prop · G303103 · 1979-12-31 00:00:00 — Emellertid villjag fästa uppmärksamheten på den reglering som finns i marknadsföringslagen.Enligi denna, som ger möjligheier all ingripa mol vissa former av illojal konkurrens,kan förbud av liknande slag som del här diskulerade meddelas mol otillbiirligahandlingarvid marknadsföring. Förbud beslutas av med slöd aven allmänt avfattad generalklausul. Dessutom finns beslämmelser om siraff förvissa närmare angivna handlingar av samma karaktär. Uiredaren bör överväga omen liknande reglering kan vara lämplig i nu förevarande sammanhang. Vad jag hillills har anfört har gälll skyddel mot illojalkonkurrens genom missbruk av företagshemligheter saml lekniska förebilder o.d.Jag vill understryka alt detla skydd synes böra gälla endast mot sådana angreppoch förfoganden som framstår som förkastliga med hänsyn främsl lill intressetav atl molverka illojal konkurrens. torde bl.a. innebära atl de ifrågavarandebestämmelserna inte bör hindra någon från atl på öppna marknaden inköpa enprodukt och sedan utnyttja de tillverkningshemligheter e.d. som han eventuelltkan utforska genom att granska eller analysera produkten. Här får patenträttenoch annan immaterialrätlslig lagstiftning anses ge del önskvärda rättsskyddet.Del är emellertid tänkbart all det kan finnas behov av ell skydd mot sådan s.k.slavisk efterbildning av annans produkler e.d. som man inle kan komma åt medslöd av den immalerialrällsliga lagstiftningen. Denna fråga behandladesutföriigt av ulredningen om illojal konkurrens, till vars betänkande jag härfår hänvisa (SOU 1966:71 s. 222-242 och 255). Utredningen avvisade i huvudsaktanken på ett sådanl skydd men ansåg likväl atl den föreslagna generalklausulenmot otillbörlig konkurrens borde kunna lillämpas för atl hindra förfaranden videfterbildning som var särskilt klandervärda (SOU 1966:71 s. 242 oeh 255).Utredningens förslag i denna del ledde inle lill lagstiftning. I begränsadutsträckning torde dock otillbörlig efterbildning indirekt kunna angripas medstöd av marknadsföringslagen. Detta framgår av förarbetena till den numeraupphävda lagen om otillbörlig marknadsföring, vars reglering i denna delöverfördes lill marknadsföringslagen (se prop. 1970:57 s. 74-77). Del prakliska värdel av denna möjlighel är svårl altbedöma. Uiredaren bör därför på nytt undersöka behovet av ett förstärkt skyddmol otillbörlig efterbildning, grundat på intresset av att molverka illojalkonkurrens, och eventuellt föreslå regler om detta. Det bör emellertidframhållas atl del här är fråga om elt område där försiktighet är påkallad oehdär endasl ett klart framträdande praktiskt behov torde kunna motiveraingripanden frän lagstiftarens sida. Det bör inte komma i fråga atl skapa ettobjeklskydd mot efterbildning vid sidan av del skydd som ges genom denimmalerialrällsliga lagstiftningen (jfr prop. 1970:57 s. 75 och 76). Uiredaren bör hålla sig underrättad om arbete inom andrauiredningar som kan ha betydelse för uppdraget. 1 detta hänseende bör särskiltnämnas upphovsrältsutredningen (Ju 1976:02). Det torde vidare finnas anledningför utredaren att hålla kontakt med bl.a. utredningen (Ju 1977:15) röranderätten till arbetstagares uppfinningar. Med hänvisning till vad jag har anförl nu hemställer jagatt regeringen bemyndigar chefen för juslitiedepartementel att tillkalla en särskild utredare med uppdrag atl utredafrågor om skyddet för företagshemligheter m.m.. DelllJu:12 Skr 1979/80:103 86 all besluta om sakkunniga, experler, sekreterare och annatbilräde äl utredaren. Vidare hemställer jag all regeringen föreskriver allkosinaderna skall belasta andra huvudtitelns kommilléanslag. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. Beiräffande den nordiska debatten på områdel kan härhänvisas bl.a. lill Forhandlinger på del sekslende nordiske juristmöte. Oslo1935, Förhandlingarna på det tjugofjärde , Siockholm 1966,Mogens i Nordiskt Immateriellt Rällsskydd (NIR) 1965, s. 6-41, UlfBernilz i NIR 1971, s. 2.52-283. Se även del i del följande berörda betänkandetSOU 1966:71. Departementschefen, statsrådet , anför, I svensk räll regleras frågor om faderskap lill barn iföräldrabalken. Faderskapet till etl barn fastställs antingen direkt på grundav lag eller genom erkännande eller dom. Är modern gift vid barnels födelse,skall mannen i äktenskapet anses vara far till barnet. Denna s. k.faderskapspresumiion kan emellertid brytas genom alt en domstol förklarar altmannen inle är fär lill barnel. För alt en sådan förklaring skall kunna gesmåste vissa förutsättningar vara uppfyllda. Presumlionen kan också brytas ulandomstols medverkan, om en annan man erkänner faderskapet saml mannen iäktenskapet och modern godkänner detta erkännande. Om den återgivnapresumtionsregeln inle är tillämplig, fastställs faderskapet genom erkännandeeller dom. Vissa formkrav måste vara uppfyllda för atl etl erkännande skallvara giltigt. När faderskapet skall fastställas genom dom, skall rälienförklara mannen vara far lill barnet, om han har hafl samlag med modern underen lid dä barnel kan vara avlat och det med hänsyn lill samtliga omständigheterär sannolikt all han är far till barnet. Om det skulle visa sig atl ellfaderskapserkännande är felaktigt, skall domstol pä talan förklara atterkännandet saknar verkan mot mannen. Om en faderskapsfråga som aklualiseras här i landel haranknylning lill något annat land kan även utländsk rätt saml ulländska domaroeh andra faderskapsfastställelser få betydelse, F. n. saknas i vårl landlagregler som anger hur internationella faderskapsfrågor skall behandlas. Dendomstols-praxis som förekommer är delvis oklar. Osäkerhet råder sålunda omvilken behörighel svensk domstol har att la upp och avgöra inlernalionellafaderskapsmål och om vilket lands faderskapsregler som skall tillämpas.Utländska faderskapsdomar gäller i allmänhel inle i , och del är inlehelt klarlagt vilken verkan ulländska faderskapserkännanden har i vårt land.Del finns därför otvivelaktigt behov av lagregler pä områdel. 87 Kommittéer: Del II Ju:12 har ökal i takt med den tilltagande rörligheten övergränserna. Etl sleg lill en lagreglering har lagils genom detförslag till lag om erkännande av nordiska faderskapsavgöranden som har laglsfram i prop. 1979/80:5 och som f. n. prövas i . I proposilionenföreslås att en faderskapsdom som har meddelals i . , Islandeller skall gälla även i . Också en fastställelse av faderskapgenom erkännande skall gälla här i landel, om fastslällelsen har skelt i någotav de andra länderna. Enligi min mening bör lagstiftningsarbetet på området gåvidare med sikle på alt få lill stånd en mera allmän reglering av deinternationellt privat- och processrättsliga frågorna rörande faderskap tillbarn. har också, främst med avseende pä lagvalsfrågan, begäri enulredning om lagsliftning i ämnet (LU 1978/79:4 rskr 28), och en sådanutredning har föruiskickais i proposilionen om nordiska faderskapsavgöranden.Denna ulredning bör nu komma lill stånd. Den bör omfalla både frågan om svenskdomstols behörighel i faderskapsmål, spörsmålel om vilkel lands lag som skalltillämpas beträffande faderskap saml frågan om giltigheten här i landet avulländska faderskapsdomar och fastställelser av faderskap i annan form.Utredningen bör lämpligen anförtros ät en särskild utredare. Del bör alltså ankomma på utredaren all föreslå regler omsvenska domstolars behörighel atl avgöra faderskapsmål som är av inlernalionellnalur. Frågan är närmast vilkel krav på anknytning lill vårl land som böruppställas beträffande en eller fiera av de personer som berörs, främsl barnet. Enligt min mening bör en fråga om faderskapet lill ell bamsom bor eller mera stadigvarande vistas här i landel i princip alllid kunnaprövas av svensk domstol, oavsett vilken anknylning de berörda personerna kanha lill andra länder. Denna ståndpunkt synes ligga i linje med nuvarandedomslolspraxis. När talan förs om förklaring alt mannen i äktenskapet inle ärfar till barnet, har barnels hemvist dock inle alllid ansetts uigöra etltillräckligt anknyl-ningsfaklum. I en del fall synes svensk domstol böra vara behörig ävenom barnel inte har hemvist här i landel. Jag länker framför allt på fall däbarnet är svensk medborgare. Också i andra situationer kan del tänkas varalämpligl alt svensk domstol prövar frågor om faderskap till etl barn som inlehar hemvist här, t. ex. om talan förs mol en man som stadigvarande bor iSverige. Vid utformningen av behörighetsreglerna bör utredaren igörligasle män beakla all svensk domstol inte annat än dä starka skäl talar fördella tillerkänns behörighet i fall där del inle finns utsikter altbehörighelen blir erkänd i ell annal land till vilket parterna har starkareanknylning. innehåller i 2 kap. beslämmelser om barnavårdsnämndensmedverkan vid fastställelse av faderskap och i 3 kap. vissa beslämmelser omrättegången i faderskapsmål. Dessa regler kan behöva samordnas med debestämmelser om svensk domstols behörighel som uiredaren föreslår. Utredarenfår särskilt överväga denna fråga. DelllJu:12 Skr 1979/80:103 88 Vid en redogörelse för domslolarnas hillillsvarande praxisi lagvalsfrågan kan del vara lämpligl all skilja på tvä olika lyper avfaderskapsmål, nämligen mål där talan väcks om all en man inle är far lill ellbarn med vars mor mannen är eller har varit gift (negativ faderskapslalan) ochmål där talan väcks för atl få fastställt all en viss man är far lill elt barn(positiv faderskapslalan). Är del fråga om en negaliv faderskapslalan och var modernoch mannen medborgare i samma ulländska slal vid barnels födelse, lillämpas denslalens lag, även om barnet har klar anknylning lill . sker iöverensstämmelse med den inom svensk doktrin och praxis hävdvunna s. k.nationalitetsprincipen. För de fall där modern och mannen vid barnels födelsevar medborgare i olika slaler är rättsläget oklart. har antagits alllagen i del land där mannen var medborgare skulle vara avgörande. I plenimäletNJA 1964 s. 1 gjorde emellerlid högsia domstolen etl avsleg från denna linjetill förmån för svensk rätt. I mål om posiliv faderskapslalan spelarnationalitetsprincipen en mindre framträdande roll. Såvitt gäller barn somstadigvarande vistas i torde i allmänhel svensk rätt lillämpas, oavsettvilken nalionalitel de berörda parterna har. I det belänkande som ligger till grund för riksdagensbegäran om ulredning framhåller lagutskollel att rättspraxis' ståndpunkt ilagvalsfrågan har fåll elt olyckligt resullal för barnel i vissa fall.Utskottet syflar främsl på sådana mål om hävande av faderskapspresumiion därdomstolen har avvisat barnels talan därför att barnet inte har lalerätl enligtden ulländska lag som domstolen har lillämpal. Alt talan avvisas kan, anseruiskoltet, fä allvarliga ekonomiska och sociala konsekvenser för barnel. Enligtulskollels mening är del angelägel alt svenska rättsprinciper kan tillämpas iökad ulslräckning i faderskapsfrågor med inlernationell anknytning, när dellaär lill gagn för barnet. Utskottet pekar dock pä atl frågan omtillämplig lag är komplicerad. En alltför "svensk" rättstillämpningkan innebära en risk för att svenska domstolsavgöranden kommer att lämnas utanavseende ulomlands, vilket i sin tur leder lill uppkomsten av hallanderättsförhållanden. Enligt ulskotlets mening är del därför viktigt atl man frånsvensk sida arbelar för alt söka få till slånd internationella överenskommelseri hithörande frågor. Del bör enligt min mening slå utredaren fritt all - ulanbundenhet till någon viss allmän princip - föreslå de regler om tillämplig lagsom framslår som mesl ändamålsenliga. Delta gäller såväl frågor om negativ ochposiliv faderskapstalan som andra uppkommande faderskapsfrågor. Praktiskaöverväganden bör vara vägledande, och barnels intresse måsle slällas i centrum.Samtidigt bör såviil möjligt beaktas önskemålet om atl faderskapsför-hållandetför ell barn skall bedömas på samma säll i skilda länder lill vilka barnet hareller kan väntas få anknytning. Det ligger nära lill hands all lillämpa svensk lag i frågaom ell barn som stadigvarande vistas här i landet. Detta gäller inle bara i mälom fastställelse av faderskap utan också i mål om hävande av faderskap tillbarn med gift mor. För denna ståndpunkt talar bl. a. den grundläggande strävanatl behandla barn till gifla och ogifta föräldrar rättsligt lika. Mot enordning av detta slag kan knappasl finnas något atl invända, åtminslone inte ide fall där del får antas atl del svenska avgörandet kommer all erkännas i deleller de andra länder som faderskapsfrågan har anknytning lill. 89 Kommittéer: Delll Ju:12 Beiräffande bam som stadigvarande vistas utomlands kan detpå molsvarande säll finnas anledning att låta den svenska domstolen lillämpalagen i vislelselandel. Har barnel svenskl medborgarskap kan della dock lalaför atl faderskapsfrågan prövas enligt svensk lag även i fall då barnetstadigvarande vistas utomlands. Om utredaren kommer fram till alt svensk domstol i vissafall skall tillämpa utländsk lag. får övervägas om det behövs särskilda reglerför alt hindra en rätlslillämpning som slår i slrid med våra grundläggandevärderingar pä området. Enligt lagen (1936:79) om erkännande och verkslällighel avdom som meddelats i gäller vissa schweiziska slalusdomar i . 1övrigt är giltigheten av utländska faderskapsavgöranden inle reglerad i svensklag. Som har nämnts behandlar dock f. n. ett förslag om erkännande avnordiska faderskapsavgöranden. I sin praxis har högsia domstolen intagit den principiellaståndpunkten alt en Ulländsk faderskapsdom inte kan anses gälla här i landelutan stöd av lag. 1 prakliken lorde dock utländska domar ofta godlas avbarnavårdsnämnder och andra myndigheler. Uiredaren bör undersöka i vilken ulslräckning del ärlämpligl alt uttryckligen tillerkänna också ulomnordiska faderskapsdomar ochjämförliga administrativa avgöranden giltighet här i landel. Utgångspunktenbör vara alt en dom eller ell annal avgörande som bygger på samma grundsatsersom vår egen rätt skall godlas. Undanlag kan dock behöva uppställas från dennaprincip. Sålunda kan det i en del fall då den ulländska domen rör personer medanknylning lill annan slal än domstolslandet finnas anledning all kräva attdomstolen har varil behörig enligt de kompelensnormer som i molsvarande fallskall gälla för svensk domstol. Att en utländsk dom får giltighet här i landet bör ihuvudsak förstås så, all den likställs med en dom som har meddelals av svenskdomstol. Domen bör alltså, liksom en inhemsk dom, kunna läggas till grund förolika avgöranden här i landet som beror av faderskapsfrågan, exempelvisavgöranden som gäller underhåll och arvsrätt. Principen bör vidare vara all enulländsk dom som godtas här i landel tillerkänns negaliv verkan på det sätlelalt en svensk domstol inte på nyll kan pröva samma fråga. Uiredaren bör också undersöka om del går all preciseravilken verkan som här i landel kan förbindas med ell enligi ulländsk rälllämnat faderskapserkännande. I varje fall om ett utländskt faderskap.serkännandestår i överensstämmelse med del lands lag enligt vilken faderskapsfrågan enligtsvenska lagvalsregler skall bedömas, bör erkännandet - i enlighet med vad somfår antas vara rådande rättsläge - kunna få rättsverkan i . Del börövervägas om myndighels medverkan vid fastslällelsen erfordras. I den mån ulländska faderskapsavgöranden tillerkännsgiltighet här i landel behövs iroligen beslämmelser som motverkar alt talan omsamma faderskap förs i flera länder, dvs. regler som hindrar alt motstridigafaderskapsavgöranden Iräffas. Del kan också länkas vara behövligt medbestämmelser som lar sikte på den situalionen all molslridiga avgöranden trolsalll kommer till slånd. Till ledning för uiredarens överväganden i dessa frågorbör kunna tjäna molsvarande beslämmelser i förslaget lill lag om erkännande avnordiska faderskapsavgöranden. DelllJu:12 Skr 1979/80:103 90 är f. n. inte bundet av några inlernalionellaöverenskommelser såvitt gäller frågorna om svenska domstolars behörighet och omtillämplig lag i faderskapsmål. Vi är således i princip oförhindrade all frittulforma svenska iniernalionelllrältsliga regler på dessa områden. Som jaglidigare har varit inne på kan del dock leda lill olägenheler för barn medanknylning också lill andra länder, om våra regler utformas på ell sådanl siittall svenska faderskapsavgöranden inte godtas i vissa andra slaler. Del äruppenbart atl risken för olägenheter av detta slag endast kan undanröjas genomell samarbele med andra länder. Erforderliga svenska lagregler hör därför igörligasle mån grunda sig på inlernalionella överenskommelser. Förutsättningarna för alt under den närmasle liden få lillstånd konventioner pä del akluella området måsle emellerlid bedömas som små.Jag kan nämna all ämnet aktualiserades vid trellonde sessionen med Haagkonferensenför inlernationell privaträtt . Man kom vid det tillfället fram lill alldel åtminstone inte då var lämpligl alt la upp ämnel pä konferensensarbetsprogram. Som skäl anfördes bl. a. alt synen på hithörande spörsmål skildesig ganska myckel mellan olika slaler, alt den maleriella lagstiftningen varunder revision i många länder och all olika delproblem inom komplexet varföremål för konvenlionsreglering eller studier inom Commission Internationalede Télal civil. Även om det alliså inle är sannolikl all någrakonvenlionslösningar är alt vänta inom den närmasle framliden, bör uiredarennaturligtvis med uppmärksamhel följa del forlsaila arbelel inom olikainlernalionella organ. Utredaren bör också studera de lösningar på de akluellaproblemen som har valls i andra länder. Den omständigheten atl delinlernationella arbelel på områdel fördröjs eller inle leder lill någolresullal bör inle hindra uiredaren all fullfölja sitt uppdrag i vanlig ordning. Del är vidare angelägel alt uiredaren samråder medförelrädare för justitiedepartementen i de andra nordiska länderna eller demotsvarande kommilléer som kan komma atl lillsäiias där. Härvid måsie bl. a.uppmärksammas frågan hur de regler som uiredaren kommer all föreslå skallsamordnas med den redan föreslagna lagen om erkännande av nordiskafaderskapsavgöranden. Med hänvisning lill vad jag har anfört nu hemställer jagall regeringen bemyndigar chefen för justiliedeparlementet all lillkalla en särskild utredare med uppdrag all utredade inlernationella faderskapsfrågorna. atl besluta om sakkunniga, experler, sekreterare och annalbilräde ät uiredaren. Vidare hemsläller jag au regeringen föreskriver allkosinaderna skall belasta andra huvudtitelns kommilléanslag. Regeringen ansluter sig lill föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. 91 Kommittéer:Justitiedepartementet Delll Ju:13 Ansvar för funktionärer i offentlig verksamhet Departementschefen, statsrådet , anför. Det är ett grundläggande samhällsintresse all offentligafunktioner fullgörs på etl rikligt sätl. För att samhällel skall kunnagarantera nödvändig standard inom den allmänna verksamheten och upprällhållaberörda ijänslemiins integritet finns sedan läng lid i svensk räll beslämmelsersom innebär atl offenlliga funktionärer underkastas ell särskilt straffansvarsom saknar motsvarighet för andra medborgare. Bestämmelserna har tid eflerannan reviderats, senast genom den s. k. ämbetsansvarsreformen somirädde i kraft . Enligt den ordning som gällde lill ulgången av är 1975fanns i (BrB) fyra s. k. självständiga ämbetsbrott, dvs. gärningarsom var straffbara endast om de begicks av ämbetsmän. Dessa ämbetsbrott varIjänslemiss-bruk, tagande av mula eller av otillbörlig belöning, broll moltystnadsplikt och tjänstefel. Sistnämnda brott bestod enligt 20 kap. 4 För stalsjänslemännens del kompletterades bestämmelsernaom ämbelsansvar med vissa regler i den numera upphävda slalsljänslemannalagen(1965:274). Enligt denna lag kunde sålunda en slalsljänsleman i administrativordning ådömas disciplinstraff för ijänsieförseelser. vilka beskrevs i sak påsamma säll som tjänstefel i . Från della disciplinansvar undanlogsvissa högre tjänstemän. Disciplinstraffen enligt slalsljänslemannalagen varvarning, löneavdrag oeh suspension samt vid svårare eller upprepad förseelseavsällning. Även de ijänslemän som omfattades av den likaledes upphävda stadgan(1965:602) om vissa Ijänslemän hos kommuner m. n. - t. ex. lärare - varunderkastade elt förfallningsreglerat disciplinansvar, vilket hade sammainehåll som motsvarande ansvar enligt statstjänsle-mannalagen. Den nu beskrivna ordningen kom med liden all framstå somföråldrad och behäftad med åtskilliga brister. Särskilt anmärkningsvärt var allså gott som varje förseelse i ijänslen av den som var underkastad ämbelsansvaråtminstone principiellt setl var straffbelagd. Bestämningen i dåvarande 20 kap.12 § BrB av de tjänstemannagrupper som var underkastade ämbelsansvar byggdeockså på myckel vaga och oenhetliga kriterier. I stor ulslräckning var bådeämbels- och disciplinansvarsreglerna tillämpliga i fråga om samma förseelseulan atl några ralionella motiv för denna ordning slod att finna. Därtill komall uppsägning ofta kunde tillämpas jämsides med de rent offentligrättsligapåföljderna. DelllJu:13 Skr 1979/80:103 92 Mot denna bakgrund får iimbelsansvarsreform ses.Genom reformen ville man få till stånd en avseviird inskränkning av detstraffbara tjmrådel. en mera rationell beslämning av den personkrels som skullevara underkastad straffansvar saml ett närmande mellan den offentliga och denprivata arbetsmarknadens sanklionssyslem. 1 enlighet härmed avskaffades detdittillsvarande ämbetsansvaret. Det straffbara området enligt 20 kap. BrBinskränktes lill sådana brottstyper som framstod som särskili slraffvärda,nämligen myndighetsmissbruk och vårdslös myndighetsulövning (1 S), mulbroll (2§) och brott mot tystnadsplikt (3 §). Straffansvaret för tjänstefel föll borlliksom de särskilda ämbetsslraffen avsätining och suspension. Som närmareframgår av det följande ersattes dock avsätining av ett nyll inslilul,avskedande. Den cenirala siraffbcslämmelsen i gällande rält är 20 kap,1 S BrB, som straffbelägger myndighetsmissbruk och vårdslös myndighetsulövning.Ansvar för myndighetsmissbruk inträder för den som i myndighetsutövningåsidosätter vad som lill följd av lag eller annan författning gäller förmyndighetsutövningen, under den ytterligare förutsättningen att gärningen fördet allmänna eller någon enskild medför förfång eller olillböriig förmån sominle är ringa, Slraffel är böter eller fängelse i högsl två är. Är brottetgrovt, är straffet fängelse i högst sex är. För att i någon mån kompenseraavkriminaliseringen av tjänstefel har bestämmelsen om oriklig myndighetsutövningockså gjorls tillämplig på grovt oaklsamma gärningar. Brottet kallas dävårdslös myndighetsulövning. Slraffel är därvid böter eller fängelse i högslett är. De angivna bestämmelserna gäller inle. om gärningen annars iir belagdmed siraff. Som ersällning för det upphävda straffansvaret förtjänstefel inföales -förulom den nyssnämnda bestämmelsen om vårdslösmyndighetsutövning -ell delvis nytt ulomslraffrättsligl sanklionssyslem somdock i väsentliga hänseenden liknar disciplinansvaret enligt den tidigaretjänslemannalagstifl-ningen. Bestämmelserna, som ålerfinns i lagen(1976:600) om offenllig anslällning (. omtryckt 1977:1074), ändrad senast1979:384), innebär i slora drag följande. Arbelslagare hos staten saml vissa arbetstagare - bl. a.lärare - hos kommuner, försäkringskassor m. fl, allmänna inrättningar kanåläggas disciplinpåföljd för tjänsteförseelse, om de uppsålligen eller avoaklsamhel sätter åsido vad som åligger dem i deras anställning. Är feletringa, får sådan påföljd dock inle åläggas (10 kap. 1 §). Disciplinpåföljd ärvarning eller löneavdrag, om inte annat föreskrivs i kollektivavtal (10 kap. 2och 3 SS). Någon sådan avialsföreskrifl finns dock inle f. n. 1 11 kap. regleras avskedande, något som kan komma ifråga vid brott eller grov eller upprepad Ijänsteförseelse (1 och 2 SS), och i12 kap. föreskrivs skyldighel för myndighel all göra ålalsanmälan beiräffandeen arbelslagare som är skäligen misstänkt för brott i tjänsteutövningen. finns regler om avstängning och om läkarundersökning.