prop · G3039 · 1979-12-31 00:00:00 — Förändringen isamhällssituationen har lett till att den tidigare utvecklingen i riktning motett utökat försäkringsskydd har förbyns i åtstramningar på villkorssidan ochförsök alt finna alternativ atl förbilliga försäkringsprodukterna. Delär enligt riksförbundets mening alldeles klan att försäkringstekniska lagreglermåste ha en utformning som möjliggör all försäkringens skyddsområde kanvarieras med hänsyn till samhällsutvecklingen. 1 det följande visas, molbakgrund av en beskrivning av aktuella förhållanden och tendenser inomkonsumentförsäkringsområdet, i vilka avseenden riksförbundet anser att kommitlénslagförslag utgör hinder för en flexibel villkorsutformning anpassad tillsamhällssituation. Denökade brottsligheten och en klar tendens i riktning mot ökat missbruk avförsäkringarna har tvingat fram en höjning av premienivån, särskilt förhemförsäkring, som kan medföra stor risk för att allt större grupper av medborgareinte längre anser sig ha råd att teckna eller vidmakthålla försäkring. Det ärdärför tveksamt om någon mer väsenllig utökning av "slarvutrymmet"(med därav följande premiehöjningsbehov och risk för missbruk) kan göras ulanalt detta får allvariiga konsekvenser för penningsvaga försäkringstagare.Avgörande för denna fråga är naturligtvis i vilken utsträckning premien kommer atlpåverkas. Iavsnitt 6.3.2 (s. 118) lar kommittén upp fråganom "villkorsom formelltframträder som beskrivningar av risken men som reellt ålägger försäkringstagarenett handlande och som lika gärna skulle kunna formuleras som ett villkor om enförpliktelse". Som exempel anges ett villkor enligt vilket försäkringentäcker stöld ur en läst lokal men inte ur en olåst. Enligt kommitténs meningskall ett sådant villkor-oberoende av hurdet utformats - kunna bedömas enligtreglerna i KFL 20 S angående säkerhetsföreskrift. Se även s. 152.1specialmotiveringen till förslaget om villkorsgranskning (s. 262) fastslårkommittén att det bör "betraktas som undantagsfall au villkor godtas,enligt vilka försummelse som ej är grov medför alt rällen lill försäkringsersäuningnedsätts eller går förlorad". Detresonemang som kommittén för begränsar mycket starkt möjligheterna till frånkostnadssynpunkt nödvändiga ansvarsbegränsningar i försäkringsvillkoren. Dettakan belysas med det exempel som kommittén använt. Au lillfälligt glömma låsadörren kan i sig knappast betraktas som en grov Prop.1979/80:9 111 försummelse.Enligt kommitléns resonemang skall därför stöld ur olåsi lokal i sådant fallersättas utan någon nedsänning av ersättningsrätten. Det säger sig självt atlen sådan utvidgning av försäkringsbolagets åtagande inte kan göras ulan att denfåren klar påverkan på premien. Om detla generellt skulle accepteras kan ävenpå goda skäl antas att missbruksrisken ökas väsentligt genom attkontrollmöjligheterna minskas. () gällde hemförsäkringarna vid stöld i bostad även när tillträde skeUgenom olåst dörr. Förutsättningen var att bostaden stått under tillsyn, dvs.alt någon försäkrad person befann sig i bostaden eller i dess omedelbara närhetså att möjlighel lill uppsikt fanns. Denvillkorsbegränsning avseende stöldskyddet som gjordes av flertaletförsäkringsbolag 1973 tillkom naturligtvis inte av en slump. Denna ändring,liksom flertalet andra gjorda ändringar, syftade till all begränsaskadekostnaderna genom införande av ansvarsbegränsningar och säkerhetsföreskrifter.Försäkringshavarna mäste pålaga sig etl större aktsamheis-ansvar för attpremiekostnaderna skulle kunna hållas på en acceptabel nivå. Även missbruksmöjligheiernamåste begränsas. Utvecklingen sedan villkorsändringen gjordes visar inte attbedömningen kan vara en annan än den var då. Etlåterinförande av den tidigare villkorsomfattningen skulle, särskill om lillsynskravelkomme att betraktas som en säkerhetsföreskrift med påföljds-bestämmelser enligtKFL 20 S, medföra ett belydande premiehöjningsbehov. I bilaga 3 görs enbedömning av vilket premiebehov som skulle ha förelegat om den tidigareomfattningen belräffande stöldskydd i boslad hade bibehållits. Detbör ocksä beaktas att en villkorsomfattning med krav pä tillsyn av bostaden närdörren lämnas oläsl skapar slora bevisnings- och utredningsproblem både för försäkringshavarenoch för försäkringsbolaget. Erfarenheten av aktsamhetskravet beträffandeegendom som medförs utanför bostaden visar atl riskerna för irritation ochskiftande bedömningar är stora. Allmänt är del angeläget att villkoren lämnarminsta möjliga utrymme för subjektiva värderingar. Denföreslagna idenlifikaiionsbeslämmelsen (22 S) inskränker i väsenllig gradeffekten av de ansvarsbegränsningar och säkerhetsföreskrifter som finns idagens försäkringsvillkor. När del gäller t, ex, krav pä låsning är det nödvändiglalt påföljden är densamma oberoende av vem av försäkringshavarna som åsidosattföreskriften om villkoren skall kunna fungera på avsett sätl. Konsekvensen av lagförslageltorde därför bli att försäkringarnas nuvarande omfattning mäste inskränkasgenom striktare ansvarsbegränsningar. Detta vore självklart en olyckligutveckling. Vidutformningen av ell försäkringsvillkor måste alltid bedömas vilken omfattningav åtagandet som är möjlig med hänsyn lill bl. a. den premie somförsäkringstagarna kan anses vilja betala. Härvid måsle slarvulrymmet kunnavarieras i de olika villkorsbesiämmelserna. Lika självklart är alt slarvulrymmetmåste kunna vara olika för olika försäkringar inom konsumentförsäkringsomrädet.En generell ökning av slarvulrymmet i konsumeniförsäkringarna skulle därförverka hämmande på produktutvecklingen, Riksförbundeianser atl möjligheterna lill frän kostnadssynpunkt nödvändigariskbegränsningar inte bör inskränkas. Genom alternativa produktlösningar kanbehovet av ökat slarvutrymme tillgodoses för de konsumenter som är beredda attbetala ett högre pris. 1979/80:9 112 Ensedan länge tillämpad grundläggande princip vid försäkringsbolagensskadereglering har varit att av de försäkrade lämnade uppgifter skall godtas omdet inte finns omständigheter som klan talar däremol. Beviskravet anses sålundai huvuddelen av skadefallen vara fullgjort genom den försäkrades egnauppgifter. Att detta mäste vara huvudregeln vid all skadereglering framstår somuppenbari på grund av dels svårigheterna för den som drabbats av skada atlåstadkomma allt för ingående bevisning, dels de belydande administrativakostnader som skulle uppkomma om försäkringsgivaren skulle mer ingåendekontrollera de av de försäkrade lämnade uppgifterna. Antalet anmälda skador pähem- och villa-hemförsäkring är ca 20 000-25 000 . Denförtroendesituation som sålunda nödvändigtvis måste förefinnas gör att i defall då densamma missbrukas, delta måste kunna beivras effektivt ochkraftfullt. Påföljdsreglerna får härigenom en påtaglig skadepreventiv effekt. Enökning av missbruksmöjligheierna har utan tvivel en klar påverkan på premiensstorlek. I avsnitt 5.4 (s. 107) framhåller kommittén bl. a. att "denrättsliga regleringen av försäkring genom lagregler och villkor skall lämnautrymme för en lämplig avvägning av och försäkringsskydd och uppmuntratill en god produktutveckling". En alltför långtgående strävan motliberala päföljdsbestämmelser vid försök lill missbruk kan självklart myckelstarkt begränsa utrymmet för en god produktutveckling inom ramen för en rimligpremienivå. En fräga är då om kommitléns förslag är alltför långtgående i dettaavseende. menar att så är fallet. Nedan berörs - utan gradering -de bestämmelser i lagförslaget som medför ökad risk för missbruk. Bestämmelserna i 5 och 15SS inrymmer tillsammans en uppenbar risk för missbruk därigenom att konsumentenges en räu lill försäkringsskydd oaktat premie inte eriäggs i rätt tid. Genomatt utnyttja de frister som föreslås i 15 S kan han erhålla gratisförsäkringsskydd , Pä grund av rällen enligt 5 S alt lecknaförsäkring kan gratisskyddei förlängas avsevärt genom successiva nyteckningar iolika bolag. Särskildaarrangemang måste vidtas för att försäkringsbolagen korrekt skall kunna utövabefogenheten att vägra försäkring om särskilda skäl föreligger och därmed ocksåminska missbruksrisken. En utväg som undersöks och förefaller i hög gradönskvärd är alt ell bolagsgemensami riskprövningsregister inrättas Qfravsnittet "Rätt att leckna och förnya försäkring" nedan). Även kravpå skriftlig ansökan om försäkring, med uppgifl om tidigare försäkringar ochskador, behöver övervägas. Innebördeni S 5 anser riksförbundet skall tolkas så att försäkringsgivarens rält attvägra meddela försäkring inte enbart är en möjlighet att utesluta olämpligarisker ur kollektiven utan även innehåller en skyldighet alt av hänsyn tillövriga försäkringstagare hålla dessa risker på avstånd, Mol denna bakgrundförstärks behovel av ett bolagsgemensami riskprövningsregister. Det kan t, o. m,ifrågasättas om inte bestämmelsen om rätt till försäkring måste avstyrkasdärest registret inte kan komma till stånd. Enligt12 S upphör försäkringen all gälla vid bristande betalning, antingen på grundav försäkringsgivarens uppsägning eller genom au försäkringstagaren tecknarmotsvarande försäkring hos annan försäkringsgivare. Någon reelluppsägningsskyldighet för försäkringstagaren torde inte föreligga trots au hanenligt 9 § formellt åläggs en sådan skyldighel. 1979/80:9 113 annanförsäkringsgivare utan att den tidigare försäkringsgivaren får kännedom omdetta, föreligger risk för missbruk därigenom alt försäkringstagaren vidinträffad skada kan resa anspråk på skadeersättning mot båda bolagen under denlid (efter uppsägning) som den lidigare försäkringsgivaren enligt 15 Sstår risken. Ovannämnda riskprövningsregister, med uppgifter om uppsagdaförsäkringstagare, kan minska missbruksrisken, i försia hand genom desspreventiva effekt. Även17 S ger möjlighet lill missbruk genom att den kan medföra gratisförsäkringsskydd upp lill . Vid ekonomiskt hinder av det slag somanges i lagförslagel måste försäkringstagaren därför åläggas en skyldighet allbegära anstånd med premiebetalningen. När del gäller fysisk omöjlighet att belalapremien bör bevisbördan uttryckligen åläggas försäkringstagaren. Bestämmelsernai 19-21 SS innebären markant ökning av slarvulrymmet som ocksä mäste medföra enväsentlig ökning av missbruksriskerna. Som förut framhållits medger denföreslagna begränsningen av försäkringsgivarens möjligheter att utforma ansvarsbegränsandevillkorsbestämmelser (se 6,3,2 s, 118) och påföljdsbestämmelserna i 20 S störreförutsättningar för en försäkringsbedragare all kunna utfö ersättning. Omfattningsbestämmelseni dagens villkor att tilllräde till försäkrad lokal skall ha skett med våldeller med nyckel som gärningsmannen innehaft obehörigt har haft en klartpreventiv betydelse. Skulle - som kommittén förordar - denna ansvarsbegränsningi stället betraktas som en säkerhetsföreskrift, måste man räkna med att den knappaslulgör något hinder mot missbruk. Även om nedsättning av ersättningen sker ulgördetta ingen nämnvärd broms mot försäkringsbedrägerier. Den som orättmätigtpåstår sig ha gjort en föriust accepterar naturiigtvis den utdelning som hansbedrägliga beleende kan ge. Ispecialmotiveringen lill 21 S (s, 235) anges atl som särskilt skäl förersättning när försäkringsfall framkallats uppsåtligen skall betraktas bl, a,"grov missbedömning av konsekvenserna av en uppsåtligt handlande".Den som uppsåtligen begår en handling bör få ta konsekvenserna av sitthandlande, även om handlingen medfört större konsekvenser än han vidhandlingens utförande haft anledning räkna med. Han bör inte genom hänvisningtill påstådd grov missbedömning ges rätt till ersäuning, Idenlifikationsbestämmelseni 22 S innebär en stor missbruksrisk därigenom all försäkringshavaren vidskada oriktigt kan påstå all försummelse beträffande iakttagande avskyldigheter enligt försäkringsavtalet inte skall belasta honom själv utan nägonannan i familjen, med vilken han inte har "väsenllig ekonomiskgemenskap". Se specialmoliveringarna lill 21 S (s, 234) och 22 S (s. 239),Försäkringsgivarens förutsättningar alt kunna påvisa försäkringsbedrägeri lordei sådana fall vara så små atl oriktiga påståenden blir tämligen riskfria.Missbruksrisken är särskilt påtaglig när det gäller motorfordonsförsäkring,eftersom det är mycket vanligt alt en bil vid olika lillfällen används av olikafamiljemedlemmar, Stöldmomenlet i bilförsäkringen gäller inte enbart vid stöldutan även då fordonet olovligen tagits och brukats. Enligt dagens villkorersätts inte sådant tillgrepp över stöldmomentet när del gjorts av annan hushällsmedlem.Denna ansvarsbegränsning syftar till alt hindra missbruk av försäkringen. ex. dikeskörning med en bil som saknar vagnskadeskydd måste det varafrestande all söka utfö ersättning genom aU påstå att skadan uppkommit vid lillfälledä föraren olovligen tagit och brukat bilen. Enligt bestämmelserna i 21 och22 SS måste villkorets ansvarsbegränsning upphävas. 8 1979/80. Prop.1979/80:9 114 Denbetydande inskränkning av försäkringsgivarens möjlighel lill reduktion av ersäuningsom beslämmelsen i 24 S innebär är enligt riksförbundets mening olycklig. Kommiiiénhar vid sin bedömning bl. a. ulgåtl från att de regler som gäller enligt 23§ FAL endast i ringa utsträckning utnyttjats av försäkringsgivarna (se s. 153).Skälet härtill är att försäkringsgivarnas bevissvårigheler av naturliga skäl ärmycket stora. Den möjlighel som enligt 23 S FAL finns atl vidförsäkringsbedrägeri hell vägra utge ersättning för faktisk förlust, bedöms dessulomha preventiv betydelse. En ändring i enlighet med 24 S i lagförslagel tordedärför medföra en ökad benägenhel för försäkringsbedrägeri eftersom möjlighetentill reaktion från försäkringsgivarens sida starkt begränsas. Riksförbundetfår i övrigi hänvisa till vad nedan sägs om förslagels 24 § i avsnittet Nedsättningsreglerna. Försäkringstagarnasskyldigheter och rättigheter (5.3.3) Förslageltill KFL upptar inte endasl nya regler rörande försäkringstagarnasskyldigheter, med primärt sikte alt öka "slarvulrymmet". Som en väsenllignyhet presenteras även vissa förslag som skulle ge försäkringstagarna nyarättigheter. Fråga är i vad mån dessa är så viktiga atl behovel av lagstiftningav detla skäl är brådskande. Såvittangår rätten lill information om försäkring (4 S) och rätlen att teckna ellerförnya försäkring (5 och 11 §§) ger förslagen i stort inte konsumenterna mer änsom ter sig naturiigt och därför också faktiskt tillämpas. Vad beträffarförsäkringstagarnas rätt att säga uppförsäkring iförtid(9 § 2 st.) är helt frägaom att kodifiera en .sedan länge etablerad fast praxis: vid "bortfall av inlresse"eller andra jämförliga situationer upphör försäkringen och i förskott betaldpremie återbetalas. I fråga om bestämmelsen i 27 S om skadereglering slutligenkan den närmasl sägas vara överflödig. Lagfästandeav de rättigheter som förslaget till KFL upptar kan sålunda knappast motiverabrådska i lagstiftningsarbetet. Försäkringensändamålsenlighet (5.3.4) - Alternativa produkter FRKdiskuterar pä olika ställen i betänkandet försäkringens ändamålsenlighet ochsamspelet mellan försäkringens uiformning och dess pris. Några mera ingåendeanalyser presenteras dock inte av kommittén, trots frågornas betydelse isammanhanget. Riksförbundei finner det därför angeläget atl belysa ämnet meraingående, mot bakgrund av försäkringsbolagens egna erfarenheter. UnderAllmänna överväganden 5.3.4 (s. 103-104) framhålls bl. a. följande. Medandel tidigare var tillräckligt att premien, i enlighet med skälighetsprincipen,stod i riktig proportion till risk och försäkringsbelopp, är det nu nödvändigt atlfråga, vilken premie som kan anses rimlig med hänsyn till försäkringstagarensekonomi och vilket försäkringsskydd som ulgör bäst valuta för denna premie. Betydelsenhärav accentueras genom den ringa valfrihet som försäkringstagarna har vidkonsumentförsäkringar. De är standardiserade och utgör kombineradeförsäkringar, s. k. pakelförsäkringar, och konsumenterna för ta vad som ingår ipaketet. Det råder stor likformighet mellan försäkringsgivarnashemförsäkringar. 1979/80:9 115 FRKsäger också au kravet på atl försäkringen skall vara tillgänglig för en kostnadsom kan godias av försäkringstagarna leder till ett önskemål, att försäkringenbetraktad som produkt skall fylla allmänna krav på lämplighet.Försäkringstagarna har ringa möjlighel att inverka pä försäkringens innehåll.Men försäkringstagaren kan inte bedöma huruvida en utvidgning betingarenöverkomlig kostnad, och om det skulle vara mer förmånligt atl avslå från någonannan del av skyddet för att uppnå det som han önskar. Som ell ytteriigareönskemål nämner FRK att försäkringstagarna kan utnyttja den valfrihet som stårdem lill buds. Väsentligen består denna i alt kunna välja försäkring med lägstapremie i förhällande till försäkringsskyddet. I specialmotiveringensavsnitt 8.3 (s. 165) finns ett resonemang av samma innebörd som ovanstående menhär finns också en modifiering (s. 166). FRK säger att det ar viktigt att deinvändningar som ofta framställs mot ett någoriunda generöst försäkringsskyddinte överdrivs. Villkor som i och för sig är värdefulla och som medför enökning av kostnaden bör enligt FRK godtas "när ökningen är sä ringa attden inte påverkar den premie som försäkringstagaren skall betala". Där denökade kostnaden anförs som argument mot etl villkor, eller till förmän för etlundanlag, synes utredning böra påfordras om hur premien påverkas och om detförmånligare villkoret är värt premiehöjningen. anser detangeläget att kommentera de refererade tankegångarna. Om diskussionen åtminstonetill att böria med inskränks till att gälla de cenlralakonsumentförsäkringarna, hem- och villa-hemförsäkring, kan sägas atl de fick"paketutformning" . I börian kunde ettmindre anlal olika omfattningar väljas där för hemförsäkringen BIV (Brand +Inbrott -(- Vatten) var den minst omfattande. Från mitten av 1960-lalet kansägas att valmöjligheten praktiskt taget har bortfallit. Denomfattning som erbjöds var ifråga om de väsentliga delarna praktiskt tageldensamma som de nuvarande normvillkoren för hem- och villahem-försäkring har. Huvudorsaken till attpaketförsäkringarna fick i princip en enda omfattning var att detlabedömdes vara ändamålsenligt frän konsumentsynpunkt. Varie konsument ansågsvara i behov av alt genom försäkring vara skyddad mol de skadehändelser som kanleda till väsentliga ekonomiska föriuster, dvs. brand-, vatten- och inbrotlsskadasaml skadesländsskyldighet. Till detta grundpakei kunde, ulan allpremiekostnaden väsentligt ökade, fogas ytteriigare några moment som pga.katastrofrisk (stormskada), hög frekvens (skada pä varor i frys) eller socialaorsaker (rättsskydd, överfallsskydd) bedömdes vara väsentliga för samtligakonsumenter. Detfinns emellertid på marknaden produkter med såväl mera begränsad som liberalareomfattning än normalomfattningen. Det haremellertid visat sig alt efterfråganpä en hemförsäkring med begränsad omfattning är ganska ringa. De bolag sommarknadsför en sådan produkt har uppgetl att antalet inte överstiger avdet totala hemförsäkringsbeståndet. En faktor som bidragit lillutvecklingen mot en relativt ensartad paketför-säkringsmodell inom hem- ochvillaförsäkring är att med slor valfrihet följer svårbemästradeinformationsproblem. Inte därigenom att försäkringsbolagen saknar vilja attlämna korrekt information, utan främst beroende pä att konsumenten ofta inte flnnerdet meningsfylll alt ta emot informationen 1979/80:9 116 utomi konkreta skadesituationer. Försäkringsprodukien upplevs av de flesta ickefackmän som komplex och svärfattlig. Den ger till skillnad frän mänga andraprodukter ringa ägandeglädje varför dess "funktion" sällan prövasannat än vid de sällsynta lillfällen dä skada inträffar. Det är dä läu att iköpögonblicket välja ett billigt alternativ för atl när skada inträffar flnnaatt en väsentlig utgift h;. :e kunnat undvikas genom ett obetydligt åriigtpremietill-lägg. Del var bl. a. sådana upptäckter i samband med skadereglering,där väsentliga delar av skyddet saknades, som drev fram standardpakeien iungefär nuvarande omfattning. Detär alliså inte givet an valfrihet beträffande försäkringens omfauning alltid ärlill försäkringstagarens förmån när del gäller de cenlrala konsumentförsäkringarna. Delär i sammanhanget av intresse att studera de olika momentens ekonomiska vikt ihem- och villa-hemförsäkring. Detta belyses tydligast genom skadeersättningensfördelning på olika skadehändelser (skademoment). I bilaga 5 visas, med hjälpav statistikmaterial som nio svenska bolag redovisat till FSAB för gemensambearbetning, ersättningsbeloppens fördelning föraren l974och 1975. Som framgåravtabellerna är skillnaderna i den procentuella fördelningen mellan skademomenienobetydlig mellan åren. Genom undersökningar av ett par bolags material för 1977har konstaterats an väsentliga ändringar i denna fördelning inte har skettunder senare tid, åtminstone inte mellan "grundpakeiei", brand -I-inbrott -)- vatten -I- ansvar (skadeståndsskyldighel) och resten. Grundpakeieisvarar för av ersättningen i hemförsäkringen och för ivilla-hemförsäkringen. Lägger man därlill de andelar som momenten storm samlrättsskydd som ingår i restposten "övriga" svarar för, återstårendast av den totala ersättningsmassan. De senasi nämnda momenten kanknappast fungera som valbara tilläggsmomenl utan måste ingå som obligatoriumeller inte erbjudas alls. Om storm vore tilläggsmomenl skulle det i första handväljas av personer i stormutsatta områden, medförande att premien skulle blibesvärande hög för dessa, medan den är mycket litet betungande när alla ikollektivet betalar en andel. Och trots den myckel varierande risken förstormskada i olika delar av landet kan alla drabbas av en sädan med ofta svärekonomisk förlusl som följd. Närdet gäller rättsskydd är tilläggskonstrukiionen uppenbart orimlig eftersomrisken för "skadehändelse" i princip kan förutses av den försäkrade.Han vet exempelvis att han skall göra ett fastighetsinköp där det föreliggervissa förhållanden som kan leda till rättslig tvist. Han tecknar dä rättsskyddunder den period risken föreligger och säger upp rättsskyddsmomentet när faranär över. Detfinns inget försäkringsbolag som erbjuder hem- eller villahemförsäkring,som inte omfattar minst momenten brand, inbrott, vatten, ansvar, storm ochrättsskydd. Det har heller aldrig frän myndigheter eller organisationer somhaft till uppgift aU tillvarata konsumentens intresse gjorts gällande att någotav dessa moment borde vara valbart. Man torde därför kunna utgå ifrån att detråder enighet mellan försäkringsgivare och konsumenter i bedömningen atl enför alla försäkringstagare ändamålsenlig försäkring inte skall ha lägreskyddsnivå än den ovan angivna. Accepterasdenna slutsats kan konstateras att det har mycket liten betydelse för premiensstorlek om man ur normalförsäkringen utesluter resterande moment. Teoretiskterhålls en premiesänkning på genom en sädan åtgärd. Pga, attförsäkringsbolagels hanteringskostnader Prop.1979/80:9 117 ökarom ell fiertal alternativ skall lillhandahållas blir premiereduktionen ipraktiken ännu mindre. Vidare tillkommer den nackdelen att varje moment blirdyrare som tillägg än som del i ett obligatoriskt paket, eftersom frivilligheleninnebär ett s. k. mot urval, som ger högre genomsnittsrisk än vid obligatorium. anser attmed ovanstående redovisning lydligl har visals atl bristen på lågprisalternativinom det centrala konsumentförsäkringsområdet beror pä all de väsentliga ochför alla konsumenter nödvändiga momenten i försäkringarna svarar för den heltdominerande delen av premien i en normalförsäkring, dvs. en försäkring som har ungeförden omfattning som norm villkoren anger. Den "överbyggnad" en sådanförsäkring har, svarar väl mol den tankegång FRK för fram i det inledandecitatet från specialmotiveringen (s. 166), nämligen att förmånligare villkorbör accepteras om de är värda premiehöjningen. Det bör nämnas atl närdet gällerdei tabellerna i bilaga 5 angivna momenten så är "Resa utanför "och "Maskin" (i villa) ofta frivilliga tillägg eller - om bolaget haralternativa produkter - inte ingående i det mindre omfattande alternativet.