prop · G303111 · 1979-12-31 00:00:00 — Lantbruksslyrelsen vill dessutom understryka betydelsen avintensifierat forsknings- och utvecklingsarbete samt rådgivning ochinformation. Prop.1979/80:111 24 Det år av stor vikl atl nya rön rörande förebyggandeåtgärder av viltskador kommer berörda näringar till del. 1 de fall nmfatlande viltskadnr ändå inte kan undvikas börersättning kunna utgå. För jnrdbrukels del är de av älg nrsakade skadorna avstörst omfattning men även andra skador kan lokalt vara betydande. Älgen lever oftast huvudsakligen av annan vegetation änjordbruksgrödor. Då tillgäng till annan föda är knapp kan belestrycketförskjutas från vegetation i skogsmark och liknande till dessa. Risken försådana förskjutningar är givelvis större då ålgslammen är talrik. Atl helt undvika skador av älg på jordbruksgrödor tordeinte vara möjligt. Älgbelesskadnrna kan duck begränsas till acceptabel nivå gennmdels bättre anpassning av älgslammen med hänsyn liil växludlingen inom olikadelar av landel, dels ökat hänsynstagande lill skaderisken vid växtodlingensplanering. 1.5 : Beredningen inleder sinaöverväganden och förslag med atl beskriva hur mänskliga verksamheier vållar avbräck i viltets möjligheter att existera. Därvid nämns i huvudsak del moderna jord- och skogsbrukel. Del är närmast självklart all dessa näringar påverkar djuren men skogsslyrelsen anser alt man alltför ensidigt hållit sig till deras inver kan. Den roll som bl.a. den allmänna urbaniseringen, vägar, irafik och frilidsverksamhel spelar, borde enligt styrelsens mening betonats mera. Mot bakgrund av beredningens bedömning att "vi kanemotse ökade betningsskador på skog" och "skador på skog orsakade avälg, kronvilt och dovvilt är omfattande och tenderar att öka" samt"larmrapporter" från skogsvårdsstyrelser i flera län finnerskogsstyrelsen det mycket angeläget atl problemet älg/skog analyserasytterligare. 1.6 : Slyrelsen delarberedningens uppfallning att i första hand åtgärder bör vidtagas för atlförhindra skador men om detta inte går att genomföra skall samhället gottgöraden skadelidande genom ersättning. 1.7 : I sill arbelehar beredningen gett ultryck för grundsynen att var nch en har atl tåla visseffekt av en artrik och livskraftig frilevande fauna. Verkel ansluter sig helt lilldenna grundsyn som anknyter till etablerad praxis och bl.a. kommii till ultrycki naturvårdslagen och skogsvårdslagen. Även i proposition rörande lag omskötsel av jordbruksmark uttalas ju att hänsynstagande till bl. a.naturvårdsintressen måste ingå som etl nödvändigt led i all verksamhet somavser nyttjande av naturresurser. Verket anser vidare i likhet med beredningen attersättningar för viltskador bör tillgripas endast i undantagsfall och dåendast som kompensation för skada utöver det nämnda tålighetskravet.Förebyggande åtgärder bör vidlas i försia hand om villskadetrycket kan ansesoacceptabelt, under förutsättning att skyddsvärde så medger. Avgifts- och ersättningssystemet föreslås utökat lill altäven avse kron-och dovhjort. Motiveringen för denna uividgning är myckelknapphändig, nämligen att belningsskador på grödor som dessa arter förorsakarär myckel svåra alt skilja från belningsskador av älg (s. 137). Verkel är ytterst tveksamt till den föreslagna uiökningenav gällande ersättningsbestämmelser. a. har del intäkts-ulgiftssystem somnu gäller och som i princip föreslås oförändrai vållat stora irritationer.Främst gäller 1979/80:111 25 delta den medelsnmfördelning sum skelt länen emellan. De tillkummandearterna har en ojämn spridning inom lundet och inom länen nch kan ej medföreslagna avgiftsrelatiuner bära ens knslnader för skadegörelse på gröda.Enbart utgifterna för skadegörelse av kronhjort i krnnhjnrtsreservalcl i (ca /ha) uppgår lill belupp sum endast kun jämföras medförhållandena för älg i där skadurna erfarenhetsmässigt ärmyckel omfattande. Dnvhjnrt är även en av de få viliarter snm föranlettingripande med stöd av 24 S lagen um räll lill jakt. 1.8 Domänverket:- - - Med tillfredsställelse nnlerardomänverket att beredningen framhåller jaktens belydelse som förebyggande åtgärd. stöder förslagel atl risken för viltskadnr nuggruntskall invägas dä de olika jakttidernas längd fastställs. För atl jakten skallha betydelse sum förebyggande åtgärd är det duck enligt dumänverkets meningviktigt atl beslut nm beskattning av skilda viliarter är väl förankrade hos de areelltbundna näringsgrenar, vars prnduklinnsmöjligheter försvåras på grund av skadnrsum viltet åstadkummer. Stor hänsyn skall således tas till sådana näringsgrenars uppfallningnm hur täta viltslammar som kan accepteras i landets ulika delar. Specielltviktigt är detta för skngsbrukel, snm beredningen föreslår även i fortsättningenskall stå utanför möjligheterna atl få skadereglering genom elt generelltersättningssystem. 1.9 lantbruksuniversitet:Lantbruksuniversitetet ansluter sig till de grundläggande tankegångarna i betänkandet om atl nlika näringar är skyldiga att tåla visst mått av intrång och olägenhet till följd av förekoms ten av vilt. finner det även rikligl atl i försia hand olika former av förebyggande ålgärder skall insättas för alt förebygga viltskador. Sådana ålgärder bör om möjligt vidtas redan på planeringssta diet för olika verksamheier och även beaktas då nya verksamheier las upp av typen energiskngsudling eller nya grödor innm jurdbruket. Som jakl- och vilivårdsberedningen föreslår är del väsenlliglatl hänsyn till viltskadeproblemaliken tas då jaktlider fastställs både vadavser allmän jakttid och licensjakt. ansluter sig tillprincipen att krav på ersättning i samband med skadegörelse skall behandlasrestriktivt. 1.10 i län:Länsstyrelsen anser liksom beredningen atl den grundläggande principen börgälla atl var nch en skall tåla ett visst mått av olägenhet i furm av villskadur. 1.11 i län:Länsstyrelsen delar beredningens uppfattning beträffande den ekulngiskagrundsyn på vårl umgänge med naturen, snm framgår exempelvis av naturvårdslagenuch bl. a. betyder all var nch en är skyldig att tåla etl visst mått av intrångoch olägenhet till följd av förekumst av vilt. Finns risk för mer nmfatlande skadnreller ulägen-heter bör ulika förebyggande åtgärder vidlas. Först när sådana ålgärderär otillräckliga, inte kan eller bör genomföras, bör ekonomisk ersättning för olägenhelernautgå från samhället. Bestämda regler som bl. a. ger utiryck för den restriktivitetsom bör råda vid ersätlningsfallen är därför angelägna atl få fram. Prop.1979/80:111 26 1.12 I och : Det är värdefulll att beredningen som sin grundläggande uppfattning om viliskadorframhåller principen att var och en är skyldig att låla elt visst mått avintrång och olägenhet till följd av förekumsten av vill. Den principen börsärskilt framhållas mot bakgrund av den numera allmänl gällande uppfattningenalt en art- nch individrik fauna bör eftersträvas. 1 de fall där mer omfattandeskador uch olägenheter kan uppkomma bör i första hand åtgärder vidtas för atlförebygga skadorna. Först när sådana ålgärder är otillräckliga eller inle kan genumförasbör det bli aktuellt att samhällel gultgör den skadelidande gennm ekonomiskersättning. 1.13 i län: 1 sinaöverväganden och förslag utgår beredningen från vissa grundläggande principer. Eltviktigt konstaterande är alt modernt jord- och skogsbruk knappast kangenomföras friktionsfritt nm man samlidigt eftersträvar stnra viltstammar,eller tvärtum. Utgångspunkten för betänkandet - - - kan helt accepteras.Emellertid kan orsaken lill ell skadeproblem vara all en viliarl på grund avmänsklig påverkan fåll en alllför nmfatlande utbredning. Resnnemanget nm alttåla vill måste därför begränsas till atl avse en viss stam i balans ellerunder kontroll på en nivå snm är "naturlig" eller rimlig. Det turdenämligen kunna ifrågasättas nm en areell näring skall vara pliktig att vidtaförebyggande ålgärder mot skador som orsakats av att andra intressen drivitfram en mycket stor viltstam med exempelvis största möjliga avkastning genomjakt som mål. Omfattande viliskador förebyggs bäst genom en över storaarealer anpassad jakt. De kraftigt ökade älgskadorna på gröda gör det iroligennödvändigl att i högre grad än väga in älgskadesituationen vid bedömningenav den erforderliga beskattningen av älgstammen. Effekten av lokala insatsergenom avskjutning i syfte atl minska lokall svårartad skadegörelse blir nflasl knrlvarig.En sådan beskattning får snarare karaktären av skyddsjakt eller knmpensatinn. 1.14 i län:De huvudprinciper som ligger lill grund för beredningens förslag delas avlänsstyrelsen.---------------------------------------------- 1.15 i län:Länsstyrelsen inslämmer i beredningens ekologiska grundsyn atl bevarande av enart- och individrik fauna bör eftersträvas. 1.16 I län:Länsstyrelsen delar beredningens grundläggande uppfattning . Kan man inte uppnå en gemensam syn på älgvården hosberörda myndigheter och jakträttsinnehavare kan man sannolikl inle mednuvarande regler bemästra de problem snm följer med en slur älgslam nch man kaninte alltid - med en hög tilldelning - räkna med samstämmighet på den punkten.Vad som erfordras är regler snm ger rätl att efterjakttidens utgång meddela föreläggande om fortsall jakl i de fall då meddeladelicenser blivil dåligt utnyttjade inom områden med en slor älgslam som inte kantillåtas öka eller kanske måsle minskas med hänsyn till skilda samhällsintressen.Ett föreläggande på detta stadium skulle kunna på elt effeklivl säll förebygga nacceptablaskadnr på skog och gröda samt viltolyckor i trafiken. Prop.1979/80:111 27 1.17 i : Beredningensgrundläggande upp fallning är att var uch en är skyldig alt låla etl visst mått av intrång nch olägenhet av vilt. 1 försia hand skall dessa ulägenheter uch skador undvi kas genom att förebyggande åtgärder vidtas. När dessa åtgärder inte är tillräckliga skall ersäitning utgå i undanlagsfall. an sluter sig i huvudsak lill delta resonemang men vill duck atl ersättning inom flera umråden bibehålls eller utvidgas. Det främsta motivet lill detta är atl förulsältningarna för olika verksamheter/näringar varierar kraftigt mellan olika landsdelar. Ett för hela landet uppställt mål för en viltstam får inte på avgörande sätt påverka möjlighelen att utöva en viss näring lokalt. Detta strider mnt etl rationellt samhällsekonomiskt tänkande eftersom man härigenom förhindras all tillvarata de speciella förutsättningar som finns inom skilda delar av vari land. 1.18 i län:Länsstyrelsen har inte något alt invända mol de grundläggande uppfattningar somberedningen ger utiryck för. Beredningens grundsyn innebär heller inte någonförändring av de principer och de uppfattningar snm råder beträffandeviltskador och ersäitning härför. 1.19 : LRF delarberedningens allmänna ulgångspunkl nm del eftersträvansvärda i att söka uppnåett stabilt eknlo-giskt system. Långsiktighelen i lantbruketsproduktionsvillkor måste emellertid beaktas. Naturen sätter enligt LRF:suppfattning givna gränser för markens produktionsförmåga. Den starka tillväxtenav vissa viltslammar har orsaker som enligt LRF:s uppfattning ej kan häriedastill förändringar inom lantbruket. Del bör beaktas alt nuvarandeodlingslandskap varit föremål för brukning . Artrikedomeni ett djursamhälle bör enligt LRF:s uppfattning ej frångås, men däremoi börenskilda djurslags kraftiga ökning motverkas. En alltför låg åriig avskjutningi kombinatinn med samhällsförändringar har inneburil att stura insalser påmånga håll krävs för alt nedbringa älgstammen. Även hjort har fått enutbredning snm medförl atl belydande viliskador uppstått. Enligt LRF:s uppfattning finns en strävan hos främstjaktintressenter att bibehålla en slor viltslam, vilkel bidragit till omfattningen av viltskadorna. Beredningens ulgångspunkl om ett stabilt ekologiskt system bör ses som ett eftersträvansvärt tillstånd, men kan ej enligt LRF:s uppfattning få påverka storleken av nuvarande viltbestånd utan hänsyn lill skadefrekven sen. ------ Förändringar av det slag snm beredningen föreslårinnebärande ökad tnleransnivå, anpassning av växtföljd samthänsynstagande vid kalkylerandet av det eknnumiska resultatet innebär atl jurdbruksförelagsnm på grund av sin belägenhet är särskilt utsatta för viltskadnr får starktförsämrade villknr. Jordbrukspolitiken har också betydelse för tillvaratagandetav regionalpolitiska iniressen i syfte att mutverka avfnlkning och upprätthållasysselsättningen inom glesbygdskommuner. Åtgärder som försvararenändamålsenligt ulnyttjande av jordbruksmark motverkar dessa intressen.Beredningen berör mycket marginellt arrendatorernas situation. LRF vill kraffigtundersiryka atl denna grupp är särskilt utsatt då den ofta inte kan kompenserasig genum jakt. 1.20 Sveriges skogsägareföreningars riksförbund:Beredningen konstaterar alt skadnr nrsakade av älg, krun- och dovvilt äromfattande och Prop.1979/80: 111 28 tenderar all öka och framhåller att det förekommer fall dådel är orimligt att den enskilde markägaren ensum skall bäru förlusterna. Manföreslår emellertid inte någon generell ersäitning för belningsskador på skogoch anför för sitt ställningstagande ett antal omständigheter. Flera av dessaargument är även giltiga för jordbruket, där de emellertid inle diskvalificeratett synsätt med generell ersättning. Enligt beredningen skall, när särskildaskäl så mnliverar, ersällning i stället kunna utgå efter framslällning lill nchbeslut av regeringen. SSR menar att enskilda markägare med slöd av nuvarandeerfarenheter saknar möjligheter att med jaktliga eller skugsvårdsålgärderundvika lokall svåra skadur av klövvili. Vi finner liksom beredningen delangelägel atl kunskaperna nm villskadur uch deras knnsekvenser kompletteras. 1.21 : Inom denyrkesmässiga träd- gårdsudlingen inträffar elt slnrt antal viltskadnr. sum i många fall drabbar den enskilde Irädgårdsndlaren hårt eknnnmiskl. De möjligheter till skadestånd, sum inryms inom nuvarande lagsliflning, är praktiskt tagel obefintliga.---- -------- Endasl i undantagsfall har ersättning utgått pågrund uv villska dur inum trädgårdsndlingen. Detta har i sin lur medfört, all många viltsku dur ej rappnrteras och myndigheterna har i många fall tyvärr bibringats den uppfattningen, alt viltskadorna ej är något slörre problem. Den grundläggande princip snm beredningen för fram"att var uch en är skyldig atl tåla ett visst mått av intrång nch nlägenhettill följd av förekumsten av vilt" rimmar illa med det ersättningssystem,sum föreslås av beredningen. 1 fräga nm skadnr av älg, krön- och dovvillföreslås ju ett generelll ersättningssystem medan man i fråga um skadnr, nrsakadeav andra vikarier måste vända sig till regeringen för prövning i varje enskiltfall. 1 ena fallel har man alltså en generell ersättningsrätt medan man i andrafallel har en belydligl hårdare prövning. Delta innebär enligt förbundet, attnuvarande bristfälliga ersättningssystem till stora delar bibehålls och alt deluppstår orättvisa i prövningen av ersättningsanspråken beroende på vilken viliarlsom förorsakat skadurna. Förbundel kan därför inle tillstyrka beredningens förslag lillersättningsprinciper vad avser skadur, snm är nrsakade av övriga viltarter. Deersättningsprinciper, snm föreslås för älg, krun- uch duvvilt bör även lillämpasvid regeringens prövning av skador, orsakade av övriga viltarter. 1.22 : Det av beredningenföreslagna systemet för atl finansiera ersättningarna genom avgifier för fällda älgar och hjortar har blivil avgörande för utformningen av förslagel lill förordning om älg skadefond m. m. Förordningen avses sålunda omfalta endast skador av älgar, krön- nch dovhjortar trots att del ur andra synpunkier kunde vara lämpligare att samla enhetliga ersättningsregler för alla slags viltskadnr i en enda lag. Ett system där rätten till ersättning är nlika beroende på vilken snm nrsakal skadan och där ersättningsregler ges i fiera olika förord ningar synes principielll och praktiskt tveksamt. Beträffande finansieringen av ersättningssystemet villSveriges jordägareförbund även framhålla alt det numera är en allmänt spridduppfattning att jakten ej endasl är ell jägarnas utan hela fnikets intresse. 1enlighet härmed harjakten uch faunavården underkastals en långt gåendereglering från myndighelernas sida. Del kan mol denna bakgrund ifrågasättas nmdet är lämpligl alt annrdna etl särskilt avgiftssystem för att finansieraersätt- Prop.1979/80:111 29 ningarna för viltskador. Det synes naturiigare altkostnaderna för elt allmänt inlresse bestrides genom de vanliga skalterna. 1.23 Föreningen : SJA serpositivt på att beredningen föreslår etl slopande av den nu rådande arealgränsen för ersättning vid älgskador. Vidare är del viktigt alt även skadeersättning bör utgå för skadnr av krun- och dovvill. SJA har dock svårt all förstå resonemanget bakomvärderingen atl lantbruket skall acceptera intrång nch ulägenheter på grund avviltförekomst. Grundläggande kostnadsansvar måsle läggas på jaklrällsinnehavarnai form av tillräckliga licensavgifter. Infiulna medel från licensavgifterna börpriurileras för användning till viltskadeersättning. 1 den mån inte licensmedleni viliskadefunden skulle räcka till, bör det fördelas medel från det allmänna. SJA ser det som en självklarhet atl det allmänna ncksååläggs elt eknno-miskt ansvar mol bakgrund av allmänintresset för en art- ochindividrik fauna. Då det gäller att täcka skaderegleringskoslnaderna för villmed lågl jaktbart värde såsom grävling m.m., där inte licensavgifter ulgårmåste i första hand statsmedel las i anspråk. SJA vill avslulningsvis framhålla vikten av alt jordbruksarrendatorernassärställning beaktas vid ett eventuellt lagförslag. Ulredningens åsikt all manskulle kunna reglera viliskador via arrendeavgifterna framslår som mycketverklighetsfrämmande. Prissättningen vid jordbruksarrende har varithårt pressad på grund av den höga eftertVågan. 1 prakliken har det ocksä varitsvårt att få gehör för viltskadornas belydelse vid villkors-prövning iarrendenämnder. 1.24 : 1 belänkandet fastslårberedningen sum en grundläggande princip atl respekten för naturen och dess givna regler bör prägla också synen på konflikten mellan olika mänskliga aktiviteter och viltet. Detta synsätt, som helt delas av , kommer till utiryck i att var och en anses skyldig all tåla elt visst måll av intrång och olägenhet till följd av förekomsten av vill. anser liksom beredningen alt ommera nmfatlande skador eller olägenheter uppkommer bör i första handförebyggande åtgärder vidtas. Även samhällel bör i vissa silualioner medverkaför alt åsladkomma förebyggande åtgärder. Först när sådana åtgärder är otillräckligaeller inte kan genomföras bör samhället gottgöra den skadelidande gennmersättning. 1.25 jägare: Delfrilevande viltet tillhör vår ekulogiska miljö och skall därför tolereras, även om viliel förorsakar vissa skador. Alla och envar måsle därför tåla en rimlig grad av skador snm nrsakas av vilt.- 2 Ersättning för skador orsakade av älg, kronvilt ellerdovvilt Det föreslagna systemet med en allmän och en särskildsjälvrisk har blivit föremål för starkt delade meningar blandremissinstanserna. Kritiken synes väsentligen hävda atl den särskildasjälvrisken är alltför komplicerad Prop.1979/80:111 30 all beräkna och alt de skadeutsalta därför skulle fåsvårigheter all beräkna hur stor del av skadan snm skulle få bäras av demsjälva. Grundtanken atl de skadedrabbade bör svara för en del av skadan i furmav en självrisk har däremnt fått etl pusitivl gensvar bland remissinstanserna. 2.1 Kammarrätten i :-- Del är enligtkammarrättens me ning angeläget att skapa en enklare nch därmed mer lällillämpad ordning för atl bestämma självrisken än den beredningen föreslår. Den differentiering av självrisken som beredningenföreslår har främsl motiverats med en önskan alt främja skadeförebyggande ålgärderbl.a. genom alt styra över odling av s. k. beteskänslig gröda från mer ulsallatill mindre utsatta delar av en jordbruksfastighet. Sådana i och för sig önskvärdaeffekler anser kammarrälten kunna uppnås redan med regler om självrisk av delslag som finns i I4§ i förslaget lill förordning eventuellt kombinerad med enviss, lätt fastställbar, progressiv självrisk i förhållande lill brukningsenhetenssturiek eller sturieken av odlad areal beteskänslig gröda. Med en sådan ordningkan den enskilde jordbrukaren, till skillnad från vad som gäller enligtberedningens förslag, lättare förutse vilken självrisk som gäller för honom. Samlidigtundviks all de rättstillämpande myndigheterna när självrisk skall fastställasbetungas med invecklade matematiska och andra beräkningar. 2.2 : Som nämnls harberedningen själv framhållit atl det föreslagna ersättningssystemet, i den delsom rör självrisken, kommer alt innebära regler som är mer komplicerade än denuvarande. RRV anser därför att man bör överväga om inle reglerna för densärskilda självrisken bör kunna förenklas. Med hänsyn lill de administrativakostnaderna för såväl skadevärdering som prövning av skadeärendet bör vidareenligt RRV:s mening den allmänna självrisken höjas till . 2.3 Lantbruksstyrelsen: Lanlbruksstyrelsenlillstyrker i princip de föreslagna åtgärderna. Beträffande självrisk är den allmänna självrisken enligtstyrelsens mening väl lämpad som ett utiryck för principen alt var och en bör lålaelt visst mått av intrång och nlägenhet till följd av vilt. Den allmännasjälvrisken har föreslagits vara en viss procent av nnrmskördevärdet per haför havre i resp. län. Det har även föreslagits atl beloppet skulle avrundasför att förenkla lillämpningen. Enligt lantbruksslyrelsens mening bör beloppetavrundas till närmaste liolal kronur vilket förhållande även bör anges iförfattningstexten. Beredningen har angivii all puiatis i vissa områden börmedräknas bland de skadekänsliga grödorna. Syftet med den särskilda självriskenär, som lidigare angivits, bl.a. atl påverka företagaren till förebyggandeåtgärder gennm ett ur skadesynpunkt lämpligare grödval. Enligt styrelsensmening är anpassningsmöjligheterna här av nlika skäl mycket liten. Slyrelsenanser att på grund härav skall puiatis ej ingå bland de grödor där särskildsjälvrisk beräknas. För alt undvika missförstånd torde det vara lämpligt atlkomplettera författningstexten avseende de skadekänsliga grödorna med blandsädmed havre. Den allmänna självrisken för Iradgårdsföretag bör vadgäller anpassning till koslnadsulvecklingen vara uiformad på samma sätl som förjordbruksföretag. Självriskbeloppet per ha bör här kunna sättas till femgånger det belopp som gäller för åker. Prop.1979/80:111 31 2.4 : Beträffande reglerna för ersäitningför skada på jord bruks- nch irädgårdsgrödor har inga direkta invändningar. Styrelsen vill dock framhålla atl man bör siräva efter all få lillämpningen så enkel som möjligt. Del förefaller som om de framlagda förslagen är i någon mån för detaljerade. I fråga om ersäitning till skogsbruket för skada på skoghar samma uppfattning som beredningen, nämligen att generellaersättningar inte bör ulgå eftersom älgen kan sägas vara en del avskogsbruket. Sådana ersättningar skulle sannolikt bli mycket komplicerade allberäkna och adminislrera. En förutsätlning för att kunna undvika sådanagenerella ersättningar är dock atl man snarl når målel att nedbringa älgstammenlill skälig nivå. 2.5 : Verket har ej något atlerinra mot den föreslagna utformningen av självrisken. Verket delar vidare beredningens mening om självriskens omfattning. vill påpeka alt även om del föreslagna självrisksyste- mel förefaller att vara ganska komplicerat lorde det inle vara svårt all lillämpa i praktiken.--- 2.6 : Utan atl taställning till ersättningens storlek lillslyrker domänverket alt nyll ersättningssystem införsi enlighet med beredningens förslag. 2.7 Länsstyrelsernas organisationsnämnd:För länsstyrelsernas del innehåller förslaget elt bälire system för altberäkna skadeersättning. tillstyrker förslageli den delen. 2.8 i : Länsstyrelsenanser beredningens moliv för ändrade självriskregler väl underbyggda och godtarförslagel i princip. Nivån på självrisken kan emellerlid ifrågasättas.Erfarenheterna från skadorna av kronhjort i är, all de i slor ulslräckningåterkommer år efler är lill samma platser.