prop · G303159 · 1979-12-31 00:00:00 — Om kontokortskrediternafortsälter att öka i samma takt som får de givetvis störreeffekter på hushållens kreditvolym och konsumlion. Det kan medföra attkonsumtionsutvecklingen blir svårare atl styra konjunkturmässigt. Avstabiliseringspolitiska skäl kan det därför finnas anledning för statsmakternaatt noggrant följa utvecklingen och att vara beredda att vid behov ingripa medåtgärder. I fråga om de konsumentpolitiskaeffekterna av kreditkorten har uttryckts farhågor för alt enskilda personerförsätter sig och sin familj i ekonomiska svårigheter genom alt göra slörreinköp än vad de senare kan betala. Kreditkorten kan också medföra förhastadeoch onödiga köp. Del finns dock f. n. inte underlag för att avgöra omsiluationen är så allvarlig att några samhällsingripanden är påkallade.Konsumentverket påbörjade en utredning som syflar till altvinna klarhet i bl. a. de berörda konsumentpolitiska frågoma. Prop.1979/80:159 32 Jag vill framhålla att kontokortenotvivelaktigt har vissa fördelar för konsumenterna. De kan således erbjuda etlbekvämt sätl att betala eller få kredit. Sedan en kreditgräns har avtalalsmellan kontoinnehavaren och kreditkortsföretaget kan kontoinnehavaren utnyttjakrediten när han själv vill genom inköp, amortering och därefter nya inköp.Kreditkorten kan dessutom ha en viktig utjämnande funkiion för fördelningen avkonsumtionskrediter både över liden och mellan hushåll med bättre eller sämrebankförbindelser. För detaljhandeln kan kontokorlen medföra ralionaliseringarav betalningsrutinerna och hanleringen av konsumlionskrediter. Frånkonsumentens synpunki bör å andra sidan beaktas att den effektiva årsräntanjämte hanteringskostnaderna för kontokortskrediter kan överstiga . Den av begärdautredningen på kontokortsområdel kommer bl.a. att avse de samhällsekonomiskaoch konsumentpolitiska frågor som jag nu har berört och ge ett underlag för atlavgöra om del behövs mer långsiktiga åtgärder på området. Pä korl sikl kanemellertid ulvecklingen bli sådan att ålgärder från samhällels sida kanbehövas. I så fall måste givetvis regeringen vara beredd att omedelbartingripa. tidigare återgivna uttalande får också anses innebära attformella möjligheter redan nu bör skapas för att kunna ingripa påkontokortsområdel med ålgärder som är motiverade av såväl samhällsekonomiskasom konsumentpolitiska skäl. Beträffande de ålgärder som kankomma i fråga på kontokortsområdel villjag peka på att del kredilpoliliskamedlet utlåningsreglering, som enligt vad jag nu föreslår skall kunna tillämpaspå finansbolagen, är selektivt med avseende på utlåningens ändamål. Det kandärför inriktas särskilt på kontokortskrediterna. Eflersom en del avkonlokortsverksamhelen - f n. en mindre del - ligger utanför finansbolagen kanman med utlåningsreglering dock inte nå hela kontokortsmarknaden.Utlåningsreglering kan vidare motiveras bara med kreditpolitiska och inte medkonsumentpolitiska skäl. Därför behövs också andra åtgärder som vid behov kanriktas mot kontokortsverksamheten. De åtgärder som då bör komma i fråga skallkunna användas för både samhällsekonomisk och konsumentpolitisk reglering avverksamheten. Jag vill vidare erinra om attkreditköpkommiltén i sitt belänkande (SOU 1975:63) Konsumenlkreditlag m. m.föreslog ett krav på kontantinsats som skulle gälla vid bl.a. köp medutnyttjande av kontokredil. Kommittén föreslog också att regeringen vidsärskilda förhållanden som ett ekonomiskt, politiskt instrument skulle kunnameddela föreskrifter om kreditbelopp och kredittid vid köp av en vara över eltvisst pris. Förslagen mötte vissa invändningar under remissbehandlingen. Ikonsumentkrediflagen (1977:981) logs in beslämmelser som gör det möjligt attkräva kontantinsats vid kreditköp. 1976/77: 123 med förslag tillkonsumenlkreditlag uttalades emellertid alt krav på kontantinsats t. v. inteborde tillämpas på Prop.1979/80:159 33 1 fråga om en rätt för regeringen all meddelaföreskrifier om kreditbelopp och kredittid förordade föredraganden i samråd medmig att frågan inte borde prövas i detta sammanhang ulan borde prövas i sambandmed den kreditpolitiska lagstiftningen. godtog dessa ståndpunkter. Vad som f. n. kan göras för atttillmötesgå önskemål i fråga om åtgärder på kontokortsområdet ärenligt min mening att regeringen får möjlighet alt påverka de betalningsvillkorsom tillämpas vid köp med kontokort. Detla förutsälter ett bemyndigande avriksdagen. Ett bemyndigande av likartat slag finns vad gäller den yrkesmässigakreditförsäljningen av bilar i lagen (1975:90) med bemyndigande atl meddelaföreskrifterom betalningsvillkor vid yrkesmässig försäljning av bilar. Föreskrifter om betalningsvillkorvid kontokortskrediter är all hänföra lill sådana föreskrifter om enskildasekonomiska förhållanden som avses i 8 kap. 3 § regeringsformen. Bemyndigandeför regeringen all utfärda föreskrifter i ämnet kan ges med stöd av 8 kap. 7 §3 regeringsformen, eftersom föreskrifterna avser näringsverksamhet. avser också kredilgivning. Jag vill således förorda en lag medbemyndigande för regeringen att meddela föreskrifter om betalningsvillkor vidkontoköp på kredit. Sådana föreskrifter bör kunna riktas mot säljare som lämnarkontokredil eller mot kontokortsföretag som tillhandahåller sådan kredit. Jagåterkommer i specialmotiveringen lill bemyndigandets närmare omfattning. De föreskrifier som kan komma attmeddelas med stöd av bemyndigandel kan i första hand tänkas avse krav på vissamortering av utnyttjad kredit eller krav på en kontantinsats eller enkombination av sådana krav. Vad först gäller krav på amortering kan konstaterasatl konlokortskrediterna visserligen är revolverande, dvs. en amorteringskapar utrymme för ny kredit. Ett krav på större månatliga amorteringar än vadsom tillämpas på marknaden bör emellertid kunna leda lill en viss åtstramningav kontokortshandeln och även ha posiliva effekter från konsumentpolitisk synpunkt.Ett krav på kontantinsats kan få samma effekter men är förenat med praktiskasvårigheter vid tillämpningen. Om regeringen utnyttjar det av mignu förordade bemyndigandet all meddela föreskrifter i fråga om kontoköp färdetta ske genom en särskild förordning i ämnet. En sådan förordning bör ocksåinnehålla beslämmelser om tillsyn över att föreskrifterna iakltas och straffför den som överträder föreskrifterna. Enligt 8 kap. 7 § andra stycketregeringsformen kan därvid inte annat straff än böter komma i fråga. Det av mig nu förordadebemyndigandet får ses som ett provisorium som ger regeringen möjligheter tillelt snabbt ingripande om det skulle behövas. Som jag har antytt behövsett bättre underlag för att bedöma om det på lång sikl behövs åtgärder frånsamhällets sida och om sådana åtgärder har några positiva effekter. Del fårankomma på den kommitté om 3 1979/80. Prop.1979/80:159 34 kontokortsmarknaden som regeringen skall tillkalla attpresentera elt sådant underlag och bedöma behovel av mer långsiktiga åtgärdersamt, om ett sådant behov kan konstateras, föreslå lämpliga åtgärder. Innan del av mig nu förordadebemyndigandet tas i anspråk av regeringen kan del finnas anledning attundersöka möjligheterna att genom medverkan av branschen åstadkommaförändringar på konlokorlsmarknaden som kan tillgodose sådana syften som skulletillgodoses genom föreskrifter enligt bemyndigandel. Sådana ålgärder skulle kunnaavse exempelvis förbättrad kreditupplysning i syfte att motverka missbruk avkontokort eller ett system med mindre krediter för nya kontohavare med stegvisahöjningar av krediträtten, när det har visat sig att kontohavaren kan uppfyllasina skyldigheter mot kontokortsföretaget. Jag utgår från att branschen på egetinitiativ överväger om nu antydda åtgärder kan genomföras. I fråga om kreditupplysningar, somkan utnyttjas av finansbolagen, gäller f. n. kreditupplysningslagen (1973:1173). Enligt lagen får en kreditupplysning om en enskild person inteinnehålla någon uppgifl om andra betalningsförsummelser än sådana som harfastställts av domstol eller dokumenterats på annal liknande sätt. Från lagenundantas förmedling av upplysningar mellan bl. a. banker och andrakreditinrättningar under bankinspektionens tillsyn. Delsamma gäller förmedlingav upplysningar mellan företag inom samma koncern. I samband med attfinansbolagen ställs under bankinspektionens tillsyn kommer de, om ingenlagändring görs, att omfattas av samma undantag som bankerna. Inomjustitiedepartementet övervägs f. n. vissa ändringar i kredilupplysningslagen.I detta sammanhang får frågan om finansbolagens behandling tas upp. Därvid börintresset av integritetsskydd vägas mot de konsumentpolitiska motiven för enförbättrad kreditupplysning. I konsumentkreditlagen finns,somjag redan bar nämnt, bestämmelser om kontantinsats vid kreditköp. Säljarenskall vid kreditköp ta ut kontantinsats i enlighet med god sed på marknaden.Kontantinsatsen skall motsvara av varans koniantpris, om intesärskilda förhållanden föranleder annal. 1976/77: 123 med förslag tillkonsumenlkreditlag m. m. framhölls att det vid kreditköp inom ramen förkonlokortssyslem inte stred mol god sed att underlåta alt la ut kontantinsatsoch att kontokorlssysle-men åtminstone t. v. skulle hållas utanför ett krav påkontantinsats. Även ansåg detla. Den ordning som sålunda har angetlsbör enligt min mening t. v. behållas. Ett krav på kontantinsats vid kontoköpmedför otvivelaktigt svårigheler bl.a. vid det praktiska genomförandet ibutikerna. Det är inle lämpligt att det kan slällas elt krav på kontantinsatsenligt konsumentkreditlagen som regeringen med stöd av del av migförordade bemyndigandet meddelar föreskrifter om betalningsvillkor vidkontoköp. Som jag redan har angett kan bemyndigandet utnyttjas för atttillgodose såväl konsument-politiska som samhällsekonomiska synpunkter. Prop.1979/80:159 35 bör därför införas ell undantag från bestämmelserna omkontantinsats för det fall regeringen utnyttjar bemyndigandet. Ett liknandeundantag finns redan vad gäller den yrkesmässiga kreditförsäljningen av bilar. Jag vill i anslutning till vad jaghar sagt om konsumenlkreditlagen påpeka att kravet på kontantinsats i den lagenbara har avseende på kreditköp av varor. En stor del av konlokortskrediternautnyttjas emellerlid för köp av Ijänster. Det av mig förordade bemyndigandetbör inte ha samma begränsning som konsumentkreditlagen i detla hänseende ulanbör avse hela kontokortsmarknaden. Den av mig nu förordade lagen medbemyndigande bör liksom ändringen i konsumentkreditlagen träda i kraft den I juli1980, dvs. som lagen om finansbolag träder i kraft. I enlighet med vad jag nu haranfört har inom ekonomideparlementel upprättats förslag till 1. lag om ändringi lagen (1974:922) om kredilpoliliska medel 2. lag medbemyndigande att meddela föreskrifter om betalningsvillkor vid konloköp 3. lag om ändringi konsumenlkreditlagen (1977:981). Jag har samrått med chefen förjustitiedepartementet i fråga om lagförslagel under 3. Lagförslagen bör fogas tillregeringsprotokollel i detla ärende som bilaga 4. 4.1 Förslaget till lag om ändring i lagen (1974: 922) omkreditpolitiska medel 1 paragrafen anges bl. a. deinstitut som enligt lagen räknas som kreditinstitut. Bland dessa harfinansbolagen förts in. Med finansbolag avses här liksom i följande paragrafersädana bolag som omfattas av lagen om finansbolag. Genom att finansbolagenräknas som kreditinslilut enligt lagen om kredilpoliliska medel kommer de atlbli skyldiga enligt 28 § samma lag atl lämna de uppgifter som ansernödvändiga för att bedöma om någol av de båda kredilpoliliska medel som kantillämpas på finansbolagen - emissionskontroll och utlåningsreglering - behöveranvändas eller för alt lillämpa etl förordnande om ett sådant medel. I denna paragraf föreskrivs att etlförordnande om utlåningsreglering skall kunna avse inte bara som f. n.bankinstitut utan även finansbolag. Prop.1979/80:159 36 I denna paragraf anges i de treförsta punkterna att med utlåningsreglering avses att etl maximibeloppfastställs för utlämnade lån, för beviljade lån som ej har utlämnats och försådana garantiförbindelser som är knutna till kredilgivning. Flera av de kreditformersom finansbolagen tillhandahåller är konslruerade så all en viss högsta krediimedges, varefter det står kreditlagaren fritt alt inom denna limit utnyttjakrediten. Den utnyttjade delen av krediten får vid utlåningsregleringjämställasmed ett utlämnat lån och den del av den medgivna krediten som inle harulnyttjats med ett beviljat men ej utlämnat lån. Det förhållandel att en stordel av finansbolagens kredilgivning har den nämnda konstruktionen bör beaktasvid tillämpningen. I fråga om t. ex. facloring bör sålunda hänsyn tas till attutnyttjandet av en limiterad kredit kan variera myckel beroende på bl.a.säsongsmässiga variationer av försäljning och fakturering. I en ny punkt - punkten 4 - hartillagts att utlåningsreglering ocksä kan innebära atl ett maximibeloppfastställs för värdet av lös egendom som ett finansbolag för att medverka lillfinansiering upplåter till nyttjande. Den nya punklen syfter på s. k.finansiell leasing, som har beskriviis i avsnitt 2.3. Sådan lös egendom, l.ex.maskiner eller annan utrustning som ett tillverkningsföretag utnyttjar,betecknas i lagtexten som leasingobjekl. Med värdel av leasingobjekten avsesanskaffningsvärdet, vilket motsvarar det med leverantören avtalade priset. Vid tillämpningen av en utlåningsregleringpå leasing skulle man i och för sig kunna utgå från del bokförda värdet av allautestående leasingobjekt. En nackdel med detta är att det bokförda värdel ärberoende av finansbolagens avskrivningsmöjligheler. Vidare kan ett bolag hatecknat leasingavtal och avtal om köp av leasingobjekt, innan objektet förs uppi bolagets balansräkning. Om man vid tillämpningen ulgick från värdet ibalansräkningen och medgav en viss ökning i förhållandelill delta värde, skulle utrymmet för ökningen delvis kunna tas i anspråk förleasingobjekt, för vilka avtal lecknats före den period regleringen avser. Medhänsyn härtill tar utlåningsregleringen vid leasing sikle endast på de nyaleasingavlal som sluts regleringen gäller (beräkningsperioden).Bestämmelsen har därför utformats så att en utlåningsreglering skall kunnaomfatta de leasingavtal som ingås under den lid förordnandet gäller. Beträffande innebörden av uttrycket"upplåter till nyttjande" är att märka att en upplålelse anses hasketl genom leasingavtalet, även om leasingobjektet levereras . Ettförordnande om ullåningsreglering omfaltar inle de fall i vilka leasingavtalhar träffats innan förordnandet har trätt i krafl, även om leverans avleasingobjektet sker när förordnandet gäller. Elt leasingavlal brukar ingås isamband med alt leasingförelaget avtalar om köp av objektet. Som harnämnls är del inte ovanligt att leverans sker därefter. 1979/80:159 37 Ett förordnande omutlåningsreglering kommer i konsekvens med del sagda alt omfatta samtligaleasingavtal som ingås under den lid regleringen gäller, oavsett om leveranssker under denna lid eller först därefler. Genom bestämmelsen i punkten 4 kanen ökning av den utestående stocken av leasingavtal regleras. Det har därförinte funnits nägon anledning att, som finansieringsbolagskommittén föreslog,ta in en särskild bestämmelse om den utestående stocken av leasingavlal. Den vanligaste formen av facloring - belåning avfakturafordringar -omfattas av punkterna 1 och 2. I ett nytt andra siycke harlikvid för sådana fordringar som finansbolag förvärvar för alt medverka tillfinansiering jämställts med län. Här avses det slag av facloring somkännetecknas av att ett finansbolag självt övertar fordringen ocb alltså självtinträder som borgenär i fordringsförhållandet. Vid sådana s. k. fakturaköp vara så att den som överiåter fakturafordringen på ett finansbolag får betaltav detta innan fakturan förfaller lill betalning och alltså innan finansbolagetsjälvt har uppburit betalning av den gäldenär på vilken fakturan är ställd. Idet fallet kan finansbolagets utbetalning av fakturabeloppet anses svara motutlämnandet av ell lån. En annan form av fakturaköp är att det har träffats etlavtal mellan finansbolaget och det fakturerande förelaget om en löpande kreditför fakturaköp. I avtalel har specificerats en kreditlimit, förskotlslimit.Finansbolagets medgivande av en sådan limit får här jämställas med ettbeviljat men ännu inte utlämnat lån. Ett tredje fall av fakturaköp äratt finansbolaget har åtagit sig att betala det fakturerande företaget förstnär gäldenären har belall och - om han inte gör det inom viss lid efterfakturans förfallodag. Finansbolagets åtagande bör i detta sammanhang intejämslällas med ett lån utan får anses innebära att finansbolaget endasl tar påsig en kreditrisk. Detla fall omfattas därför inte av en utlåningsreglering. Det nya stycket kan också tillämpaspå viss form av avbelalningsfinansiering, dvs. fall där ett finansbolag motersättning till avbetalningssäljaren träder i dennes slälle enligtavbetalningskontraktet. Om ett finansbolag i finansieringssyfte förvärvar s. k.saljarreverser kan också bestämmelsen bli tillämplig. Enligt denna paragraf fastställerriksbanken vid utlåningsreglering ett maximibelopp för lånen,garantiförbindelserna eller leasingobjektens värde för en viss lidpunkt ellertidsperiod. Detta fastställs i förhållande till slorieken på lånen,garantiförbindelserna eller värdet på leasingobjekten vid en tidigare lidpunkteller på annat sätt. har alltså frihet att välja andra basvärden änkreditvolymens storlek eller leasingobjektens värde vid en viss lidpunkt.Basvärdet kan t. ex. bestämmas som ell genomsniu eller somförändringen mellan två tidpunkter. får vidare enligt paragrafenlillämpa ett förordnande om utlånings- Prop.1979/80:159 38 reglering selektivt, dvs. ge olika regler för ullåning,garantiförbindelser och leasingobjekt avseende olika ändamål. Förordnande om räntereglering kanavse kreditinstitut. Av de skäl som har angetls i den allmänna motiveringen harundantag gjorts för finansbolagen. Enligt 29 § skall kreditinstituteller annan, som åsidosätter en föreskrift som har meddelats med stöd av eltförordnande enligt lagen, erlägga en särskild avgift lill statsverket. Avgiftenutgör en sanktion för underiåtenhet att fullgöra av föreskrivenskyldighet i fråga om ett kreditpolitiskl medel. Närmare bestämmelser om hurden särskilda avgiften skall beräknas finns i 30 §. I punkten 2 i dennaparagraf finns bestämmelserna om hur avgiften skall beräknas när en föreskriftom utlåningsreglering har åsidosatts. I denna punkt har gjorts ell tillägg såatt den som i leasingverksamhel åsidosätter ett förordnande omutlåningsreglering får erlägga särskild avgift efter samma grunder som gällerför annat åsidosättande av utlåningsreglering. 4.2 Förslaget till lag med bemyndigande att meddelaföreskrifter om betalningsvillkor vid kontoköp Förslaget har behandlats i denallmänna motiveringen. Där har angetts att föreskrifier med stöd avbemyndigandet skall kunna riktas mot en säljare eller mot ett konlokorlsförelagsom står som kreditgivare. Det förekommer i viss ulslräckning alt eltsäljföretag självl står som kreditgivare. I dessa fall kan föreskrifier riklasendast mot säljföretaget. I bemyndigandet används begreppetkontoköp. Kreditköpkommiltén hade en definition av delta begrepp i sitlbelänkande (SOU 1975:63) Konsumenlkreditlag m. m. Med konloköp avsågs kreditköpvid vilkel köparen för betalningens eriäggande lar i anspråk elt avkreditgivaren medgivet utrymme för fortlöpande kredii (belänkandet s. 28).Definitionen finns inle i konsumentkreditlagen. Med kontoköp i det nu förordadebemyndigandet avses köp av den art som angavs i kommitténs definition. Härvidär dock att märka all kommiitén med kreditköp avsåg endast köp av vara.Kontoköp enligt bemyndigandet kan avse också tjänster eller andra nyttigheter. Med uttrycket vara avses fysiskaföremål. Begreppet omfattar dock inte byggnad på annans mark. Del omfattar inteheller rättigheter av olika slag eller aktier, andra värdepapper eller fastegendom (jfr prop. 1973: 138 s. 160 och 1976/77:123 s. 158). Till Ijänst fårräknas bl.a. upplåtelse av hotellrum och olika slag av resor, t. ex. sådanaresor som säljs av resear- Prop.1979/80:159 39 Kontoköp av annan nyttighet kan avseexempelvis det fallet att en person utnyttjar sitt kontokort lill förvärv avvaluta. Detta innefattar också att man med ett kontokort kan lyfta svenskapengar, t. ex. i en sedelautomal. Med begreppet kreditgivare avsesden som lämnar kredit eller övertar den ursprunglige kreditgivarens fordran(jfr 2 § konsumentkreditlagen). De föreskrifter som kan komma attmeddelas med stöd av bemyndigandet kan i första hand tänkas avsekontantinsats, kredittid eller krav pä viss amortering. 4.3 Förslaget till lag om ändring i konsumentkreditlagen(1977: 981) Som har angetts i den allmännamoliveringen är syftet med lagändringen alt undvika att likartade krav slälls ifråga om konlohandeln med slöd av såväl konsumenlkreditlagen som den förordadelagen med bemyndigande för regeringen. Undantaget från 8 och 9 §§ ikonsumentkreditlagen gäller, som framgår av lagtexten, endasl under den lidföreskrifier om betalningsvillkor gäller som har meddelats med slöd avbemyndigandel. Jag hemsläller all lagrådels yllrande inhämtas överförslagen lill 1. lag om ändringi lagen (1974:922) om kredilpoliliska medel, 2. lag medbemyndigande all meddela föreskrifter om betalningsvillkor vid kontoköp, 3. lag om ändringi konsumenlkreditlagen (1977:981). Regeringen beslutar i enlighel med föredragandenshemställan. Prop.1979/80:159 40 Sammanfattning av finansieringsbolagskommitténs betänkande(SOU 1977: 97) Finansieringsbolag I enlighet med sina direktiv harkommittén framlagt förslag till laglig reglering av de s.k.finansieringsföretagens verksamhel och deras inordnande under den kreditpolitiskalagstiftningen. I avvaktan på rikdagens beslut vad gäller lagstiftningen omfondkommissionärer har kommittén i sitt belänkande inte behandlat den in- ochutlåningsrörelse som bedrivs av dessa. Sedan milten av 1%0-lalel har en nytyp av kreditinstitut vuxit fram på den svenska kreditmarknaden - institut sommed ett gemensamt namn kan kallas för finansieringsförelag. Bakom bildandel avmånga av dessa förelag har stått de svenska affärsbankema. är de flestaav de större finansieringsföretagen dotterbolag till banker. Vid sidan av debankanknutna finansieringsföretagen finns dock flera företag av betydande omfattningav vilka de som är knutna till bilproducenter är de största. Vid slutet av 1976ingick i den officiella statistiken över finansieringsföretagen 76 företag. Finansieringsföretagenskredilgivning riktar sig både till företag och till konsumenter. En slor del avderas kredilgivning sker i speciella former som i mycket liten utsträckningåterfinns hos andra kreditinslilut. Facloring och finansiell leasing är tvåbetydelsefulla kreditformer när det gäller kredilgivningen till företag. Medfacloring avses framför allt belåning av fakturafordringar. Finansiell leasingär en kredilgivning i form av långtidsuthyrning av framför alltproduktionsulmslning. Även finansiering av avbetalningshandel - genom belåningav avbetalningskontrakt utgör en icke oväsenllig del avfinansieringsföretagens verksamhet. Avbetalnings-finansieringen kan avsekrediter till såväl företag som konsumenler. En utprägladkonsumenlkreditgivning är däremot de konlokortskrediter som återfinns hos vissafinansieringsförelag. Bilfinansiering avser såväl finansieringen avåterförsäljares lagerhållning av bilar som belåning av återförsäljarnasavbetalnings- och uthymingskontrakt. Vid sidan av de mer eller mindre speciellakredilformema sker finansierlngsförelagens kredilgivning också i former somåterfinns hos bankerna. harkredilgivningen från de svenska finansieringsföretagen ökat i en mycket snabbtakt. Specielll -1974- 1976 - har ökningstakten igenomsnitt uppgått till . Är ökade de utestående krediternafrån finansieringsförelagen med .