prop · G3031 · 1979-12-31 00:00:00 — Vad utredningen säger i della avseende fick slarkl slöd iremissbehandlingen av principbelänkandel och ingår också i den principiellagrundvalen för ulredningens förslag i sluibeiänkandet till socialljänstreform.Ingen samhällssektor har emellertid haft någol samlat ansvar förmissbrukargrupperna. lorde vara en förklaring lill de spliltradevårdinsatser som f n. erbjuds. Det är också sannolikl all detla förhållande harbidragii till den intensiva debatten om vem som skall svara för eventuellatvångsåtgärder mol missbrukarna. 1979/80:1 58 Enligt nuvarande NvL åligger detden kommunala nyklerhetsnämnden bl..I, alt löiebygga och motverka onykterhd ochdryckenskap, atl verka löi nykleihetsfiiimjande ålgärder och all gå enskildapersoner till hända med råd och upplysningar i nykterhdsvårdsfrågor (4 §).Vidare skall nämnden i f()iekommande fall vidla hjälpälgärder för enskildagenom all i.ex. förmå alkoholmissbrukare att hälla kontakt med nämnden ellerlämplig person, hjälpa missbrukaren lill anställning osv. (14 S). Förslagettill socialtjänstlag innehåller alltså inle motsvarande preciseringar. For all inle missbrukarna skallkomma i skymundan bland de behövande onianmälei- sig inom kunde det vara av värde att tydligt slä iasi isocialtjänstlagen all kommunerna särskilt skall verka för atl förebygga luissbiLikav ber;)endeframkallande medel och för atl missbrukare får behiivlig omsoig.Socialutredningen har, slödd av slark remissopinion, getl föislagel tillsocialtjänsllag karaktären av ramlag. Jag anser mig inte boi;i bl yta densystematik i lagsliftningen som utredningen har föreslagit. Jag röiutsätieremellertid atl kommunerna är medvetna om sill slora an-svLii i fråga ommissbrukarna. Det är också av stor belydelse all socialslyrelsen utformarallmänna råd om olika insatser för personer med miss-bi ukspioblem. Till dessafrågor avser jag atl återkomma i socialljänslpro-positionen. En väsentlig förutsätlning förslällningstagande till frågan om vård utan samtycke av vuxnu missbrukare är denpraktiska utformningen av miss-bruksvärden inom framlidens socialljänsl. En viktig utgångspunkt är atl värdoch behandling av missbrukare i första hand bör bygga på alt missbrukaren självönskar hjälp och bistånd. Föi att uppnä etl sådant resultat bör enligtsocialutredningen socialljänslen präglas av en erbjudande allilyd därinsatserna syftar lill all frigöra och tT)istäika individens egna resurser allaklivi påverka och bearbeia sin situation. I della belraklelsesäu inslämmer jaghell. För all del skall få ell innehåll krävs atl man har meningsfulla hjälp-och stödåtgärder atl erbjuda och en väl underbyggd metodik. Inslaget av missbrukare i den akutakroppssjukvården och den psykiatriska sjukvården är betydande. Detförekommer också i växande grad alt missbrukare förs till sjukhus efteringripande av polisen med slöd av lagen (1976:511) om omhändertagande avberusade personer m.m. (LOB). Vårdtiden är i dessa fall som regelutomordentligt kort. Det stora fiertalet som omhändertas enligt LOB får dockännu så länge enbart nyktra till i polisarresten. Inom sjukvården har i ökandeulsträckning inrättats särskilda kliniker eller avdelningar för alkohol- ellernarkotikamissbrukare. Den öppna socialvården lider av én pålaglig brisl påresUrser när del gäller missbrukargrupperna, framför allt i de slörrekommunerna. sidan avden iradilionella nyklerhetsvården har det inrättats etl snabbt ökande :intai alkohoipoliklinikei, där alkoholmissbrukalenom han så vill under anonvniilel kan IVi hjiilp mot sitl missbruk. I slutet avåi 1977 laniis del ca 140 alkoliolpolikliiiiker - av vilka flerlalel varkomnumala - och därutöver etl fenilonlal värdcentialer lörnarkotikamissbrukare. Vid mitten av är 1978 fanns tiet I I I inackorderingshemför alkohoimissbrukare (I 594 platser) och elt tjugi.ualinackoideiingshem/behandlingshem för nai-kolikamissbiukaic (240 platser),,Antalel statliga och erkända väidanstaltei för alkohoimissbrukare uppgick vidsamma tid till 23 (1556 platser) och antalet enskilda anstalter till 27 (880platser). 18 av totalt 50 anställer har f, n, huvudman. De tydligaste tendenserna tillförändring i värdstrukluren under senare är torde vara dessa. Man strävar efteralt lä vårdenheter som har varil inrikiade antingen pa alkohol- ellerpä narkotikanussbrukare alt ta emot missbrukare tör värd oberoende av vilkenmissbrukskaleg.iri de tillhör. Antalet platser pä inackorderingshem ochbehandlingshem ökar. och verksumlieten iniiktas mer pa aktiv behandling än somhar varit avsikten frän böljan. Även pä de allmänna nykterhelsvärdanstallernagörs försök atl förnya värdinnehäll och vårdmetodik. Ett viktigi inslag i dennabild utgör den markanta nedgång av anlalel vårdade med stöd av NvL:sbestämmelser om ivängsomhänderlagande som jag har pekat på lidigare. Samtidigthar antalet intagna enligt 58 S NvL (frivillig intagning) ökal. liksom anlalelvårdade vid de enskilda vårdanslallerna. Sammanlaget synes deninslilutionsbundna missbruksvården - om man i denna räknar in sjukhusvärdade, vårdadepä och gäster vid inackorderingshem ochbehandlingshem - ha ökat i omfattning. Socialulredningens övervägandenleder fram lill önskemålet att socialljänslens insalser främsl skall varaförebyggande och uppsökande och i siörsla möjliga ulslräckning ges i denhjälpbehövandes egen hemmiljö eller så nära den som del gär. Vård i institutionbör enligl min mening om möjligt komma i fråga först sedan man har prövat andravårdinsatser. Värd i institution bör vidare ingå i etl längre värdprogram. Omen inriklning av verksamheten mot öppna värdformer med slarka inslag avmolivalionsin-riklal behandlingsarbele och nya inslag i inslilulionsvårdenskall bli framgångsrik, behövs viss ulbildning för personalen både inom denöppna verksamhelen och vid insliiulionerna. Både och kommunförbundelhar nu inlell arbete med delta. Del är viktigt att även sjukvårdenär beredd aU ta sin del av ansvaret för missbrukarnas vårdbehov. 1arbetsgruppens rapport ingår ett förslag om 1979/80:1 0 att del inom varje landstingsområde skall upprättas enplan för den medicinska vården av alkohol- och narkotikamissbrukare. Planenborde förutom de hittillsvarande psykiatriska klinikerna ta upp de övrigavårdinstitutioner, t. ex. behandlingshem, som har tillräckliga resurser förall kunna ge vård ät missbrukare. Arbetsgruppens förslag är värt en närmareprövning. Enligt min mening är del emellertid inte lämpligt att i delta sammanhangföreslå någon lagstiftning i denna riklning. Jag utgår från all hälso-ochsjukvårdsuiredningen (S 1975:04) under sill arbele med en ny lagstiftning omden offentliga hälso- och sjukvården prövar möjlighelerna att med olikaplaneringsinstrument slyra resurserna mol de sektorer där behoven är angelägnast. 2.2.4 Vård man samtycke Somjag har nämnt råder del bredenighet om att vård av missbrukare så långl som möjligi skall ges i frivilligaformer. Men del finns också en allmän enighel om atl samhällel inte passivt kanåse hur en individ lider allvarlig skada på grund av all han inte råder översina handlingar. Sådana situationer kan bero på individens låga ålder, visssjukdom eller vissa tillstånd som följd av missbruk av alkohol eller narkolika.1 dessa fall bör samhällel ha möjlighel och skyldighel alt ingripa med åtgärdertill skydd för den enskilde. All sjukvården har ansvaret för ingripanden vidpsykisk sjukdom råder det ingen tvekan om. Somjag har anförl beträffande vårdenav unga råder det heller inga större meningsskiljaktigheter om atl ungdomarsskydd bör tillförsäkras främsl av . En fråga som har väcktintensiv debatt är däremot vilket samhällsorgan, som skall svara för nödvändigaskyddsingripanden mol vuxna missbrukare. Del har också rått delade meningar ifrågan om ingripandet bör få ha till syfte alt skydda andra än missbrukarensjälv. Om anledningen till de starkamotsättningarna i denna fråga kan man ha olika meningar. Jag har i detföregående tecknat en del av bakgrunden lill tvångsdebatten. En bidragandeorsak till att uppfattningarna går isär är säkerligen att missbrukaren oftauppvisar en blandad behovsbild - han behöver sjukvård, hjälp med pengar,bostad, familjeproblem och sin arbetssituation. Han behöver alhså tjänsterbåde från den landstingskommunala sjukvården, den kommunala ochbostadsförmedlingen och den statliga arbetsvärden. I de fall det kan varaaktuellt att ingripa lill skydd för missbrukarens omgivning, kan missbrukareninle sällan anses ha begåtl en brottslig gärning. Hans behov av alkohol ellernarkolika för ibland också med sig att han begår brotl av förmögenhelskaraktär.Även Prop.1979/80:1 61 polis, domstolar och kriminalvård får då ett ansvar förhonom. Del är för missbrukaren kanske viktigare än för någon annan alt del ilag slås fasl dt yllersla ansvar för kommunerna att se till all den enskildegenom fär den hjälp och det slöd som han behöver. Med dettayttersta ansvar följer, som ocksä socialutredningen har framhållit, attkommunens socialtjänst har en skyldighel alt se lill atl den som är i Irängandebehov av insatser för all inle skadas allvarligt lill liv eller hälsa ocksä fårdessa insalser, även om han inle själv är införstådd med det. Är det så attsocialtjänsten inte själv förfogar över möjligheler alt meddela vård ulansamtycke, får sådana sökas hos någon annan huvudman. Och det blir ytterst enuppgift för att se till all missbrukaren fär vård när hanslillslånd kräver del, Socialulredningen har haft främsttvä skäl för sill förslag att förlägga de tvångsinstrument som det här är frågaom till sjukvården. Det ena är den stora vikt utredningen fäster vid atlutforma socialljänslen så all den inle rymmer uppgifler och förplikielser istrid med den enskildes önskemål. Del andra är alt ulredningen vid en genomgångav statistiskt malerial och gällande lagstiftning har funnit all huvuddelen avde missbrukare som behöver institutionell vård och behandling kan få och ocksåfår denna genom sjukvårdens försorg. Utredningen menar efter sin analysatl LSPV ger möjlighel all la om hand och hålla kvar de alkohol- ellernarkotikaberoende som det - också från synpunkt - framslår sommesl angelägel alt snabbt kunna bereda en tids inslilulionell vård ochbehandling även om de inte själva önskar tas in för vård. Jag delar, liksom fiertaletremissinstanser, socialutredningens uppfattning att ivängsingripande bör fäske för att rädda liv eller förhindra allvarlig kroppslig eller menlal skada isilualioner då den enskilde själv är sall ur sländ att inse sill behov avhjälp. Värden bör syfla till atl möla etl akut hjälpbehov och atl försälta denhjälpbehövande i en sådan fysisk och psykisk kondition alt han själv kanmotiveras för forlsall vård i frivilliga former. Alla ålgärder som har ellvidare syfte måsle vidlas som stödinsatser i samförstånd med den enskilde. Meddella som utgångspunkt -dvs, att syftet med den aktuella vården främsl är atträdda liv eller skydda hälsa - finner jag det rimligl alt denna värd ochbehandling ges av sjukvården. Enligt LSPV har två läkare -överläkare vid psykiatrisk klinik vid sjukhus och den läkare som utfärdar dels. k. vårdintyget - det avgörande infiytandel över om en palienl skall las inför vård oberoende av samiycke. Efler intagningen delas ansvarel för beslul om fortsallvård mellan överläkaren - som har det primära bestämmandet - och den s.k.utskrivnings-niimnden. Föi att utskrivningsnämnd skall få vårdfrågan tillbedömning krävs det i allmänhet alt den iniagne själv lar ell inilialiv. 1979/80:1 62 LSPV regleiai inle skyldighelen allmeddela någon behövande nödvändig väid, utun bara räUen aU i man av resuiserge den sjuke sjukhusvård oberoende av hans amIyckc, Om skyldigheten att slällaupp med vårdresurser finns det i stiillet bestämmelser i sjukvårdslagen(1962:242), Enligl 3 S sjukvårdslagen [iliggei del sälunda landstingskommun attför dem som är bosalla inom sjukväidsonirädel ombesörja säväl öppen som slutenvärd tiil sjukdom, skada, kroppsfel och barnsbörd, i den män inte annan drarlöisoig om del, Samma skyldighet att ombesörja vård har landstingskom-niiin iIV,'iga om dem som vistas inom sjukvårdsområdet utan att vara bt)salla dar, omde behöver omedelbar vård. Om man som entla lagliga möjlighetlill tvångsingripande gentemot behövande missbrukaic har LSPV, kommer detfakliska beslutet bdiiiftaiKle dLMina dei av ins.ilsoiua för missbrukarnasbäsla hell atl ligga hos lands-lingen och läkaina. Kommunernas möjlighet attpåverka resuisuibyggna-den hlir en fiäga om möjligheten att påverka landslingentöi handlingsvii-gen, Socialarheiainas möjlighet all ingripa i det enskildafallet inski;inker sig lill liiticii - och plikien - atl \ itl behov kontaktaläkaie. Au den senare ätgiiideii inte siillan mäste göras ulan den enskildemissbrukarens samiycke ligger i sakens natur, J;ig h;u" inledningsvis anförtatt den kommunala socialljiinsien måste satsa mälniedvetet pa hjälp- ochstödatgiirdcr i olika Ibinier för misshru-kaigiupperna. Resurserna tar därförinie splittras i alltför stor utstriick-ning. Med en mälnicdveten törehyggandeverksamhet, en viil inbyggd öppen värd och elt varierat utbiKJ av väidinsatserbör det vara mi)jligl all ix-griinsa behovel av ivångsingripanden. I de fallsädant ingripande iinJä hlir aktuellt inäsie ki>Mimunen - som alltså dessförinnantiii anlas ha gioi l belvdaiulc ansträngningar föi att bislä missbrukaren päfrivillig viig -anses kunna uppfylla siu yttersta ansvar genom atl ansiika omLSPV-inlagning. Delta ;ir ända en betydelsefull utvidgning av ansvarel jamlörtmed det som den kommunala socialvärden har . För vuxna missbrukare avnarkotika har sälunda konununerna inget ultryckligt lagiegleral ansvar förvärd och behandling. För de vuxna ulkoholmissbrukarna hai visserligenkomiuunernas nyklcrhetsnämnder ett sådant ansvar, men del inskränker sig ifiäga om ivångsintagningar pä allmiin viiidanstalt till möjligheten att göraansiikan hos länsrält, som därefter har den laktiska heslutanderätlen. Sedaninlagning har skell, övergår del direkta ansvaret fc')r Vålden till ledningenför anslalten, och del lyfts alltså bort fiän konuiui-nens nykterhelsvårdandeorgan, I frägan om komnninens möjlighetatl leva upp till sill yttersta ansvai, om möjligheten till ivångsiniagningförsvinner frän socialljänslen, vill jag ocksii tillägga fiiljande. Enligtsocialulredningens förslag lill sociahjiinsllag får landstingen och kommunernaansvaret för att det gemensamma behovel av institutioner inom etllandstingsområde blir tillgodosell. Härigenom skapas en naturlig kontaktyta föröverläggningar om gemensamma vårdin- Prop.1979/80:1 63 salser även i övrigt. Vidare skall enliglsocialulredningens förslag i LSPV las in en regel - lill vilken jag älerkommernärmare i det följande - om obligatorisk underrättelse från sjukhus tillsocialtjänst i de fall intagning av missbrukare har sketl enligl lagen.Socialtjänsten skall ocksä såväl under sjukhusvistelsen som efter det denna harupphört ha kvar silt grundläggande ansvar för alt missbrukaren får del stödoch den hjälp han behöver. Av det anförda finner jag alltsåalt övervägande skäl talar för all del inle föreligger någol behov av altutrusta socialljänslen med möjligheler lill egna ivångsälgärder belräffandevuxna missbrukare. Jag är alliså - liksom den övervägande delen avremissopinionen och arbetsgruppen - beredd att stödja socialutredningensslällningsiagande i delta avseende. 1 den blivande sociaUjänstpropositionenavser jag att återkomma lill frågorna om upphävandet av bl.a. NvL och AsocLsaml om de närmare reglerna för kommunens yttersta ansvar och socialtjänstensuppgifter på oUka områden. Del är angeläget alt slalsmaklernanoga följer ulvecklingen inom missbruksvärden. Jag älerkommer i propositionenom sociahjänslen till roll i della sammanhang. 2.2.5 Särskild intagningsgrund.för alkohol- ochnarkotikumissbrukare Den gällande NvL avses bli upphävdi samband med alt den nya socialtjänstlagen Iräder i krafl. Som en följd avmili lidigare redovisade slällningsiagande föreslår jag all bl.a.beslämmelserna om tvångsinlagning på allmän vårdanslali för alkoholmissbrukareinle skall ersältas med några motsvarande regler inom den nyasociallagsliftningen. De omhändertaganden av alkohol- ellernarkotikamissbrukare utan deras samtycke som alltjämt behövs bör enligt vadjag har sagt förut göras inom ramen för sjukvårdslagstiftningen. Som har påvisats bl.a. genomarbetsgruppens arbele råder del bland dem som skall tillämpa LSPV en belydandeoenighet om möjligheten atl lillämpa lagen pä missbrukare. Oenighden synes hasin främsla grund i olika uppfattningar om huruvida alkoholmissbruk ochnarkotikamissbruk är alt anse som psykiska sjukdomar. När LSPV genomfördes, uttalade dendåvarande departementschefen (prop, 1966:53) bl.a. att den medicinskavetenskapens utveckling allt klarare hade visat all alkoholism ochalkoholmissbruk utgör mer eller mindre ultalade sjukdomstillstånd. För psykiskasjukdomstillstånd, som slår i samband med missbruk av alkohol, borde därförenligl hans mening - under sammaförulsällningar som i fråga om övriga psykiska sjukdomar - slutenpsykialrisk vård kunna beredas även oavsell den sjukes önskan. Belräffandenarkomani och narkotikamissbruk anförde departementsche- Prop.1979/80:1 64 fen bl, a. all han anslöl sig till den uttaladeuppfattningen alt under begreppet psykisk sjukdom hör ocksä tillstånd somsammanhänger med missbruk av narkotika. Nägon strikt gränsdragning mellannarkomani och narkolika-misshruk ansåg han i detla sammanhang varken möjligeller nödviindig. Samma inställning redovisades av departemenlschefen i ensenare proposition (1969: 111) i samband med att det gjordes tillägg till ISa) LSPV, Genom tillägget jämställdes bristande möjlighet att rätt bedöma sitlbehov av vård i följd av missbmk av narkolika med den tidigare indikationenbristande sjukdomsinsikt. Tillgängliga uppgifter ger somarbelsgruppen har framhållit vid handen att LSPV, trols de uttalanden somgjordes vid lagens lillkomsl och del yllerligare klarläggande som åsyftadesgenom tillägget , allijäml lillämpas mycket ojämnt i fråga ommissbrukarna. Medan man pa elt sjukhus finner det uppenbart attförvirringstillslånd som ftiljd av alkohol-eller narkotikamissbruk uppfyllerlagens krav pä psykisk sjukdom och ofta lägger denna diagnos till grund förintagningsbeslut, är man på andra sjukhus mera försiktig och den angivnadiagnosen förekommer i inlagningsbeslulen. Som arbetsgruppen har anförlär del önskvärt att lagen lillämpas enhelligl över hela landel. Det finns anledning all hålla faslvid aU missbruk av alkohol och narkotika kan medföra ett sådant lillslånd atldel blir nödvändigt att bereda missbrukaren vård mot hans vilja enligt dennalag. Den ojämna tillämpningen av LSPV visar dock att lagen inte har gelltillräckligt klara riktlinjer beträffande vården av missbrukare. Del är därförpåkallat atl ändra utformningen av lagen, Arbelsgruppen har föreslagil skall bryta ut alkohol- och narkotikamissbrukarna ur den krels av psykisklsjuka eller därmed jämsiällda som avses med den nuvarande generalindikalionen.Jag finner denna lösning tilltalande. Man undanröjer härigenom varje tvivel omatt tillstånd som hänger samman med missbruk kan vara en grund för värd enligllagen. undgår man alt uttryckligen klassificera missbruket sompsykisk sjukdom, något som är föremål för delade meningar bland dem som har alllillämpa lagen. Jag föreslär alltså i enlighet medarbetsgruppens förslag atl förutsällningarna all oberoende av samiycke la omhand alkohol- och narkotikamissbrukare för värd skall behandlas i en särskildparagraf, 2 §. Beslämmelsen bör klarl uttrycka all den är en frislåendeinlagningsgmnd. Jag menar all man kan åstadkomma detta genom alt i inledningenlill beslämmelsen ange all den som missbrukar alkohol eller narkolika fårberedas värd enligl lagen, även om han inte kan anses lida av sjukdom som avsesi I §. Härutöver skall i enlighel med den sakliga innebörden i arbetsgruppensförslag som förutsäUning för vård anges all pafienten lill följd av sillalkohol- eller narkotikamissbruk har ett Irängande behov av avgiftning ochpsykialrisk värd i samband med denna och alt utebliven värd innebär Prop.1979/80:1 65 allvariig fara för hans hälsa eller liv. Vidare bör - iöverensslämmelse med vad som anges i I S b) - också ges möjlighel lillingripande om ulebliven vård skulle innebära allvarlig fara för annanspersonliga säkerhel eller hälsa. Nägon motsvarighet lill övrigaspeciulindikalioner i I S finner jag däremot inle skäl alt behålla för dessafall, 1 likhet med arbetsgruppen anser jag att man bör slopa dettillägg som i den medicinska indikationen - I S a) - med bristandesjukdomsinsikt jämställer alt nägon till följd av beroende av narkotiska medelinte rätt kan bedöma sitt behov av värd. Arbetsgruppen har också föreslagitatt LSPV skall få ny rubrik och i stället kallas lag om viss psykiatrisk vård(LPV). Med hänsyn till den ulformning av 2 S somjag nu föreslår anser jag altdet är lämpligare alt i ställd kalla lagen för lag om psykialrisk värd och vårdav missbrukare i vissa fall (LPM). Jag föreslår alltså att även denna ändringvidtas. De föreslagna lagändringen kommeratl medföra atl begreppet psykisk sjukdom enligt I S får en snävare innebörd änf.n. Alt en särskild intagningsgrund anges för alkohol- ochnarkotikamissbrukare innebiir emellertid inle alt del skall vara uleslulel atlför dessa vårdbehövande tillämpa I S pä sådana sjukdomar som iraditionelll harhänförts dil, exempelvis delirium Iremens, alkoholhallucinos ochalkoholparanoia och vissa mycket avancerade psykiska defekttillslånd, t. ex.alkoholdemens. Jag delar dock den uppfattning som har uttalats av den lidigaredeparlemenlschefen i samband med den lagstiftning jag berörde (prop.1966:53 och prop. 1969: 111) allnågon fasllåsning vid vissa sjukdomsbeskrivningar varken är möjlig ellerlämplig. Mina uttalanden i frägan fär därför nu uppfällas som rekommendalionerliksom de har varit i tidigare propositioner. Jag vill än en gång betona atlsträvan givetvis alllid bör vara atl de missbrukare som är i behov av vårdsöker vården frivilligt, Försl när alla ansträngningar alt komma fram till vårdpå denna väg har misslyckats kan det komma i fräga att övervägatvångsingripanden. Elt viktigt syfte med denna vård - föruiom syftet alt räddaliv i en akut situation - måsle därvid vara just atl få missbrukaren i sådanpsykisk och fysisk kondition att han kan motiveras för en fortsalt medicinskeller social vård i frivilliga former. Av främsl rällssäkerhelsskäl anser jagdock att tvångsvård i sådanl syfte inle bör få pågå under obeslämd lid. Denuvarande fakliska vårdtiderna för denna patientgrupp varierar från någradagar . Liksom arbetsgruppen - som i dessa delar rådgjorde medföreträdare för Svenska psykiairiska föreningen - anser jag alt den längstatiden för omhänderlagande av missbrukare med stöd av den särskilda beslämmelsenbör beslämmas . Del säger sig självi all ingentinghindrar att vården fortsätter i frivilliga former sedan förutsättningarna förtvångsingripande har upphört. Tvärtom är ju detta somjag har sagt ettsyfte med ingripandet. 1 såväl dessa fall som sådana där fortsatt medicinskvård av någon anledning inte blir 5 1979180. Prop.1979/80:1 66 akluell, finns del oftasi elt uttalat behov av socialtbistånd. För atl den sociala rehabiliteringen skall kunna säkras sä längtmöjligt föreslär jag liksom arbetsgruppen en särskild regel om skyldighet försjukvården alt samverka med sociahjänslen i dessa fall. Till den närmareulformningen av dessa förslag återkommer jag i del följande. Det är angeläget att tillämpningenav den nu föreslagna regeln om möjlighel all ingripa med ivång mol alkohol- ochnarkotikamissbrukare enligt LPM följs ordentligt redan från början. Avsikten äratt tillsälta en kommitté med parlamentarisk sammansättning som bl.a. skall fälill uppgifl atl fortsätta översynen av lagstiftningen om vård mot denenskildes samtycke. Den nödvändiga uppföljningen bör kunna bli en vikliguppgift för denna kommitté.