebär att någon särskilddispensbefogenhet som avser forskningsändamål inte förordas. Promemorieförslagethar allmänt godtagits under remissbehandlingen, bortsett från att någraremissinstanser har kritiserat frånvaron av en särskild dispensbefogenhet ifråga om forskningsändamål. Föregen del vill jag i korthet beröra möjligheterna över huvud laget enligtsekretesslagen för forskningen att få tillgång till sekretessbelagda uppgifter.Är den efterfrågade uppgiften hemlig enligt en sekretessbestämmelse som upptarett skaderekvisit, torde mycket ofta utlämnande kunna komma lill stånd utanbeaktansvärd risk för skada. Är mottagaren offentlig institution ellerQänsteman, föQer sekreiessen uppgiften enligt 13 kap. 3§ i lagen. Enskild forskarekan åläggas tystnadsplikt med stöd av 14 kap. 9 §. Saknas skaderekvisii isekretessregeln, kan forskningens behov tillgodoses genom särskildaförfatlningsföreskrifier. Forskningen kan i vissa fall tänkas få tillgång tilluppgifter också med lillämpning av regeln i 14 kap. 3 § om utlämnande avsekretessbelagda uppgifter myndigheter emellan. I sista hand kan man fallatillbaka på den i förevarande lagrum föreslagna dispensregeln. Med hänsyn lilldel anförda delar jag uppfattningen i promemorian att någon specielldispensbefogenhel i fråga om forskningsändamål inte behövs. Också i övrigtansluter jag mig lill promemorieförslaget; dock förordar jag avvikelser på etlpar punkter som berörs i det föQande. Tillskillnad från promemorieförslagei innehåller departementsförslaget ingen regelenligt vilken regeringens dispensbefogenhet kan sättas ur spel. Någol praktisktbehov av en sådan regel, som i promemorieförslaget har ulnytOals bara i ellenda fall (8 kap. 5 §) kan knappast anses föreligga utan man kan förutsätta atlregeringen tillräckligt beaktar sekretessintressena. Dispensregelni promemorieförslaget häri departementsförslaget jämkats redaktionellt.Dessutom har införts en erinran om att särskilda dispensregler finns i vissasekretessbestämmelser. Av11 kap. 3 § följer atl den i paragrafen föreslagna befogenheten att förordna omdispens tillkommer riksdagsorgan i fråga om uppgift hos 1979/80:2 Del A 14 kap. 9 § 348 riksdageneller någon av myndigheter. Attförbehåll kan uppställas när dispensmöjligheten utnyttjas följer av 10 § idetta kapilel. Regeringsrällenhar anmärkt atl tvekan kan uppslå huruvida den som har vägrats alt få del av enuppgift kan vända sig direkt till regeringen eller först måste besvära sig ivanlig ordning. Medanledning härav vill jag erinra om vad anförde om sitt förslag lilldispensregel (62 § LAH). Enligt kommittén krävde förslaget inte uttryckligenatt vanliga besvärsmöjligheier skulle utnyttjas innan dispens begärdes. Detkunde ju vara uppenbart att en handling var hemlig och inte kunde utlämnas vidprövning i ordinär väg. Utlämningsfrågan kunde också vara så brådskande attregeringen borde ha möjlighel atl genast pröva frågan. Normall borde emellertidförutsättas att besvärsmöjligheten hade utnyttjats. Regeringen kunde avslåframställningen om dispens med hänvisning lill ordinär klagoväg. Eftersom nybegäran om utlämnande alllid kunde göras vållade det inte problem om klagotidenhade försuttits (SOU 1975:22 s. 295). Promemorieförslaget torde i deltaavseende överensstämma med OSK:s förslag. Någon annan ordning är inte helleravsedd atl gälla enligt deparlemenisförslaget. 1dessa paragrafer upptas departementsförslagels föreskrifter om förbehåll vidutlämnande av uppgift. I 9 §, som i promemorieförslaget motsvaras avbestämmelser i 2 kap. 10 och 11 §§, finns i första styckel en allmän regel omutlämnande med förbehåll och i andra slyckel en bestämmelse om verkan avenskilds samtycke till utlämnande under förutsättning av att förbehåll ställsupp. 110 § regleras tre mera speciella fall, nämligen förbehåll vid utlämnandemed stöd av beslämmelserna om parisinsyn (5 §), vid utlämnande enligtlagstiftning om information i arbetslivet (7 §) samt vid utlämnande enligtdispensbeslut av regeringen (8 §). Motsvarigheter till dessa föreskrifter omförbehåll ingår i promemorieförslagels 2 kap. 12, 13 resp. 15 §. Gemensamtför de olika fallen är alt förbehåll kan uppställas bara när uppgift lämnastill enskild och alltså inte när mottagaren är myndighei. 1stycket föreslås en allmän regel om förbehåll vid utlämnande av uppgift tillenskild. 11937års lag föreskrivs i åtskilliga sekrelessbestämmelser(13,13 a, 14,16, 18, 19,19 a, 20 a, 20 b, 25, 25 a, 25 b och 28 §§) att erfordertiga förbehåll bör 1979/80:2 Del A 14 kap. 9 ii 349 ellerskall göras när handling som är hemlig lämnas ut därför all trygghet kan ansesvara för handen atl utlämnandet inte kommer atl missbrukas till skada försekretessintresset. Förbehåll kan gälla t. ex. förbud mot vidarespridning avhandlingens innehåll eller mol publicering av namn eller hemliga uppgifter urhandlingen. Föreskrifter om förbehåll finns också i 35 och 39 §§ SekrL. Genomförbehåll av del nämnda slaget kan enligt promemorian stelhet i sekreiessregleringenmolverkas och utomståendes informationsbehov tillgodoses i angelägna fall. Allförbehåll ålägger en enskild informalionsmotlagare en tystnadsplikt sägsknappast inge betänkligheter. Enligtpromemorieförslaget bör förbehållsinstilutel användas som ett medel atteliminera skada eller men som enligt viss sekretessbestämmelse är enförutsättning för att uppgift skall hållas hemlig. Del anförs all detemellertid skulle kunna hävdas all denna begränsade användning av förbehållgördel omöjligt att i angelägna fall lämna sekretessbelagda uppgifter lillnågon som slår utanför kreisen av myndigheter. Ett definitivt ställningstagandetill frågan om förbehållens tillämpningsområde föregås därför i promemorian aven översikt av vilka andra möjligheter som enligt den nya lagen kommer alt slålill buds att lämna ul hemlig information i undantagssituationer. Avkanske störst betydelse i delta hänseende är enligt promemorian dentryckfrihetsrättsliga meddelarfriheten. Denna gör del möjligt för allmännabefattningshavare att inom etl vidsträckt område lämna annars sekretessbelagdauppgifter för offentliggörande i tryckt skrift eller i radio och TV. Det ärinte någon förutsättning för alt meddelarfriheten skall få utnylQas atl del kanske utan skada för sekrelessiniressel. I promemorian anförsvidare att man vid utformningen av sekretessregler som saknar skaderekvisii ide fall då det är påkallat, får behovel av sekretessbelagda uppgifter förenskild forskning och för liknande ändamål tillgodosett genom särskildaföreskrifter. Sådana finns redan i gällande rätt på regisiersekretessens områdeoch förordas i promemorian också t. ex. som led i regleringen avsjukvårdssekreiessen. Är uppgift hemlig enligt beslämmelse som upptar ettskaderekvisii, sägs utlämnande för forskning m. m. i allmänhet kunna ske utanrisk för skada, i varje fall om utlämnandet förknippas med sådanl villkor somföreslås i promemorieförslagets 2 kap. 11 §. TFlägger inte hinder i vägen för all regeringen eller i särskildsekretessbestämmelse anförtros atl pröva fråga om utlämnande av allmän handlingefter en lämplighetsbedömning. Denna möjlighel har i promemorieförslagetUlnytOals i flera bestämmelser för all tillgodose intresset av insyn ispeciella situationer. Föreskrifter om rätt för regeringen alt förordna omundantag från sekretess förekommer i promemorieförslaget både i paragrafer sominnehåller skaderekvisit (t. ex. 9 kap. 8 §) och i sådana som saknar rekvisitav denna typ (9 kap. 7 §). Prop.1979/80:2 Dei A 14 kap. 9 s 350 Isista hand kan enligt promemorian etl starkt inlresse av alt hemlig uppgiftlämnas ut tillgodoses genom den regel om rätl för regeringen () allmeddela dispens som föreslås i promemorieförslagels 2 kap. 15 § (12 kap. 10§). Molden nu angivna bakgrunden anses det i promemorian inte möta någrabetänkligheter all ge en regel om verkan av förbehåll i förhållande tillenskilda vid utlämnande av uppgift det tidigare angivna, snävatillämpningsområdet. Regeln bör alltså enligt promemorian kunna utnyttjasendast i fråga om sekretessbestämmelser som innehåller någon form avskaderekvisit, och förbehåll får ställas upp endast om förbehållet behövs och,sammanvägi med andra omständigheter, är tillräckligt för all undanröja enskaderisk som annars skulle utgöra hinder mot utlämnande. Promemorieförslagelsallmänna regel om förbehåll vid utlämnande av uppgift har allmänt lämnats ulanerinran under remissbehandlingen. Också jag anser all promemorieförslaget i sakär lämpligl utformat och har lagt del till grund för avfattningen av förstastycket i 9 §. Som anförs i promemorianför lösningen att se frågan om förbehåll vid utlämnande av uppgift som ett ledi skadebedömningen den verkan alt enskild kan påkalla alt fö del av allmänhandling med sådanl förbehåll. Om förbehållet kan eliminera skaderisken, ärnämligen - som framgår av avsnitt 4.3.4 - uppgiften inte hemlig i förhållandetill den mottagaren, och allmän handling som upptar uppgiften i fråga skalllämnas ul. A andra sidan är den som vill ta del av allmän handling inte skyldigalt finna sig i ett förbehåll, om uppgifterna i handlingen förbehållet förutankan lämnas ut utan sådan skaderisk som fömtsälts i den aktuellasekretessbestämmelsen. Sislnämnda förhållande framgår av 2 kap. 15 § TF, somberättigar sökande, till vilken allmän handling har lämnais ut med förbehåll,att fö saken prövad av domstol. Intebara när allmän handling begärs utlämnad utan också när del annars är aktuelltall lämna ut uppgift på vilken en sekretessregel är tillämplig, t. ex. genommuntligt meddelande, är det en sak för myndigheten som sådan atl pröva huruvidaförbehåll gör atl skaderisken bortfaller och atl i så fall gentemot denenskilde ställa upp förbehållet. Förbehållkan avse begränsning i rätten att lämna uppgift vidare och alt utnyttjauppgiften, dvs. de kan träffa samma handlande som är förbjudet i 1 kap. 2-4 §§.Förbehåll kan naturiigtvis vara partiellt och gälla t. ex. enbart rätt altoffentliggöra den mottagna uppgiften. Idepartementsförslagel liksom i promemorieförslaget är del myndigheten som skallställa upp förbehåll Ofr 15 kap. 6 § departementsförslagel). Vem som påmyndighetens vägnar skall uppställa förbehållet för avgöras enligt vad somgäller om arbetsfördelningen inom myndigheten, t. ex. med ledning av myndighetensarbetsordning. Angåendedokumentering av förbehåll hänvisar promemorian till SOU Prop.1979/80:2 Del A 14 kap. 9 if 351 Denna fråga las upp i några remissyttranden, i vilka understryks viktenav att förbehåll dokumenteras, särskilt när förbehållet avser uppgift somlämnas ut muntligen. Enligt min mening kommer del av naturliga skäl i försiahand i fråga all ställa upp förbehåll, när uppgifter lämnas ul genom att enhandling tillhandahålls. Handlingen kan i så fall förses med en anteckning omförbehållet. annal fall där förbehåll ligger nära till hands är näruppgiftslämnandet sker på så sätt alt den som mottar uppgifterna för närvaravid viss verksamhet eller bese föremål eller anläggningar. Förbehållet kan dådokumenteras genom en handling som anger att förbehållet avser de uppgifter sompå detla sätt röjs. Däremot lär det mera sällan bli aktuellt att ställa uppförbehåll när uppgifter lämnas ut muntligen, t. ex. per telefon, bl. a. av delskälet alt förbehållet skall uppställas av myndigheten som sådan. Eftersomdet enligt min uppfattning mera sällan blir aktuellt atl lämna ul uppgifterunder förbehåll på annat sätt än genom utlämnande av allmänhandling,anserjagdet inte vara av behovet påkallat att, som en remissinstanshar förordat, införa en särskild besvärsmöjlighet, när uppgift har lämnats utmed förbehåll t. ex. muntligen. Liksomi promemorieförslaget är i departementsförslagel överträdelse av förbehållstrafibelagl i 20 kap. 3 § BrB. Ifråga om förbehållels verkan i iryckfriheisrällsligl hänseende kan i förstahand hänvisas lill beslämmelserna i 7 kap. 3 § första stycket 2 och 3 och 5 §TF Ofr prop. 1975/76:204 s. 160, 161, 171 och 172). 1 enlighet med vad somförutsattes i prop. 1975/76:204 (s. 172) och vad som gäller enligt lagen(1977:1035) om ansvar på tryckfrihetsförordningens område för brott mottystnadsplikt föreslås att den tystnadsplikt som följer av ett förbehåll vidutlämnande av allmän handling eller av uppgift i annan form skall ha giltighetäven för meddelanden lill pressen, radio m. fl., dvs. den skall ta övermeddelarfriheten (16 kap. 1 § 4). Förbehållkan bli av vikt bl. a. för möjligheten att lämna massmedierna meddelanden,vilka i och för sig är i konfiikt med sådan tystnadsplikt som enligt 16 kap.har företräde framför meddelarfriheten; förutsättningen är dock självfallel alldet rör sig om en sekretessbestämmelse med skaderekvisii. Vidare kan det länkasalt en Oänsieman inte vill begagna sin möjlighel att i skydd avmeddelarfriheten lämna uppgifter till pressen eller liknande utan föredrar attutverka ett förbehåll från myndigheten för ett meddelande som därigenom intekränker ett skaderekvisit. Medanledning av påpekanden under remissbehandlingen har promemorieförslagelsallmänna regel om förbehåll jämkats redaktionellt. Enligt4 § kan enskild efterge sekreiess som gäller till hans skydd. Den som lämnarsamtycke till att en enskild får del av hemlig uppgift bör som villkor 1979/80:2 Del A 14 kap. 10 if 352 kunnafå kräva att myndigheten ställer upp förbehåll som inskränker enskildmottagares rätl att lämna uppgiften vidare eller utnyttja den. En regel av nuangiven innebörd har inlagils i andra stycket i 9 §. Naturiigtvis kan denenskilde inte genom all lämna ett villkoral samtycke hindra en utomstående frånatt fritt få del av uppgift, om utlämnande bedöms kunna ske utan konflikt medetl i en sekretessbestämmelse uppställt skaderekvisit. Del är enligtförevarande lagrum inte en förutsättning för förbehållet att sekretessbestämmelseni fråga innehåller något skaderekvisit. Den enskilde har ju förfoganderätt överall sekreiess som gäller till hans skydd med undanlag för de fall som ärsärskill angivna (7 kap. 3 och 5 §§). Gällanderätl innebär atl förbehåll får uppställas när handling eller annalprimärmaterial lämnas lill part eller när uppgift ur materialet delges honom(39 § andra styckel SekrL samt 14 § förvaltningslagen och 43 § förvaltningsprocesslagen).De föreskrifter om förbehåll som föreslås i 9 § är otillräckliga i dettasammanhang. Särskilda bestämmelser om rätt all ställa upp förbehåll i sådanafall intas därför i försia stycket som punkt 1. Beslämmelsernai punkt 1 kompletteras av andra stycket. Som framgår av förarbetena tillförvaltningslagen (prop. 1971:30 s. 444) kan del ibland visa sig lämpligl attlämna ul hemligt malerial eller hemlig upplysning till parts ombud (biträde)eller ställföreträdare i stället för till parten personligen. Hinder möler intei sådanl fall att förbjuda ombudet eller ställföreträdaren all lämna handlingeller annal föremål vidare till parten. Däremot kan någol förbud alt lämnaparten muntlig upplysning inte åläggas ombudet eller ställföreträdare, deltamed tanke på del föriroendeförhållande som råder mellan ombudet (ställföreträdaren)och huvudmannen. Inte heller kan part hindras atl kontakta sitt ombud etc.Beslämmelserna i andra slyckel har avfattats i enlighet med denna ståndpunktOfr JO:s ämbelsberättelse 1972 s. 312). Ipunkt 2 i första stycket föreskrivs om förbehåll när myndighei lämnar ulsekretessbelagd uppgift med stöd av 7 § första slyckel, alltså i fall närsekreiess inte ulgör hinder mot atl uppgift lämnas ut enligt lagstiftning ominformation i arbetslivet. Om den som mottar uppgiften är anställd vidmyndigheten eller har annan sådan anknytning till denna som sägs i 1 kap. 7 §,är han enligt 14 kap. 7 § andra stycket bunden av lystnadsplikt utan allförbehåll ställs upp. Förbehåll behöver därför användas bara om den som mottaruppgiften inte på detta sätt är knuten till myndigheten. Punkt 2 har avfattatsmed denna utgångspunkt. När förbehåll sfälls upp enligt denna punkt bör detutformas så att den tystnadsplikt som uppkommer i möjligaste mån får sammasakliga innebörd som den sekretess som skall iakttas av en Prop.1979/80:2 Del A ... 15 kap. I och 2 §§ 353 fackligföreträdare som är anställd vid myndigheten i fråga. Med andra ord bör ettriktmärke vara alt en facklig företrädare i praktiken får samma tystnadsplikt,oavsett var han är anställd. Särskilt bör det tillses att möjligheterna altsprida den erhållna informationen vidare till medlemmarna i arbetstagarorganisationenblir desamma i båda fallen. Itredje stycket finns bestämmelser om verkan av att förbehåll ställs upp medstöd av försia slyckel punkt 2. Beslämmelserna innebär för del första alt densom har fått uppgifterna med förbehåll får använda dem i sin verksamhet somföreträdare för arbetstagarorganisation eller som skyddsombud eller ledamot iskyddskommitté, om uppgiften inte röjs härigenom. Vidare får den, som förarbetstagarorganisations räkning har fött uppgifter, lämna dessa till ledamot iorganisationens styrelse, om han underrättar styrelseledamoten om all uppgiftenomfattas av förbehåll. Styrelseledamoten blir i så fall bunden av samma tystnadspliktsom den har som har lämnat honom uppgifterna. Bryter denne mol tystnadsplikten,kan han straffas enligt 20 kap. 3 § BrB. EnligtQärde stycket kan regeringen eller ge dispens från ensekretessbestämmelse Ofr 8 § i delta kapitel och 11 kap. 3 §) under villkor allförbehåll uppställs. Till skillnad mot vad som föreslås i promemorian kansådanl villkor föreskrivas också när regeringen () utnyttjar dispensbefogenhetenligt särskild sekretessbestämmelse (t. ex. 8 kap. 6 §). Att uttryckligenföreskriva atl den myndighei som sedan lämnar ul uppgiften skall iakttavillkoren har inte ansetts nödvändigl. Bestämmelser om registrering och utlämnande av allmänna handlingar m. m. Idetta kapitel flnns bl. a. bestämmelser som på olika punkter kompletterar TF:sregler om allmänna handlingars offenllighet. I1 och 2 §§ finns sålunda bestämmelser om registrering av allmänna handlingar.Som komplement till 2 kap. 16 § TF las i 3 § upp bestämmelser omhemligstämpling av allmänna handlingar. om myndighetersupplysningsplikt gentemot allmänheten lämnas i 4 §. I 5 § finns en motsvarandeföreskrift om myndigheters skyldighel att tillhandagå varandra med uppgifter.Vissa bestämmelser om förfarandet vid prövningen av frågan om utlämnande avallmän handling lämnas i 6 §. I 7 och 8 §§ ges regler om besvär. Bestämmelsernai detta kapitel gäller även för de med myndigheter jämställda organ som anges i1 kap. 8 §. Idessa paragrafer lämnas bestämmelser om bl. a. myndighels skyldighel atlregistrera allmänna handlingar i vissa fall och om vad register skallinnehålla. Prop.1979/80:2 Del A 15 kap. 1 § 354 Gällanderätl: generella regler saknas f n. Promemorieförslaget:13 kap. 4 och 5 §§ TF innebär en rätt för envar att ta del av sådana allmänna handlingarsom inte är alt bedöma som hemliga. Reglernas praktiska tillämpning fömtsätteratl den som begär atl fö la del av en handling kan lämna sådana uppgifter omhandlingen att myndigheten kan identifiera den. fordras härför altdel finns tillgång lill någon form av register eller diarium över myndighetenshandlingar. register fyller också den funktionen all allmänheten därigenomkan fö vetskap om alt en viss handling över huvud tagel existerar. Hos deflesta myndigheter förekommer också någon sorls registrering av allmännahandlingar. Detta är i regel nödvändigl redan av hänsyn till myndighetens egenverksamhet. Varken i TF eller i annan lag finns del emellertid regler somgenerelll föreskriver skyldighel för myndighei alt föra register. Däremot finnsregler i ämnet av mer begränsad räckvidd intagna i instruktioner och andraliknande författningar. För attoffentlighetsprincipen praktiskt sett skall kunna fungera på del sätt som äravsett i TF är del alltså nödvändigt alt myndigheterna håller sina allmännahandlingar registrerade eller i vart fall så ordnade atl det utan svårighet kankonstateras vilka handlingar som har kommit in eller upprättats. Del är emellertidav slor betydelse inte bara att handlingar registreras eller ordnas så atlmöjlighel finns lill överblick utan också hur registreringen eller de andraåtgärderna utformas. Genom det utredningsarbete som har bedrivits på områdelanserjag alt det finns underiag för atl nu lägga fasl vissa allmänna riktlinjeri ämnet. Med hänsyn lill frågans vikt anser jag att bör beredaslillfälle all genom lag besluta om dessa riktlinjer. Reglernabör syfta till att garantera allmänhelens rätt atl fö tillgång till allmännahandlingar. Delta kan i vissa fall komma att innebära krav på längre gåenderegistreringsåigärder eller andra åtgärder än som är motiverat från rentadministrativa utgångspunkter. När det gäller registrering av handlingar måstevidare en avvägning göras mellan å ena sidan intresset av all registret försmed tillräcklig utförlighet och å andra sidan all det förs på sådanl sätt altdel kan hållas allmänt tillgängligt. I enlighet med del anförda har i 1 och 2§§ lagits in regler bl. a. om registrering av allmänna handlingar och om sättethärför. I 1 § fastslås skyldigheten atl föra register eller vidta åtgärder medsamma syfle. Vidare föreskrivs vissa undanlag från denna skyldighet. I 2 § gesnärmare regler om vad register skall innehålla. Ienlighel med vad som har sagts föreskrivs i denna paragrafs första stycke,som i sak överensstämmer med molsvarande beslämmelse i promemorian, skyldighelför myndighei all i vissa fall registrera allmänna Prop.1979/80:2 Del A 15 kap. 1 § 355 Från offenllighetssynpunkl är del givetvis av vikt attregistrering av handling sker utan dröjsmål så snart en handling har kommit ineller upprättats. Beslämmelsen har också avfattats så alt detta har kommit tillklart uttryck. Somredan har berörts är del inte nödvändigt att alltid upprätthålla kravet påregistrering för all säkerställa allmänhelens tillgång till allmänna handlingar.Syftet kan uppnås också på del sättet atl myndigheten håller handlingarna säordnade all den utomstående själv kan skaffa sig en överblick över dem. Enförutsättning för atl detta förfarande skall kunna användas är givetvis atthandlingarna är offentliga. I enlighel härmed har i paragrafen föreskrivits allmyndighei i fråga om handlingar, för vilka sekretess inte gäller, för underiåtaregistrering om den i stället håller handlingarna sä ordnade att det utansvårighet kan fastställas om handlingen har kommit in eller upprättats. Promemorieförslagethar i denna del i allmänhet tagits emot positivt av remissinstanserna. Någraremissinstanser, däribland , har dock ställt sig kritiskatill förslagel atl allmänna handlingar som omfattas av sekretess i regel alltidskall registreras. Kritiken har gällt bl. a. handlingar inom socialvården ellerhos försäkringskassorna. Det har ansetts föra för långt och vara förtidskrävande att registrera den stora mängd hemliga handlingar som förekommerinom de nämnda områdena. Enligt dessa remissinstanser borde det varatillräckligt all handlingarna tillförs resp. personakt eller försäkringsakt.Därmed borde kravet på handlingarnas lättillgänglighet vara uppfyllt. Såsomnyss har sagts kan allmänhetens tillgång lill allmänna handlingar många gångertillgodoses genom att handlingarna hålls så ordnade atl möjlighel lillöverblick finns.