prop · G303159 · 1979-12-31 00:00:00 — de begränsningar av reformen, som här har förordals (se2.3. 3.3 och 4.3), ulan atl finansbolagen för den skull ges möjlighet all ageravid sidan av intentioner för kreditpolitiken. Det nu sagda förljänaratl beaklas inte minst vid tillämpning av nya regler enligt förslaget.Bankföreningen anser en markering av delta böra ske i proposilionen tillriksdagen. Beaklar man att krediter lillnäringslivel regelmässigt priorileras även i tider av kreditrestriktioner,borde det ligga särskilt nära till hands att begränsa tillämpligheten ochlillämpningen av den kredilpoliliska lagen såvitt angår sådana finansbolag somenligt bestämmelse i bolagsordningen endast kan lämna krediler tillnäringslivet och vad därmed skall jämslällas exempelvis leasing. Etl ullalandehärom under den fortsatta handläggningen av detta ärende vore önskvärt medanmärkning tillika att finansbolag, som vill på delta sätt begränsa föremåletför verksamheten, bör kunna överföra annan för bolaget tillåten verksamhet tillsärskilt dotterbolag. Förbundet anser alt man i förslageti alllför stor utsträckning likställt finansieringsbolagen med bankerna.Inriktningen på verksamhelen, kundsammansättningen, upplåningsmöjlighetema,marknaden man verkar i etc. skiljer sig på väsentliga punkler från bankernasvardag. Det är därför tveksamt om del är riktigt alt föreslå att denkredilpolifiska lagstiftningen skall gälla även för finansieringsbolagen, inteminsl med hänsyn lill atl denna är föremål för översyn. I remissvar den 5seplember 1977 till förslag om föriängning av den kreditpolitiskalagstiftningen anförde förbundet: "Förbundet föreslär att representanterfrän samtliga bankgrupper bereds tillfälle att delta i kommande överläggningarom den framtida kreditpolitiska lagstiftningen. En utvärdering av bankernas hittillsvarandeerfarenheler av lagen och dess tillämpning underlättas givetvis av om bankemafår möjlighet att direkt delta i överläggningarna." Över huvud taget kan sägas atlfinansieringsbolagen ur penningpolilisk synpunkt trots allt spelar enunderordnad roll. Det är bolag som arbelar selektivt med speciella kunder.Marknaden i form av knapphet på upplåningsresurser - sätter en naturlig gränsför deras verksamhet. Även om volymen tenderar att öka någol i lider avkreditresiriktioner för man ha i åtanke att dessa bolag i välorganiserade ochsunda former tar hand om en del affärer som annars kan slyras över till mindreseriösa finansieringskällor. Avvägningen mellan önskan av en reglering över debefintliga finansieringsförelagen och det mått av frihet de behöver för attförhindra en icke önskad expansion av den grå marknaden är en grannlagauppgifl. Detta bör ytterligare övervägas i samband med alt arbetet med denkredilpoliliska lagstiftningen fortsätter. ärkritisk mot betänkandet och utredningsmajoriieiens förslag samt instämmer ihuvudsak i dels ledamolen Regnélls reservalion dels del särskilda yttrandet avtvå experter i kommittén. 1979/80: 159 58 Föreningens anmärkningar mol kommilléns uigångspunkter fören reglering avjinansbolagen Banker och finansbolag. En av kommitténs utgångspunkter ären påstådd likhet mellan bankernas och finansbolagens verksamhel. Föreningen anser att denna likhetinte finns. Banker och finansbolag driver olika verksamhel. En av de viktigasteskillnadema mellan finansbolags och bankers verksamhet är alt finansbolagen ärinriktade på administrativa tjänsler vilka - till skillnad från de bankernautför - innebär atl finansbolagen övertar administrativt arbele som eljesiskulle utföras av kunden. Finansbolagen ger dessa tjänster med eller utanfinansiering. Finansbolagens finansiering som till riktar sig tillmindre och medelstora förelag är ofta en integrerad del i kundföretagensförsäljningsverksamhet. Flertalet av finansbolagens finansieringsformer saknarföljdriktigt motsvarighet hos bankema. Efler att ha påstått atl likhetermellan bankernas och finansbolagens verksamhel föreligger jämför kommillén denårliga ökningen av finansbolagens kredilgivning med den årliga ökningen av deolika bankinstitutens "övriga" utlåning för att påvisa finansbolagensväxande betydelse på kredilmarknaden i syfle att reglera finansbolagen. Föreningen menar alt eftersombetydande skillnader föreligger mellan bankernas och finansbolagens verksamhetär den jämförelse kommiitén gjort helt missvisande. Eftersom kommittén har likställtfinansbolagens och bankemas verksamhel har kommitténs förslag till regleringfått en ulformning som avpassats lill bankernas verksamhet i stället för lillfinansbolagens myckel speciella och helt annoriunda förhållanden. Om kommitténsregleringsförslag genomföres kommer såväl finansbolagens som deras kundersverksamhet att allvarligt påverkas. Den för bankerna anpassade regleringenkommer alt leda lill en byråkratisering och fördyring för finansbolagen ochderas kunder. Kommittén har inle belystkonsekvensema av sitt förslag och därvid ej heller tagit hänsyn lillskillnadema i fömtsättningama mellan de olika finansbolagen. Ej heller harkommittén beaktat de kostnader som blir en följd av förslaget. Föreningens anmärkningar mot kommitténs förslag till enkreditpolitisk reglering av finansbolagen. Även här är kommitténs utgångspunkten jämförelse mellan bankernas och finansbolagens verksamhet. Kommittén påståratt finansbolagens utlåning ökar när bankernas ullåning är föremål förkreditpolitiska åtgärder. Föreningen visar senare att det siffermaterial somkommittén stödjer sig på ej utgör ett bevis på att finansbolagen inlräder somelt finansieringsalternativ när bankernas utlåning begränsas av en restriktivkreditpolitik. Föreningen menar att de avkommittén anförda skälen ej är tillräckliga för införandel av en kreditpolitiskreglering av finansbolagen. Betr. de olika kreditpolitiskamedlen för finansbolag avvisar föreningen således helt likviditetskrav ochräntereglering. I vad gäller utlåningsregleringavvisar föreningen även denna. Om en ullåningsreglering ändock införes måsledenna nyanseras och anpassas till finansbolagens verksamhet med de modifieringarföreningen senare anger. 1979/80:159 59 Innan skillnaderna mellan bankernasoch finansbolagens verksamhel behandlas finns det anledning att erinra om allfinansbolagens ulestående krediler irots allt utgör en mycket liten del av dentoiala kreditmarknaden (se betänkande, bilaga 4,sid. 144 f.). Ulredningen om den kredilpoliliska lagstiftningen konslaleradeockså på sid. 120 i belänkandet Ds Fi 1974:2 "Kredilpoliliska medel"alt finansbolagens samlade kredilgivning är av relativt begränsad omfattning,varför denna Ulredning ej fann anledning atl reglera finansbolagen.Finansieringsbolagskommittén har en motsatt uppfattning och menar vidare påsid. 23 i betänkandet att den begränsning av bl.a. bankernas expansion, som denförda kreditpolitiken under långa perioder har medfört, inle har drabbatfinansbolagen. Som experterna visat i sitt särskilda yttrandeär påståendet inte riktigt. Finansbolagens ökningslakt stagnerade således underdet andra åtstramningsårel 1970. Kommittén påpekar på sid. 125 atl denkreditgivningsverksamhet som sker hos större produktionsföretag, från vilkafinansbolagen gör stora upplåningar, är normalt avhängig deraslikviditetssiluation, som påverkas av den allmänna kreditpolitiken - såväl viadess effekter på kreditinstituten som via de mer generella kreditpolitiskaåtgärderna. Även finansbolagens upplåning och därmed utlåning påverkas härav. Kommitténs förslag grundar sig påjämförelser mellan banker och finansbolag. På flera ställen i betänkandetframhålls oftare likheterna än skillnaderna mellan bankernas och finansbolagensverksamhel. Föreningen vill för sin del slåfast, alt väsentliga olikheter föreligger mellan bankers och finansbolagsverksamhet: avbankemas inlåning kommer från traditionella inlåningskonton, vilka ej harnågon motsvarighet hos finansbolagen. Bankema har iallmänhet en "total" affär med sina kunder, dvs. bankerna betjänarkundema på både inlånings- och utlåningssidan. Därtill kommer en rad andratjänster. Finansbolagen har däremot endast finansiering i förening medadministrativ service. En annanväsenllig skillnad mellan finansbolag och banker är, att finansbolagen är merainriktade på administrativa tjänster till framför allt mindre och medelstoraförelag. Mer än två iredjedelar avfinansbolagens personal är sysselsatt med administrativt arbete för kundersräkning, exempelvis med likvidmoltag-ning, betalningspåminnelser,reskontraföring, försäljningsstatistik, soJ-vensbevakning och inkassering.Della innebär stora kostnadsbesparingar för kundema. Den stora skillnadenmellan det administrativa arbete som banker utför och det som finansbolagenutför är att finansbolagen övertar administrativt arbete, som eljest skulle hautförts av kundema. När de bankmässiga traditionellasäkerheterna utnyttjats, vilkel ofta är fallet för framför alll de små ochmedelstora företagen ger finansbolagen krediter mot andra reella säkerheter,vilket bidrar till att befintliga resurser utnyttjas effektivt. avfinansbolagens kunder, som erhåller finansiering, är mindre och medelsloraföretag. De beräknas svara för mer än två tredjedelar av finansbolagensutestående krediter. På grund av enstörre totalvolym och en slörre spridning på typ av affärer kan bankema räknamed all variationer i utnyttjande av krediter i större utsträckning kommer allta ut varandra än vad som är fallel hos finansbolag. Prop.1979/80: 159 60 Bankerna harmöjlighel alt låna i och har ett fortlöpande samarbete medRiksbanken. Flertalel avfinansbolagens finansieringsformer saknar motsvarighet hos bankerna så t. ex.kan finansiell leasing ej bedrivas av bankerna. Finansbolagensfinansiering är ofta en integrerad del i kundföretagens försäljningsverksamhet. Finansbolagen tillhandahållersåledes en hell annan finansiering än den bankerna ger. På flera ställen ibetänkandet har också kommittén noterat finansbolagens särställning. På sid.175 sägs alt finansbolagen har utvecklat helt nya kreditformer och förbätlralvissa finansieringsformer. Vid sin behandling har kommitténsåledes icke i tillräcklig grad beaktat de skillnader som finns mellan bankersoch finansbolags verksamhet. Om dessa hade beaktats och analyserats hade detenligt föreningens mening ej förelegat något skäl, som motiverat en sålångtgående och till bankverksamheten anknuten reglering som den föreslagna.Kommittén borde i stället ha utrett vilken grad av reglering, som är förenligmed önskemålel att finansbolagen skall göra största möjliga nylla för landelsekonomi (se ledamoten reservalion sid. 165) och som hade varil anpassadtill finansbolagens verksamhel. Ej heller har kommillén avpassatsill förslag på etl sådant sätt att förslaget tar hänsyn till de olika slag avfinansbolag med skilda inriktningar, kundkategorier och ägare etc. som finns.Därigenom uppstår risk för alt kommitténs förslag kan leda till snedvridning avkonkurrensfömtsättningama mellan olika finansbolag, vilket förhållandekommittén för övrigt själv pekar på i vad gäller konstruktionen avlikviditetskravet (se sid. 135 i betänkandet) vars ulformning är till debankägda finansbolagens fördel. I delta sammanhang bör även nämnas de avkommitténs ordförande för räkning utfärdade direktiven, som tvingarförelagen att placera av sina likvida medel i bank om de vill komma ifrågaför emission av obligationslån. Detta leder till att finansbolagen måste begärakompenserande upplåning i bank, vilket förhållande kan leda till att bankprioriterar sill ägda finansbolag framför etl icke bankägl finansbolag. Kommitténär av uppfattningen atl finansbolagen är en heterogen gmpp av företag så l.ex.konstaterar kommittén på etl flertal ställen i betänkandet alt de bankägdafinansbolagen har vissa fördelar framför andra finansbolag. Andraomständigheter såsom l.ex. att icke bankägda finansbolag har en friarerörelseinriktning behandlas ej av kommittén. Kommittén tar således inte hänsyntill de fakiorer som gör att finansbolagen är en heterogen grupp. Mot ovanstående bakgrund förordarföreningen en lösning där en reglering för samtliga finansbolag ej går längreän vad som kan anses erforderligt för de icke bankägda finansbolagen. Enligt föreningens mening har kommittén således inteövertygande visat att det föreligger etl behov av att införa kreditpolitiskreglering av Detta särskilt mot bakgrund av alt någonnegaliv kritik inle i något avseende framförts i vad gäller finansbolagenshittillsvarande verksamhet. Kommitténs jämförelser mellanbankers och finansbolags verksamhet resulterar i atl kommitténsammanfattningsvis på sid. 132 under kapitel 11 "Kreditpolitiskreglering" i betänkandet konstaterar: "Med hänsyn till att karaktärenhos finansieringsföretagens verksamhet i mycket överensstäm- Prop.1979/80: 159 61 mer med bankernas framstår det emellertid för kommiiténsom önskvärt alt möjligheter även ernås alt, liksom vad gäller bankinslilulen,mer eller mindre permanent påverka deras expansionsmöjligheter. den snedvridning av kredilmarknaden som kan uppslå genom atl delar avbankernas verksamhel flyttas över lill finansieringsförelagen enbart som enföljd av olikheter i den kredilpoliliska behandlingen. Föreningen har redan påvisat skillnadema mellan bankernasoch finansbolagens verksamhet. Vidare stämmer inte kommitténs slutsats altfinansbolagens verksamhet ökar när bankernas verksamhet är föremål förkredit-politiska åtgärder. I betänkandets diagram ll.l på sid. 128 jämförkommillén finansbolagens utlåning inklusive finansiell leasing medaffärsbankernas övriga ullåning under åren 1969- 1976 (nettoändringar).Sammanfattningsvis påslås atl diagrammet visar att finansbolagen under angivnaperiod ökade de år affärsbankerna var föremål för kreditresiriktioner. Särskiltpekas på berörda affärsbankers hänvisning av kunder till finansbolag som ärdollerbolag. Med anledning härav finnerföreningen skäl peka på nedanstående punkter. Kommittén harinte företett något som helst material som styrker att det föreligger nämndasamband mellan finansbolag och affärsbanker i tider av kredilrestriktioner.Diagrammet borde för övrigt betr. finansbolagens siffror ha minskats med denupplåning som sker från bank eller från andra företag i den mån bankgarantilämnas. Denna upplåning har ju vid kreditrestriktioner redan varit föremål förkreditreglering. Skälen altdiagrammet visar en överensstämmelse mellan kreditrestrik-tionstider och enrelativt större ökning av finansbolagens kredilgivning än av affärsbankemas ärföljande: a) Med hänsyntagen till tidpunkterna för finansbolagens upplåning under bankemaskredilrestriktioner påverkas finansbolagen först efter ett aktuelltåtstramningsår. Under kreditrestriktionema 1969 och 1970 stagnerade såledesfinansbolagens ökningstakt under det andra . (eget diagram nr 3: 2, sid. 38 i betänkandet). b) Finansbolagensökning sker av annan orsak än den av kommittén påstådda. Fortlöpande pågårsåledes en överströmning av l.ex. avbetalningsaffärer från banker tillfinansbolag p. g. a. dessa bolags effektivare administrativa mliner och syslem. c) Kommitténsdiagram bygger på statistik över finansbolag.Alltsedan år 1970, vilket var det år statistiken redovisades för ,anger Centralbyrån att direkl jämförbarhet bakåt i tiden ej föreliggerberoende på alt antalet företag ändras mellan åren dels genom nystartade ochupphörda förelag, dels också genom alt företag tillkommer, som skulle ha ingåtti undersökningen tidigare. Se vidare vad expertema och säger påsid. Föreningen känner till flera falldär medlemsföretag efter det att statistiken påbörjats medtagits istatistiken. Del är förvånande att kommittén,som varil medveten om dessa brister ändock använder statistiken utan all göra erforderligakorrigeringar. Diagrammet redovisar endastnettoändringar i kreditvolym, vilket p.g. a. bankernas kortare amorteringstider iUusoriskt ger finansbolagen Prop.1979/80:159 62 under 1974- 1976 13- av affärsbankemas utbud avdirekla lån lill företag ocb bushåll. Om skillnaderna i amorteringslideremellertid beaktas blir finansbolagens andel av del verkliga kreditutbudetväsentligt lägre. En låg nettoändring i bankemas kreditvolym innehåller såledesstora nya beviljade krediter. Ett av skälen till finansbolagens tillväxt äratl dessa bolags betydande administrativa tjänster och flexiblafinansieringsformer åtnjuter slor efterfrågan hos näringslivet. Delta beror bl.a. på att kundföretagen med hjälp av finansbolagens tjänster kan rationaliseraden egna verksamheten. Enligt föreningens mening torde delvara uppenbart alt diagrammet ej ulgör ett bevis på atl finansbolagen inlrädersom etl finansieringsallernativ när bankernas ullåning begränsas av enresirikliv kreditpolitik. Som föreningen redan framfört kan finansbolags ochbankers verksamhel ej likställas. Den kritik föreningen riktat moldiagram ll.l kan på samma grunder riklas mot all statistik och alla diagram somkommillén sammanslällt med hjälp av åriiga statistiköver finansbolag. På sid. 130 i betänkandet påslårkommittén bl.a. all effektema av de kreditpolitiska åtgärderna lill en delkommit att motverkas av ett ökat kredilutbud från finansbolagen just underperioder då expansionsmöjligheterna hos bankerna varit begränsade avkreditpolitisk reglering. På samma sida konstaterar kommittén också atl strävanatt begränsa konsumentkrediterna har motverkats av atl finansbolagenskredilgivning i stor utsträckning är inriktad på konsumenlfinansiering.Kommitténs diagram nr 11.1 vilket föreningen redan underkänt, används såsomslöd för förslag lill kreditpolitisk reglering av finansbolag. Kommitténs konstaterande är enligtföreningens mening inte riktigt. En övervägande del av konsumentkreditgivningenbestår av avbetalningsköp av personbilar, vilken kredilgivning redan är föremålför kreditpolitisk reglering genom bestämmelser om minsta kontantinsats ochlängsla kreditlid. Dessulom är finansbolagens kredilgivning till konsumeni enrelativt obelydlig andel av bankernas och säljföretagens egen konsumenlkreditgivning. I ett läge där näringslivet har överkapacitet, varigenominvesteringsviljan är låg, är del för övrigl orimligl att prioriterakredilgivning till produktion som kredilgivning i syfte altmöjliggöra och underlätta utnyttjandet av befintlig produktionskapacitet ochförsäljning av produkter begränsas. I detta sammanhang kan nämnas altförsäljning av svenskproducerade varor på hemmamarknaden ofta sker ikonkurrens med importerade varor, vilken försäljning ofta har utländsktkredilslöd. Föreningen menar alltså, att konsumenlkreditgivning ej har dennegativa verkan som ofta antages. Dels måste naturligtvis tillverkade varorkunna säljas och härför fordras ofta finansiering och dels har man att draförsorg inte bara om sysselsättningen i tillverkningsindustrin utan även inomhandeln. Kommittén framhåller att kreditertill investering i fritidshus är utpräglade konsumentkrediter vilka kommillénsärskilt menar skall kunna kredit-regleras. Det torde emellertid kunna hävdasatl en ökad investering i fritidsengangemang i leder till ett minskalfritidsresande till utlandet vilket skulle förbättra valutabalansen. Dessutominnebär privatpersonens investeringar i fritidshus, som ekonomiministernnyligen i ett tal påpekat, ett sunt och målinriktat sparande, som det gälleratt värna om. 1979/80:159 63 Sammanfattningsvis menar föreningenall de av kommittén anförda skälen ej är tillräckliga för införandet avkreditpolitisk reglering av finansbolag. Under avsnittel Allmänna överväganden, berör kommittén påsid. 131 också risken för att kredilgivningen, efter det att finansbolagenindragits under den kreditpolitiska lagstiftningen finner nya och ej regleradekanaler. Kommittén pekar på alt större produktionsföretag med väl utveckladefinansfunktioner skulle kunna bygga upp en större krediirörelse inom företaget.Kommittén menar att riskema för en sådan utveckling kan bli överhängande l.ex.om etl mycket restriktivt utformat ullåningstak får vara i kraft under längretid. Problemet avvisas av kommillén med att medlen utlåningstak ochräntereglering enbart är avsedda all användas i mer "akuta" situationeroch . Motiven härför är just önskan att undvika ovanantydda desorganisationseffekter. Föreningen menar att kommittén harunderskattat riskerna. Ej heller har kommiitén bedömt konsekvensema av troligaöverströmningseffekter till en fortsatt ej reglerad kreditmarknad. Vid valel av olika kredilpoliliskamedel har kommittén slannal för att föreslå del normala medlet,likviditetskravet, och de extraordinära medlen, räntereglering ochutlåningsreglering. Som grund för valet av just dessa medel anför kommitténbl.a. att finansbolagens verksamhet uppvisar samma drag som i storutsträckning återfinns hos bankerna. Kommittén fortsätter: "Detta gällersåväl på utlåningssidan - där de kan sägas täcka samma typ av kreditbehov, somär normalt för bankinslitul - som på uppläningssidan, där de delvis opererar påsamma marknad, den s.k. specialinlåningsmarknaden". Med hänsyn härtillframstår del för kommittén som önskvärt att möjligheter emås att, liksom vadgäller bankinslilulen, mer eller mindre permanent påverka finansbolagensexpansionsmöjligheter. Härigenom motverkas, menar kommittén, bl.a. densnedvridning av kreditmarknaden som kan uppstå genom att delar av bankemas verksamhelflyttas över till finansbolag enbart som en följd av olikheter i denkredilpoliliska behandlingen. Föreningen har redan påvisat atlkommitténs fömtsättningar är felaktiga. De kreditpolitiska medel somföreslås har utformats med sikte på bankerna och deras kredilgivning. Bankemahar på grund av sin storiek och olika kundkategorier vid kreditregleringmöjligheter att göra nödvändiga omfördelningar för att prioritera angelägnabehov. Finansbolagen däremoi har en verksamhet som är en integrerad del iprocessen produktion, distribution och/eller försäljning för mindre ochmedelslora företag. Finansbolagens kredilgivning är kombinerad medadministrativa tjänster vilka även lillhandahålles separat. Konsekvenserna av föreslagenkreditpolitisk reglering, vilka kommittén ej ägnal någon uppmärksamhet, kanbli: O En ytterligare reglering av densvenska kreditmarknaden leder sannolikt till en försämring av de svenskaexportörernas konkurrenskrafi. O De svenska induslri- ochhandelsföretagens konkurrenskraft på den inhemska marknaden försvåras. O De utländska finansbolagensverksamhel från det enskilda förelagets hemland kommer att öka i påbekostnad av de svenska bolagens. Denna utveckling har redan kunnat förmärkasbetr. bl.a. leasing och confirming. 1979/80: 159 64 Föreningen menar också attkreditpolitiken i stabiliseringssyfte i slörre ulslräckning än börinriklas på generella penningpolitiska medel såsom öppna marknadsoperationer,varigenom kredilkapacileten och kreditvillkoren i alla seklorer påverkas.Därigenom undviks eller minskas behovel av detaljreglering enligt lagen omkreditpolitiska medel, vars ofta ålerkommande användning har förhindrat enuppbyggnad av fungerande marknader. Finansierlngsjöretagens föreninghar i en bilaga till sitt yttrande framfört vissa allmänna synpunkter på lagenom kredilpoliliska medel, I en annan bilaga har föreningen anmärkt på detdiagram som finns på s. 128 i betänkandet. Nuvarande regler i denkredilpoliliska lagstiftningen gällande likviditetskrav, ullåningsregleringoch räntereglering har utformats med hänsyn till bankernas verksamhel. Det är därför av väsentligbelydelse atl framhålla de skillnader i verk-samhetsförutsältningar ochfunktionssätt som föreligger mellan bankerna och finansbolagen. Sålunda gäller atl bankerna bådevad avser utbud av ijänster som kundkategorier arbetar över etl väsenlliglstörre fäll än finansbolagen. Bankernas resursanskaffning sker dessutom tillstörsta del genom inlåning från allmänheten, vilkel ej har någon direklmotsvarighet hos finansbolagen. För finansbolagen gäller en starkkoncentration av verksamheten till mindre och medelstora företag.Kredilgivningen till näringslivet är vidare i avsevärd ulslräckning förbundenmed administrativa tjänster som annars skulle ha utförts av finansbolagenskunder.