prop · G303109 · 1979-12-31 00:00:00 — Förutom årligrevidering skulle avgifter och bidrag - som SPK uttalat - kunna ändras, då väsentligaförändringar i transportkostnader inträffat. Åtskilliga remissinstanser anfördetveksamhet mot SPK:s förslag beträffandeadministrationen av utjämningssystemet. Kammarrätteni satte ifråga det lämpliga i att inrättaett nytt permanent statligt organ och pekade på möjlighetenatt lösa problemet genom ett system liknande det som tillämpasi . I varje fall borde, enligt kammarrättensmening, den föreslagna nämndenskanslifunktioner kunna läggas på RSV. LO ifrågasatte om det var nödvändigtatt inrätta en 11 1979/80. Prop.1979/80:109 162 särskild myndighet för handhavande av det nya systemet. Överhuvud taget föreföll SPK:s förslagonödigt krångligt. OK borde liksom .kunna svara för de beräknings-och kalkylmässiga delarna av systemet,regeringen fastställa avgifterns storlek och RSV svaraför uppbörd av avgifter och utbetalning av bidrag. LRF ansåg inte att ett utjämningsförfarande genom frivillig överenskommelse mellan oljebolagen nödvändigtvis mäste leda till att vissa oljeföretag valde att stanna utanför. Enligt LRF:s uppfattning borde därför i första hand prövasen frivillig lösning. Den befarade risken attvissa företag skulle komma att opererautanför en sådan överenskommelseborae kunna elimineras gencm att det erfTrderliga avtalet med oljebolagenkompletterades genom ett uttalande frånstatligt häll, att lagstiftningsåtgärder kommeratt tillgripas och därmed administrationen att överföras istatlig regi därest antingen en frivillig överenskommelse inte skulle komma att omfattas avsamtliga oljeföretag eller något företag skullekomma att bryta mot överenskommelsen. ansåg att administrationen kunde handhas av RSV eller SPK..Även fraktbidragsnämnden kunde vara tän.kbar. Kommers kollegium hävdadeatt SPK borde kunna sköta administrationen. Ocksä länsstyrelsernai och och ifrågasatte om inte administrationen kunde handhas avredan befintliga myndigheter. Statsföretagförordade att verksamheten skulleinordnas i . SPI hade vid sitt deltagande i SPK:s utredningsarbetelagt fram ett eget förslag till administrationslösning. Det innebar att i lag skulle stadgas skyldighetför säljare av oljeprodukter att vid försäljning ta ut en transportavgift som sedan skullebetalas in till en särskild fcnd. 1979/80:109 163 strerasav en stiftelse bildad av SPI, ,och . SPIframhöll att administrationen av transportkostnadsutjämningenskulle bli enklare och troligtvis billigare enligt SPI:s förslag.Kostnadsjämförelsen försvårades av att SPK ej lämnat någonkostnadskalkyl. SPI hänvisade för övrigt till uttalandet i prop. 1975:92 attadministrationen skulle handhas av oljebolagen eller ett av dem bildat organ. SPIåberopadevidare, att branschen genomfört administration av be-redskapslagringsavgifterna.Om regeringen utsåg ordförande i stiftelsens styrelse och en av stiftelsensrevisorer samt SPK fick full insyn i avgifter och transportkostnadsersättningar,syntes det allmänna ha erhållit den kontroll över systemet, som rimligenkunde krävas. Eftersom den av skulle ha dire.kta kontakter med tillverkare, importörer, återförsäljare ochstörre förbrukare, skulle den få bättre förutsättningar än den av SPKföreslagna nä.mn-den att genomföra den relativt kompliceradetransportkostnadsutjämningen. Stiftelsen kunde slutligen genom avtal medsina anslutna företag garantera, att transportkostnader inte tasut vid sidan av den enhetliga transportavgiften. Enligt SPI:s förslagskulle stiftelsen uppbära transportavgift och utbetala transportkostnadsersättning.Denna uppgift kunde emellertid också enligt SPI anförtros RSV. Granskning av deklarationer skulle även skeav RSV, medan kontrollen av specifikationer till deklarationer hos oljeföretag, återförsäljareeller förbrukare kunde ske antingen genom stiftelsen eller genom RSV:sdistriktskontor eller gemensamt. TillSPI:s förslag anslöt sig ,, , , och . Prop.1979/80:109 164 Några instanser tog särskilt upp problemet med de många friståendeåterförsäl jarna av_e]driing£o]ja. Enligt SPK:s förslag borde enskild återförsäljares önskemål om attinte behöva redovisa för sin leverantörhur försäljningen fördelar sig på enskilda kunder kunna tillgodoses genom att återförsäljaren lämnarleveransuppgift till den hos RSV registrerade leverantören. Uppgiften skulle inte behöva uppta köparensnamn utan endast levererad kvantitet och leveransort. NO ifrågasattedetta förfarande. Inte sällan torde en uppgift från återförsäljaren tilldet stora oljeföretaget om levererad kvantitetsamt leveransort vara tillräckligt för att det stora oljeföretaget relativt lätt skallkunna identifiera köparen och sätta in speciella ansträngningar påatt överta sådana kunder hos återförsäljaren somkan vara särskilt intressanta. Återförsäljare som ärfristående från de stora oljeföretagenfungerar ofta som välbehövliga och effektiva konkurrensfaktorer inom handeln medoljeprodukter. Det är från allmän synpunkt väsentligt att deras möjligheter att fortsättningsvis konkurreramed de stora oljeföretagen inte försvåras. Återförsäljare av oljeprodukter borde därför enligt NOkunna lämna leveransuppgifter direkt tillRSV och inte vara tvungna att lämnauppgifter till den konkurrerande leverantören.Om RSV inte kunde kontrollera uppgifter frändet utökade antal återförsäljare som det härskulle bli fräga om borde övervägas hur manpå annat sätt skulle kunna garantera återförsäljare av oljeprodukter att affärshemligheter inte kommer till de stora oljebolagenskännedom. NO menade också att det föreslagnautjämningsförfarandet skulle komma att ställa stora krav påföretagens rapporteringsförmåga. Demindre företagen - som i regel saknadedatorutrustning och normalt inte heller hyrde in sig på datorterminaler - kunde komma att få ökadekostnader för att kunna lämna begärdrapportering om leveransorter. Även på detta sätt Prop.1979/80:109 165 kunde sålunda utjämningsförfarandetkomma att försvära näringsutövningen förde återförsäljare som är friståendefrån de stora oljebolagen. RSV påpekade för sin del att utbetalningen av transportbidragenskulle komma att bli förhållandevis komplicerad pågrund av att bidrag skulle utgå med olikabelopp för skilda leveransorter. En särskild svårighetvar att över 400 återförsäljare med egen distribution inte var registreradehos RSV. Verket förordade att den oregistreradeleverantören gottgjordes bidragsbeloppet från den registrerade sedan han lämnat försäkran e.d. om var bränslet levererats. Den registrerade kunde därefter yrka motsvarande bidrag på grundval av försäkringarna. En förutsättning för utjämningen var enligt SPI att man infogade alla de relativt många återförsäljarna isystemet utan att dessa diskriminerades eller fick sin näringsfrihet hotad. Speciella svårigheter kunde komma att uppstå dels beträffandeåterförsäljare, som själva fakturerade kunderna, medan oljeföretaget sköttetransporten, dels beträffande återförsäljare som verkar i eget namn och som kan ha intresseatt ej för sin leverantör behöva redovisa,hur försaljni.ngen fördelar sig påenskilda kunder. Även uppgift om totalleveransentill viss ort kunde ur återförsäljarens synpunkt anses vara röjande av affärshemlighet.Redovisning och kontroll av gjorda leveranser - för vilka alltsåtransportbidrag skulle utgå - försvårades av att återförsäljaren kunde ha mindre lagertankar och av att hankunde köpa sina produkter från flera oljeföretageller själv importera produkter. 8.4.3 Utjämningi oljebra.nschens regi I följande avsnitt (8.4.4) görs en utvärderingav SPK:r förslag bLa.i belysning av desynpunkter som förts fram vid remissbehandlingen.Dessförinnan synes emellertid Prop.1979/80:109 166 den näraliggande frågan om en clearing i oljebranschens regi utanstatlig reglering böra diskuteras. Utgångspunkten för en diskussion om förutsättningarna för en inom branschen företagen prisutjämning är den svenska oljebranschens struktur som tidigareredovisats i avsnitt 2.3. Av de oljeföretagsom bedriver egen import verkar endast någraöver hela landet. Även bland de elva stora oljebolagen finns skillnadernär det gäller verksamhetens geografiska utsträckning. En del av de.m har ingen eller mycket litenförsäljning i t. e.x. Norr lands inland. De flesta av de övriga mindre företagenhar relativt begränsade lokala marknader. När det gällerden totala försäljningen i landet är dessalokalt verkande företag små men de kan någanska betydande marknadsandelar inom sina respektive verksamhetsområden. Sedan de olika oljeprodukterna började säljasi har branschen endast vidtagit en regionalt prisutjämnandeåtgärd av någon påtaglig omfattning. Ar 1967 slopade OK zonerna 3, 4 och 5 som då i.ngick i zontilläggssystemet för bensin och dieselolja och utvidgadeO-zonerna till att omfatta vissa ha.mnar med närliggande områden. Detta gjordes somgrundpriset på bensin sänktes med 1 öre.Av konkurrensskäl följde de övriga stora oljeföretagen OK:s initiativ. Åtgärden vidtogsi ett skede av expansion och god lönsamheti branschen. förhållandevis ovanligt med mindre lokala företag på drivmedelssidan. På eldningsoljesidan gäller att de flesta förändringar av ortstilläggen har ökat spännvidden mellan lägsta och högsta tilläggen. De argument som anförtsfrån branschorganisationens sida i fråga om en utjämningi dess egen regi har varit följande. En utjärtning av de nuvarande prisskill- 1979/80:109 167 nadernamåste med nödvändighet förenas med i.ågon form av obligatorisk clearing. Kommer enclearing inte till stånd saknar de oljeföretag som säljer oljai avlägsna områden möjlighet att i särskild ordning täcka sinatransportkostnader. Detta skulle i sin tur leda till att bolaget antingen upphör att sälja på dessaorter eller till att kostnaden täcks genom ett högre grundpris eller lägrerabatter. Ingen av dessa konsekvenser anses kunna accepteras. För att clearingsystemetskall fungera krävs att samtliga säljare av oljeprodukterdeltar i det. De företag som säljer över hela landet skulle i och för sigkunna acceptera ett sådant clearingsystem men så snartett företag har ett mera begränsat verksamhetsområde i kusttrakterna är dessintresse av att delta i en utjämning mycket litet. Den sistnämndatypen av företag skulle kunna få fördelar avatt stå utanför systemet genom att de kan hålla lägrepriser om de inte behöver erlägga utjämningsavgift. Branschen har därför hävdat attett i lag reglerat obligatoriskt system är den enda tänkbara lösningen om man vill utjämna transportkostnaderna. Vihar för vår del ansett oss böra acceptera uppfattningenatt en utjämning måste bygga på ett system som omfattar alla berörda företag ochatt ett sådant på grund av branschens struktur inte kan komma till stånd utanett i lag stadgat obligatorium. Som vi kommer att beröra närmare idet följande avsnittet medför ett sådant obligatoriskt system att administrationen bör handhasav ett statligt organ. Attskapa förutsättningar för en utjämning i branschens regi genom prisreglerande åtgärderavseende hela priset eller transportkostnadsdelen synes inte heller vara möjligtutan att det införs ett obligatoriskt clearingsystem. Permanenta prisreglerandeåtgärder för ett ändamål som detnu aktuella synes för övrigt vara uteslutna. Prop.1979/80:109 168 Tidigarehar vi redovisat olika problem med det av SPK föreslagna clearingsystemet. Idet följande sammanfattas våra synpunkter på SPK:s förslag ochanges hur ett system för total utjämning av de prisskillnader som beror på orts-och zontilläggen enligt vår bedömning lämpligen bör utformas. Iavsnitt 8.1 har vi diskuterat förutsättningarna för undantag ifråga om produkter och förbrukarkategorier i de olikaalternativen. SPK övervägde men avstyrkte avgränsningarmed avseende på såväl produktslag som förbrukarkategorier. Fleraremissinstanser - t.ex. NO, SPI och OK - framhöll också attundantag från systemet borde undvikas eftersom förfarandetdärigenom skulle komma att kompliceras och kontrollen försvåras. Även vihar hävdat att undantag för vissa produktslag eller förbrukarkategorierärolämpliga. Däremot bedömer vi att ett undantag för denolja som levereras vid sidan av den ordinarie lagerhandeln - cargoleve-ranserna- bör kunna accepteras när det gäller en total utjämning. De problem i bl.a.administrativt hänseende som följer med ett sådant undantag är inte av någon större omfattning medan fördelarnaför de berörda företagsgrupperna får anses vara relativtbetydande. Därmed skulle också de önskemål som iolika former framförts från industrihåll om att inte bli inbegripna i utjämningssystemetkomma att tillgodoses. Detnu diskuterade undantaget för cargolevererad olja får vissbetydelse för nivån på transportutjämningsavgiften. Som framgåtttidigare byggde SPK:s beräkning av utjämningsavgifternas storlek på OK:suppgifter om vägda genomsnittliga orts- och zontillägg för de olikaproduktgrupperna. Beräkningen speglade sålunda ett system med cargoleveransernaundantagna. Om cargooljan - som till övervägande del förbrukas i kusttrakterna - Prop.1979/80:109 169 beaktas vid beräkningenskulle transportutjiimningsav-giften förde tjocka eldningsoljorna komma att sjunka något. Vi har inte gjort någonnärmare beräkning av effekterna av en total utjämning utgåendefrån de förhållanden somgäller . Om man utgår från vissa nyaberäkningar som OK gjort av vägda genomsnittliga orts- och zontillägg kan dock följandesiffror tjäna till viss ledning. Genomsnittenbygger på en datorbearbetning där de nu gällandetilläggen samkörts med uppgifter om OK:s levererade volymer tillolika orter i landet . För bensin var genomsnittet per m (genomsnittligt zontillägg), fördieselbrännolja per m , föreo I 6 0 Öre per m och för eo III-V per m . För att exemplifiera effekterna av en utjämning har vi valt eo I. Ett utjämningssystem med nyssnämnda avgift för eo I - avrundat per m skulle medföra attpriset i steg med per m , i med per m och i med få prissänkningar med 44, 21 respektive per m . Vid den nu gjorda beräkningenhar vi utgått från de kostnadskompone.nter som f.n. ingår i ortstilläggen. Vi har till skillnad från SPK inte inräknatnågon kostnad för extra vinterlagring på grund av isförhållandena, eftersom de tillägg som skall utjämnasinte inkluderar någon sådan kostnad. Ävenom förhållandena i viss mån förändrats sedan SPK lämnade sitt förslaghar vi inte funnit anledning att frångå SPK:s förutsättningar beträffandeutjämningen för drivmedel som säljsfrån pump. Utjämningen börsåledes avse de i ortstilläggen ingåendekostnadskomponenterna även för dessa produkter men av kostnaderna bör per liter eller per m antasinräknade i varans grundpris. 1979/80:109 170 När det gällervilka som skall medverka i utjämningen är ett problem, som SPK behandlade och som flera remissinstanserockså pekade på, vilka möjligheter det finns att på etttillfredsställande sätt inordna det relativt stora antalet återförsäljare aveldningsolja i ett utjämningssystem. SPK anvisade två typer avlösningar. Större säljare borde beredas möjlighet att lämnadeklaration till RSV även om de inte var registrerade som skattskyldigaför energiskatt. De mindre fristående återförsäljarna av eldningsolja borde ha möjlighetatt lämna särskild leveransuppgift till sin leverantör. Dennauppgift skulle endast behöva uppta levererad kvantitet och leveransort. Återförsäljarenskulle därmed kunna delta i systemet som hansintresse av att vissa affärsförhållanden hålls hemliga tillgodoses. RSVhävdade i sitt yttrande - efter att ha konstaterat att över 400 återförsäljare medege.n distribution inte var registrerade enligt energiskattelagen - att det av SPKangivna förfarandet med leveransuppgift borde tillämpas för allaoregistrerade leverantörer. NOställde sig skeptisk till SPK:s förslag i det aktuella avseendet och ifrågasatteom inte ett tillvaratagande av återförsäljarnas intressen krävde möjlighet för dem attavge deklaration direkt till RSV. Även SPI gick på NO:s linje ifråga om återförsäljarnas möjlighetatt vända sig direkt till RSV. SPI förutsåg att ett stort antal återförsäljareskulle komma att utnyttja den möjligheten. NO tog också upp frågan ur ennågot annan aspekt genom att framhålla att återförsäljarnas näringsutövning kunde komma att försvåras på grund avde stora krav i fråga om rapporteringsförmåga somutjämningssystemet skulle komma att uppställa. 1979/80:109 171 Videlar NO:s uppfattning att ett system me- leveransuppgifter inte kan ansesuppfylla ifrågavarande återförsäljares berättigade krav på skydd för affärshemligheter. De måste därför beredasmöjlighet att redovisa direkt till RSV. Iavsnitt 2.3 har vi angett att det förekommer olika typer av återförsäljare aveldningsolja. Flertalet av dessa har sådan ställning att något behov av särskilt skydd för affärsheml:gheter inte föreligger. Särskiltintresse av att medverka i utjämningssystemet får enligt vår meningi huvudsak anses föreligga för de återförsäljare som ombesörjer transport av eldningsoljaoch som själva fakturerar sina kunder. Vad beträffarantalet sådana återförsäljare tyder våra undersökningar på att det av RSV angivna antalet, 400, är för högtuppskattat. SPK redovisar i sin , fjärdekvartalet 1977, uppgifter om antalet mellanhänder vid försäljning aveldningsolja. Där anges att ca 350 återförsäljare är engageradei transport av eldningsolja. Till detta antal bör läggas ettmindre antal - ca 40 - s k jobbers som köper olja från olika företag. Av dessa sammantaget ca 400 äremellertid ett mindre antal redan registrerade hos RSV som skattskyldiga tillenergiskatt och vissa utför endast transport medan fakturering av kunden görs avoljebolaget. Antalet återförsäljare med egen distribution och fakturering som inte är registrerade hos RSV torde därmed varaca 300. finns det ca 350 registreradeenergiskattskyldiga i fråga om flytande bränslen. Ett tillskott med denämnda 300 återförsäljarna skulle sålunda medföra enavsevärd belastning för RSV. När det gäller administrationenav utjämningen har vi tidigare redovisat bedömningen att förfarandetbör vara obligatoriskt för samtliga säljare av oljeprodukter. SPI har från sammautgångspunkt framlagt ett för- 1979/80: 109 172 slagom administration i branschens regi. I förslaget görs gällande att den främsta fördelenmed en sådan lösning består i möjligheterna att utnyttja befintlig branschkännedom pä ettsmidigt sätt. Många remissinstanser anslöt sigtill SPI:s förslag. Vi delar emellertid SPK:s bedömning attadministrationen av ett obligatoriskt utjämningssystem av förvaltningsskäl bör handhasav en statlig myndighet. Även om det formellt är möjligt, bör en förvaltningav sä omfattande natur som den aktuella, som också innefattarmyndighetsutövning, inte överlåtas pä ett privaträttsligt subjekt. Somframgått av remissyttrandena var en hos många instanser återkommandesynpunkt att den av SPK förordade lösningen av administrationen föreföll onödigt krånglig ochomfattande. Flera remissinstanser ansåg att förfarandet borde kunna handhas av någonbefintlig myndighet. Vihär övervägt möjligheterna att administrera systemet i någotenklare former, men funnit att framkomstvägarna i det avseendet är begränsade. När det gäller möjligheternaatt inordna administrationen i en befintlig myndighet har på vår förfrågan de bådamyndigheter som synes vara aktuella - SPK och RSV - vidhållit sintidigare inställning ifråga om medverkan i administrationen. Trots att vi kännertvekan inför att anvisa ett alternativ som innebär att ensärskild nämnd måste inrättas, har vi inte sett någon annanlösning med hänsyn till de berörda myndigheternas ståndpunkt ifrågan. Ifråga om deklaration och uppbörd delar vi SPK:s uppfattning om hur förfarandetbör läggas upp. Likaså håller vimed om att ett behov av en statskredit kommer att uppstå på grund avsäsongvariationerna. Beträffandekostnaderna för administrationen angavs 1979/80:109 173 iSPK:s förslag endast att utjämningsavgifterna borde beräknas så att de ävenskulle täcka dessa kostnader. Det hävdadesatt den erforderliga avgiftshöjningen för detta ändamål på grund av den höga totala omsättningeni systemet skulle komma att bli obetydlig. Under hand har vi inhämtat räknade med att avrundning av transportutjämningsavgifterna till närmast högre helakrontal, som också fordrades av redovisningstekniska skäl, skullege täckning för administrationskostnaderna . Vårakostnadsberäkningar bygger på uppgifter från SPK ochRSV och avser löne- och prisläge. För verksamheten i TKN har kostnaderna beräknatstill . Därvid harförutsatts att kanslifunktionerna i nämnden erfordrar en chef, tvä handläggare ochett biträde. Hos RSV uppkommer huvuddelen av kostnaderna på grund avökatbehov av personal för kontroll och revision och har beräknatstill ca . RSV:s kostnadsberäkning utgår från en utjämningutan undantag. Vid ett undantag för cargoljan torde en viss justering uppåt avbeloppet bli nödvändig. Den totala årskostnaden för denstatliga förvaltningen av systemet skulle avrundat uppgå till 2,2milj kr. Sammanfattningsvisskulle en total utjämning enligt vår mening omfatta den del av oljehandeln för vilkensystemet med orts- och zontillägg tillämpas. Undantaget för cargoleveranser till förbrukareinnebär att nägot mer än hälften av de tjocka eldningsoljorna och av eoI skulle komma att ligga utanför utjämningen om de för gällandeleveransmönstret kvarstår. I övrigt skulle alternativet ha samma omfattning ochi stort sett samma utformning som SPK:s förslag. För de produkter som omfattas av utjämningenskulle således beträffande samtliga leveranser och egen förbrukningunder redovisning av 1979/80:109 174 försåldavolymer per ort inges till RSV. Systemet skulle beröra nästan allaoljeföretag och industrier som är registrerade som skattskyldiga förenergiskatt på flytande bränslen hos RSV - ca 350 - och dessutom ca 300 återförsäljare aveldningsolja som inte är registrerade. För beräkning avtransportutjämningsavgift och transportbidrag m.m. skulle en särskild nämnd inrättasmedan uppbörd av avgifter, bidragsutbetalning ochkontrollverksamhet skulle ligga hos RSV. .Administrationskostnaderna för dessa br.daorgan har vi beräknat till ca . Utjämningenmedför naturligtvis också kostnader hos de företag som skall medverka isystemet. 8.5 Maximering av ortstilläggen Diskussionenom de regionala prisskillnaderna på oljeprodukter som orsakas av systemet med orts-och zontillägg har - i varje fall på senaretid - väsentligen rört sig om en fullständig utjämning avden typ som SPK föreslog. Med hänsyn till de olägenheter ifråga omadministration, kontroll och konkurrenspäverkan som är oundvikligt förbundna med en total utjämning -som också togs upp vid remissbehandlingen av SPK:s förslag -har vi undersökt vilka möjligheter till förenklingar som står tillbuds med någon form av maximering av tilläggen. Idetta avsnitt behandlas endast förhållandena när det gäller eldningsolja och viss dieselbrännolja.Till dri-vmedel som säljs från pump återkommer vi i avsnitt 8.6. Enmaximering kan utformas i huvudsak på två sätt. Man kan välja att fastställa ett högsta tilläggsbelopp för hela landet. Alla orter med högre tillägg skullefå dessa reducerade, till det fastställda beloppet. En annan metod är atttillämpa maximeringen endast för Prop.1979/80:109 175 ett sammanhängade område av kommuner i inre och västra . I båda fallen skulle säljarna av deoljeprodukter som omfattas av utjämningenfå bidrag som kompensation för de transportkostnader som på grund av maximeringen inte fär tas ut av förbrukarna. Administrationen av en maximering kan skötas av SPK och RSV. motsvarande TKN vid en totalutjämning fordras således inte. En avvägning bl.a.av rimliga krav på utjämning och olika praktiska problem som kan uppkomma vid genomförandet har lett till att vi bedömt en gränsvid per m som lämplig om man utgår från denuvarande ortstilläggen. Vid denna avvägning har man ocksä att beakta att det genomsnittliga tillägget för exe.mpelvis eo I f.n. ligger vid32 kr per m . DS-JM-SiD-3SI>3 Pi!\f.äJJi>J-I?S__ lifpj mni_n_g En maximering av ortstilläggen innebär ett mindre ingrepp i dennuvarande ordningen och därmed blir behovet av avgränsningar mindre änvid en total utjämning av tilläggen.