prop · G3036 · 1979-12-31 00:00:00 — Hänsyn skall därvid tas till densamhällsekonomiska utvecklingen och tUlgången pä utbUdad personal.Socialdepartementet har uppdragit åt att svara för detpraktiska utredningsarbetet under ledning av en särskild styrgmpp medrepresentanter för staten och sjukvårdshuvudmännen. I planeringsuppgifter bör ingå att medlämpliga tidsintervaller förnya denna typ av principprogram. I planeringsverksamhetenbör också ingå att för särskUda problemområden utarbeta s. k. sektorprogram,dvs. bryta ner och fördjupa principprogrammen inom olika delsektorer. I dettaprogramarbete skall föra ut och vidareutveckla statsmakternasintentioner som underlag för huvudmännens planering. Detta innebär enligt minmening att har att fästa samma vikt vid de ekonomiska ochpersonella aspekterna som vid de rent sjukvårdsmässiga och stämma av dessaaspekter mot varandra i syfte att belysa såväl de vårdmässiga somkostnadsmässiga konsekvenserna av olika lösningar. Jag vUl särskilt framhåUavikten av att styrelsen systematiskt väger in samhäUsekonomiska ochsjukvårdsekonomiska faktorer, såsom de bl. a. framkommer i regeringensöverläggningar med sjukvårdshuvudmännen, i sitt planeringsarbete samt redovisarde personella och ekonomiska krav som är förenade med olika alternativ. bör även granska och yttra sigöver de enskilda sjukvårdsplanerna innan de blir föremål för sjukvårdshuvudmännensslutliga ställningstaganden. bör i samråd med Prop.1979/80:6 36 landstingsförbundet och Spri utarbeta sammanställningaroch analyser av planerna för att stämma av den planerade utvecklingen mot denövergripande vårdpolitiken och ge underiag för rikspolitiska överväganden ochinitiativ. För att skapa fömtsättningar för .summering av planerna och förjämförelser mellan olika delar av landet bör verka för attsjukvårdsplanerna får en enhetlig utformning samt att de har en gemensamreferensram, gemensamma begrepp etc. De s. k. LKELP-undersökningarna börfortsätta i ett avtalsregleral samarbete mellan ochlandstingsförbundet. Genom dessa undersökningar har styrelsen möjlighet attfölja hälso- och sjukvårdens faktiska och planerade utveckling.Socialstyrelsens uppföljning och analys av huvudmännens planer kan även ses somett led i styrelsens tillsynsansvar för hälso- och sjukvården, som också iframtiden bör finnas kvar i lagfäst form. Med utgångspunkt från en principiell arbetsfördelningmellan , sjukvårdshuvudmännen och Spri påböriades inomstyrelsen en försöksverksamhet med att utarbeta underlag till vårdprogram förolika sjukdomstillstånd och hälsoproblem. En vårdprogramnämnd bildades meduppgift att leda arbetet. I nämnden ingår företrädare för både hälso- ochsjukvård samt socialvård. I samverkan med olika sjukvårdshuvudmän arbetardessutom Spri med att ta fram vårdprogram anpassade för lokala förutsättningar.Utvecklingsarbetet bedrivs således på tvä nivåer med olika detaljeringsgrad,dels i form av generella underiag som utarbetas av , dels såsomkonkret utformade vårdprogram anpassade efter skiftande lokala fömtsättningar. HittUls har presenterat programunderlagför diabetes och högt blodtryck. kommer programunderlagför urinvägsinfektioner, tumör i bröstet, bråck och självmordsbeteende attpubliceras. Jag anser för min del att vårdprogramunderlagen fyller en viktigfunktion som underlag för huvudmännens bedömningar av behoven av olikamedicinska åtgärder och därmed för utformningen av vårdens innehåll ochorganisation. Arbetet med att utforma underlag till vårdprogram bör ges störreutrymme i planeringsverksamhet än vad som varitfallet och även omfatta sociala konsekvenser av olika hälsoproblem. Dettamotiverar att något närmare beskriva vårdprogramarbetet, dess syften ochframtida inriktning. Utvecklingen av vårdprogram inom sjukvårdsområden ochregioner syftar i första hand tUl att stödja sjukvårdspersonalen i det löpandearbetet och utgöra ett underiag för den fortlöpande utbildningen ochmetodutvecklingen. Intentionerna med tillämpningen av vårdprogram är att bl. a.att åstadkomma ökad medicinsk säkerhet samt att undvika dubbelarbete genom attprogrammen kan förenkla samarbetet och leda till en rationellarearbetsfördelning mellan olika enheter och vårdnivåer. Vårdprogrammen bör kunnaunderlätta samarbetet mellan sjukvård och socialtjänst, bl. a. genom att geinformation om sociala konsekvenser av olika sjukdomstUlstånd.Vårdprogramarbetet innehåller som jag sagt två komponenter. 1979/80:6 37 Dels utarbetande av underlag för vårdprogram, delsutarbetande av själva vårdprogrammet. Programunderlageninnehåller information om sjukdomsfrekvens, sjukdomens naturalhistoria,förebyggande insatser, diagnostik, bedömning av behandlingsalternativ ochåtgärder för efterkonlroll. I underlagen diskuteras också de insatser av olikatyper som krävs för förebyggande åtgärder, diagnostik och behandling. 1 arbetetmed programunderlagen bör utvärdera olika undersöknings- ochbehandlingsmetoder. bör verka för att metoder, som efter ensammanvägning av vårdmässiga och ekonomiska aspekter visar sig olämpliga, tasbort och ersätts av mer ändamålsenliga metoder. I vårdprogram-underlagen börstyrelsen förmedla kunskaper om vilka medicinska och sociala åtgärder som ärmotiverade för olika hälsoproblem. Sociala konsekvenser av hälsoproblemet bör belysas ochsamverkan med i första hand primärkommunala verksamheter diskuteras. Behov avulbUdningsinsalser för olika personalgrupper bör aktualiseras och anges.Likaledes ger genomgången av den aktuella sjukdomen underlag för att peka påområden som bör göras till föremål för forsknings- och utvecklingsinsatser.Genom att resurskrav anges kan lämplig arbets- och resursfördelning mellan t.ex. länssjukvård och primärvård utläsas. Likaså bör underlagen kunna ge gmndför en avvägning mellan förebyggande och sjukvårdande åtgärder. Beskrivningen av sociala konsekvenser av aktuellahälsoproblem bör kunna öka beredskapen hos hälso- och sjukvårdens personal attsamverka med och andra primärkommunala verksamheter. Underlagenbör härigenom kunna bidra till att helhetssynen pä människors problem fårpraktiskt genomslag och tillämpas i de enskilda fallen. På alkohol- ochnarkotikaområdet bör exempelvis vårdprogramunderlagen kunna få stor betydelseför bättre samverkan mellan sjukvården och . Vårdprogram utarbetas för lokal och regional nivå ochsocialstyrelsens programunderlag riktas i första hand tUl de lokalaarbetsgmpper som har att bl. a. i samverkan med Spri utarbeta vårdprogram.Underlagen bör också kunna vara av värde för lokala politiska ochadministrativa instanser som svarar för hälso- och sjukvårdens utveckling. Vårdprogramarbetet sker lokalt eller regionalt med hänsyntagen till de organisatoriska, personella och ekonomiska förutsättningar somfinns. Vårdprogrammet måste utvecklas av och förankras hos den personal somberörs av programmet. Ett fungerande vårdprogram förbättrar samarbetet mellanhälso- och sjukvårdens olika nivåer samt med . Ett vårdprogramkommer att vara ett direkt stöd för vårdpersonal av olika kategorier i detlöpande arbetet. Innehållet i vårdprogram kan skifta mellan de olikahuvudmännen med hänsyn tUl de olika förutsättningar som finns. Underlagen ger en övergripande bUd av de hälsoproblem manvalt att behandla, under det att vårdprogrammet konkret anger hur detta problemskall handläggas i det enskUda fallet. För att inte vaoe lokal Prop.1979/80:6 38 vårdprogramgrupp skall behöva ta fram gmndkunskap är detnödvändigt att underlagen tas ram på central nivå. I detta arbete besittersocialstyrelsen den specifika kompetensen. Det är viktigt att vårdprogramarbetetoch vårdprogrammet kontinuerligt utvärderas både med avseende på ekonomiska ochpersonella insatser samt använda metoder. I detta arbete har Spri gjortvärdefulla insatser och bör i fortsättningen kunna bistå .sjukvårdshuvudmänneni detta arbete, liksom vid utarbetande av det konkreta programmet. Ansvaretför det lokala vårdprogram-arbetet ligger hos sjukvårdshuvudmannen. Den kunskap om vårdprogram och vårdprogramarbete somsamlas på fältet bör tUlföras underlagsarbetet på central nivå så att nödvändiganpassning i underlagsarbetet tiU fältets behov kan ske, I detta arbete är samverkanmeUan bl. a. och Spri nödvändig. Arbetet med underlag till vårdprogram bör enligt vad jaglidigare anfört ingå som en viktig del av socialstyrelsensplaneringsverksamhet. bör emeUertid - bl. a. med utgångspunkti hittUlsvarande försöksverksamhet och i samråd med huvudmännen - ytterligareöverväga och i takt med vad resurserna medger utveckla formerna förvårdprogramarbetet. Självklart är att den vetenskapliga expertis som finnstiUgänglig i landet skall utnyttjas. Verksamheten bör fortlöpande utvärderas.Vårdprogramunderlagen bör remissbehandlas innan de ställs till huvudmännensförfogande som underlag för lokal och regional vårdplanering. Större och viktigareprogramunderlag bör slutligt faststäUas av verksstyrelse.Vårdprogramnämnden bör kunna fylla en viktig rådgivande funktion. Den börsammansättas av representanter för , hälso- och sjukvårdens ochsocialtjänstens huvudmän, vårdpersonalen samt Spri. Nämnden bör lämna förslagom inriktning av underlagsarbetet och vilka problem som bör göras tiU föremålför utarbetande av underlag. bör följa det lokalavårdprogramarbetet och på ett flexibelt sätt anpassa sitt arbete liUerfarenheterna på fältet. Behov av utbUdnings-samt forsknings- ochutvecklingsinsatser som kan bli en följd av analysen i vårdprogramarbetet böröverföras tUl ansvarig myndighet i syfte att resurser avdelade för dettaändamål används pä effektivast möjliga sätt. bör enligt min mening ha samma roll inomsocialtjänsten som inom hälso- och sjukvården i fråga om att tUlhandahållakommunema planeringsunderlag och därmed vidareutveckla och föra ut statsmakternasintentioner inom . Förutsättningarna för en central planerings-och utvecklingsverksamhet är emeUertid väsentligen annorlunda inomsocialvården. Denna har inte samma relativt homogena verksamhet ochorganisation som hälso- och sjukvården, ulan präglas av en större mångfald idessa avseenden. TUl detta har bidragit bl. a. att antalet socialvårdshuvudmän/primärkommunerär större än antalet sjukvårdshuvudmän/landsting (motsv. ).Socialvården har inte heller på samma sätt som hälso- och sjukvården ett iprincip enhetligt planeringssystem. Primärkommunerna upprättar inga särskildasocialvårdsplaner. Preciseringarna i KELP-materialet om socialvårdensutbyggnad är också betydligt mer begränsade än motsvarande uppgifter om hälso-och sjukvården i LKELP. måste anpassa sin medverkan isocialtjänstens Prop.1979/80:6 '' planering tUl de förutsättningar som kommer alt råda inomområdet. har inom området planering angivit tre uppgifter försocialstyrelsen, nämligen 1) utveckling av metodiken för social planering, 2)sammanställning av riksplaner som ger en samlad överblick över socialtjänstensplanerade utveckling samt 3) tillhandahållande av planeringsunderlag tillprimärkommuner och landsting. planeringsuppgifter innebärenligt socialutredningen att styrelsen skall skaffa sig underlag för attkontinuerligt påverka effektiviteten i . Detta planeringsarbeteinnefattar bl. a. sammanställning och bearbetning av översiktliga planer försocialtjänstens utveckling. Även menar attsocialstyrelsen bör erhålla underlag för uppföljning och erfarenhetsåterföringgenom sammanställning och analys av huvudmännens planer. Som jag tidigare nämnt ansluter jag mig tillsocialutredningens uppfattning att skall sammanställa ochanalysera planer för , för att därigenom kunna följa utvecklingenoch ge kunskapsåterföring tUl kommunerna och vid behov föreslå statsmakternanya initiativ. Den information som behöver inhämta fränkommunerna bör dock så långt möjligt begränsas och endast avse uppgifter som ärrelevanta för såväl kommunernas som planering. Inhämtandet avuppgifter bör samordnas med framtagandet av kommunernas flerårsplaner (KELP)som sammanställs och bearbetas av SCB. Enligt min mening bör så långt möjligt planeringsdatarörande integreras i KELP-materialet, som kan förses med vissatUläggsuppgifter orri planerade utveckling. Framför allt bör entidsmässig samordning eftersträvas. Det bör ankomma på att isamråd med kommunförbundet närmare besluta om vilka planeringsuppgifter rörandeden framtida som är nödvändiga för central uppföljning ochplanering. Det bör som jag tidigare anfört sedan ingå i socialstyrelsensuppgifter att följa och analysera de kommunala planerna för ochredovisa dessa bl. a. inför de överläggningar mellan staten och huvudmännen somavses genomföras i fortsättningen. Kommunernas skyldighet att tUl de statliga organenredovisa planer rörande följer enligt min uppfattning av attsocialtjänsten enligt den nya lagstiftningen skall stå under tUlsyn avsocialstyrelsen och länsslyrelserna. Den tekniska bearbetningen ochsammanställningen av kommunernas flerårsplaner görs av SCB. Bearbetning avplaneringsuppgifter rörande bör ske inom ramen för detsamarbete och den ansvarsfördelning mellan , SCB ochvårdhuvudmännen när det gäller statistikframtagning inom socialsektorn som jagkommer att förorda i det följande. De bearbetade uppgifterna bör av SCB ställastUl tUlsynsorganens, dvs. och länsstyrelsernas, förfogande.Länsstyrelserna bör genom sociala enheter som jag förordar skall bliinrättade, särskilt uppmärksamma skillnader inom resp. region mellan planernaoch riktlinjer från riksdag och regering samt göra uppmärksampå dessa avvikelser. Prop.1979/80:6 40 bör på riksnivå göra analyser samtkommentera planerna med utgängspunkt från de intentioner som angivits av statsmakternaför . Dessa analyser och kommentarer bör ta sikte på huvuddrageni planerna och inte enskilda detaljer och bör enligt min mening bli ettvärdefullt stöd för kommunernas planering av den framtida . Påområden där statsmakterna angivit klara riktlinjer för verksamheten ochsocialstyrelsen konstaterar påtagliga avvikelser från dessa riktlinjer börsocialstyrelsen göra berörda kommuner uppmärksamma på dessa avvikelser.Socialstyrelsens ställningstaganden i dessa avseenden bör avgöras av verkstyrelsen. Av främst resursskäl kan dock ingen ovUlkoriig skyldighetför styrelsen införas att avge yttranden till kommuner som redan påplaneringsstadiet vUl inhämta synpunkter som stöd för sin planering avsocialtjänsten. Det är dock naturligt att utgå ifrån att styrelsen så långtmöjligt kommer att anstränga sig för att även denna väg bistå kommunerna. Ett programarbete av det slag som i det föregåendebeskrivits för hälsooch sjukvården bör i tillämpliga delar kunna användas avsocialstyrelsen för att utveckla och påverka metodUc. innehåll ochorgani-sation inom . Jag ansluter mig tUl socialutredningensuttalande om att kontinuerligt skall påverka effektiviteten isocialtjänsten och tUlhandahålla huvudmännen planeringsunderlag. Jag vUlemellertid understryka att detta arbete mäste baseras på överväganden omtillgången på ekonomiska och personella resurser för vården likaväl som påöverväganden som rör den rent vårdmässiga delen av verksamheten. För att tafram underlag för utvecklingen av den framtida pågår inomsocialstyrelsen ett projekt arbete innehåll och form () i samrådmed olika intressenter. Projektet syftar bl. a. till att sammanställaerfarenheter och kunskaper från metodutvecklingsarbete och praktiska försök avintresse för tillämpning av socialutredningens förslag samt att medverka vidframställning av utbildnings- och informationsmaterial med anknytning tUldessa förslag. Jag vUl i detta sammanhang framhålla att det är vUctigt attsocialstyrelsens arbete får en konkret och åtgärdsinrU har enligt ÖSoS förslag ett särskiltansvar för samverkan mellan socialvård och hälso- och sjukvård. Jag kan istort sett instämma i ÖSoS uppfattning, men vill framhålla att det primäraansvaret för denna samverkan självfallet åvilar de kommunala huvudmännen. Densamordnande funktionen på central nivå mellan socialvården och hälsoochsjukvården bör emellertid ha sin givna plats i de .planeringsuppgifter som jaghar angivit för . bör följa den primär- ochlandstingskommunala planeringen samt tiUhandagå huvudmännen medplaneringsunderiag så att vårdområden med skilda huvud- Prop.1979/80:6 41 män i erforderiig utsträckning blir föremål för ensamordnad planering. Styrelsen bör inom olika vårdområden medverka till attklariägga huvudmannaskapsfrågor och samverkansformer mellan socialtjänst ochhälso- och sjukvård. Jag har tidigare pekat på vårdprogramunderiagen som en vägatt förbättra samverkan i det praktiska vårdarbetet. Socialsektorns medverkan i samhällsplaneringen harbetonats i propositionen om liksom i ÖSoS förslag. Uppgiften ärett viktigt led i en förbättrad helhetssyn på sociala och medicinska problemsamt aktivare insatser för att förhindra uppkomsten av sådana problem.Förslagen om socialsektorns medverkan i samhällsplaneringen fick ett i detnärmaste enhälligt positivt mottagande av remissinstanserna. Socialturedningen har i sina överväganden främstdiskuterat möjligheter att på primärkommunal nivå delta isamhällsplaneringsarbetet. En utförlig diskussion på denna punkt finns ipropositionen om . Som har framhållits i denna proposition liggeremellertid ansvaret för samhällsplaneringen också på rU Jag vill framhålla att medverkan i samhällsplaneringen ären förhållandevis ny uppgift för vårdsektorn. Det är därför naturligt att sedenna medverkan som en utvecklingsprocess där de praktiska formerna får växafram i takt med vunna erfarenheter. bör enligt min mening ha enviktig funktion att fylla när del gäller att finna vägar för att utnyttjasocialtjänstens och hälso- och sjukvårdens kunskaper i planeringen på andrasamhällsområden. underlag för de kommunala huvudmännensplanering bör utformas så att de utgör ett stöd för och hälso-och sjukvårdens medverkan i samhällsplaneringen på lokal och regional nivå.Styrelsen bör vidare genom att analysera och sammanställa uppgifter omhälsorisker och sociala problem i olika samhällsmiljöer kunna ge ett värdefulltunderlag för motåtgärder och förebyggande insatser i vid bemärkelse inom olikaområden, som t. ex. arbetsliv, skola och boende. Detta fömtsätter attsocialstyrelsen har ett nära och väl fungerande samarbete med sektoransvarigamyndigheter. Jag vUl i sammanhanget erinra om att är företräddi det bostadssociala råd som knöts tUl . Somremissorgan har ytteriigare möjlighet att föra ut kunskaper omfaktorer som kan leda till ohälsa och sociala problem. Gmnden för medverkan isamhällsplaneringen är tillgången på relevant informationsunderlag, bl. a. iform av statistik, som möjliggör en kontinuerlig uppföljning av sociala ochmedicinska riskfaktorer. Här blir ocksä styrelsens samarbete med detföreslagna miljömedicinska laboratoriet och det som jag förordar i det följande av stor betydelse. Jag återkommertill frågan om socialsektorns medverkan i samhäUsplaneringen i anslutning Prop.1979/80:6 42 till mina överväganden om regionalaorganisation. Utvecklingen inom och hälso- och sjukvårdenär i hög grad beroende av tUlgången på utbUdad arbetskraft. Utbildning avpersonal är etl viktigt medel för att förändra och förbättra situationen för devårdsökande och för att förverkliga uppsatta mål för vårdens innehåll.Vårdsektorn har präglats av svårigheter att rekrytera erforderligtutbildad personal. Betydande skUlnader föreligger dock mellan olika vårdområdenoch meUan skilda delar av landet. Problemen är störst inom prioriterade ochdärmed expansiva områden, t. ex. den öppna vården och långtidsvården inomsjukvården, tandvården samt barnomsorgen och äldreomsorgen inom socialvården. Svårigheterna har hållit i sig trots en allmänt settkraftig ökning av vårdutbildningarna. Detta förklaras bl. a. av att det tarlång tid - ofta innan åtgärder på utbildningssidan får ordentligeffekt på vårdorganisationen. Vidare krävs i allmänhet ett omfattandeförberedelsearbete innan vårdpolitiska mål och ambitioner kan omsättas iulbUdningsinsalser. Med hänsyn till dessa faktorer vill jag starkt understrykabehovet av en personal- och utbUdningsplanering som leder till en förbättradsamordning av vårdpolitik och utbUdningspolitik. Jag anser att socialstyrelsensom fackmyndighet har att medverka i en fortlöpande personal-ochutbildningsplanering för vårdsektorn och tiUhandahåUa ansvariga statliga ochkommunala utbUdningsmyndigheter erforderligt beslutsunderlag rörande delsvårdutbUdningarnas innehåll i fråga om yrkeskunnande hos olikapersonalkategorier, dels vårdutbUdningarnas dimensionering. Socialstyrelsenspersonal- och utbUdningsplanering skall ske i nära samverkan medsocialtjänstens och hälsp-och sjukvårdens huvudmän och ha sin utgångspunkt ihuvudmännens planer för dessa sektorers långsiktiga utbyggnad. Den decentralisering av både planering och genomförande avutbildningen som pågår som en följd av bl. a. den s. k. högskolereformen ochde ökade krav som enligt min mening måste ställas på planeringen avvårdutbildning och personaltUlgång inom vårdsektorn leder till förändringar isocialstyrelsens arbetssätt och uppgifter på detta område. Socialstyrelsensuppgifter bör övergå från att som hittUls avse yttranden överläro-/utbUdningsplaner tUl att mer aktivt ta fram underlag för denutbildingsplanering och utformning av utbildningsmål som görs avutbildningsmyndigheterna. Elt sådant underiag bör ha som utgångspunkt olikavårdverksamheters innehåU och utformning och baseras på behoven av vård ochservice inom olUca områden. Höga krav på framförhåUning och kännedom omsocialtjänstens och hälso- och sjukvårdens framtida behov måste ställas pådenna planering. Samverkan med huvudmännen är nödvändig. Det är enligt minmening en uppgift för varje fackbyrå inom alt analyseraarbetsuppgifterna inom resp, vårdområde och formulera krav på utbUdningfördelade på olika personalkategorier. Jag anser vidare att skall svara för denstatliga insatsen i 1979/80:6 43 fråga om personalplanering på rUcsnivå som syftar till attgenom dimensionering av utbildningsresurserna kvantitativt anpassa personalresursernatUl sociaUjänstens och hälso- och sjukvårdens utbyggnad. Personalplaneringenbör utgå frän huvudmännens utbyggnadsplaner och syfta tUl att geutbUdningsmyndighelerna underlag för utbUdningsdi-mensionering och huvudmännenunderlag för fortsatt vårdplanering. Personalplaneringenhar främst byggts ut när det gäller tillgång och fördelning av läkaresom underlag för de s. k. läkarfördelningspro-grammen (LP). På uppdrag avsocialdepartementets sjukvårdsdelegafion har även börjatutarbeta personalbehovsprognoser för vissa andra vårdpersonalkategorier inomhälso- och sjukvården (sjuksköterskor, undersköterskor, vissamedicinskt-tekniska assistenter, sjukgymnaster, arbetsterapeuter) som skallutmynna i s. k. vårdpersonalgprogram (VPP). MoLsvarande prognosarbete harpåböriats för personal inom barnomsorgen. har vidare bedriviten tandvårdspersonalturedning (TPU) med uppgift att utreda frågan om detlångsiktiga behovet av tandvårdspersonal. Enligt min uppfattning är detnödvändigt att denna personalplanering av utvidgas till attäven omfatta andra kategorier av personal inom den sociala sektorn, t. ex. inomäldreomsorgen. Denpersonal- och utbUdningsplanering som görs beträffande läkararbetskraften harkommit att få en central betydelse för atl på påverka hälso- ochsjukvårdens omfattning och innehåll. Grunden för denna planering lades år 1969i samband med den då genomförda reformeringen av läkarnas vidareutbildning.Systemet omfattar både kvalitativa och kvantitativa aspekter på den framtidaläkarutvecklingen. När det gäller den kvalitativa delen återkommer jag tilldenna fråga i samband med att jag tar upp verksamheten inom nämnden förläkares vidareutbildning (NLV). Systemetskvantitativa del bygger på sjukvårdslagens bestämmelse om att tjänst som läkareinom den offentliga hälso- och sjukvården inte får inrättas utansocialstyrelsens medgivande. Styrelsens prövning av inrättande av läkartjänstskall ske på gmndval av det läkarfördelningsprogram som fastställs avsocialdepartementets sjukvårdsdelegation. Förslag till program utarbetas avsocialstyrelsen i samråd med universitets- och högskoleämbetet,landstingsförbundet och .