prop · G3031 · 1979-12-31 00:00:00 — Arviku kommun har samma uppfaUning i dennafråga och betonar atl man genom atl la in en sådan regel undviker missförslåndi koniaklen mellan den enskilde och myndighelen, samlidigl som lilllron lilluppgifter som bör ligga till grund för myndighdsulövningen ökar. Även Kurlstudskommun anser atl del föreligger ell behov av all direkl i socialljänsllagenange all ålerbelalningsskyldighet föreligger i dessa fall. Nykterhelsvårdens unslullsförbundkonstaterar all utredningen inle finner anledning all föreslå ändring ibeslämmelserna i lagen om allmän försäkring (AFL) angående reducering avulgående socialförsäkringsförmåner under tid som institutionsvård erhålls ochpåpekar atl den som vårdas på enskild eller allmän vårdanstalt får sinapensionsförmåner reducerade. Särskilt borttagandet av del kommunala boslad stiI lägget har enligl förbundets erfarenhet väckt slor irritation och röntberättigad krilik från såväl vårdlagare som socialarbetare. Förbundel finnerbehov föreligga atl det görs en översyn av och då särskiltmed beaktande av borttagandet av del kommunala bostadstillägget. TCO och socionomförbundanser i molsats till utredningen all olika vårdformer skall vara neutrala vadgäller koslnader och all samma regler som gäller för vislelse på sjukhus börgälla också vid annan inslilulionsvård. I lan haringel alt erinra mot atl hjälp, som lämnats enligl 68 i den föreslagnasocialtjänstlagen skall kunna återkrävas om hjälpen givits under villkor omåterbetalning. Vad beträffar hjälp som utgivits med stöd av 5 8 ärlänsstyrelsen mera tveksam. Det ligger enligl mening i sakensnatur all del främsl är de svaga grupperna i samhällel som efterfrågar dyliktbislånd från socialljänslen och det förefaller mindre skäligl allålerbelalningsskyldighel skall föreligga belräffande hjälp som de haft räll altulfå. Man kan enligl länsslyrelsen även göra en jämförelse med andra socialaförmåner, I.ex. sjukpenning, arbelslöshels-ersältning ellerhandikappersättning. Dessa återkrävs inle även om situationen förbättras förden som uppburit förmånen. Länsslyrelsen anser atl del bör vara lika legitimtall uppbära bislånd från socialljänslen. Frågan om förskollering av en förmåneller ersättning bör enligl länsslyrelsen kun- 1979/80:1 227 nalösas dels genom att möjligheler all ge förskoll ökas ochdels genom all förskollsregler och smidigare utbelalningsförfarande införs förrespektive förmån. Länsslyrelsen finner det däremot självklarl, atl ekonomiskhjälp som tillskansats genom medvelel oriktiga uppgifter regelmässigt skallåterbetalas, om inte synnerliga skäl talar häremol. Kulmur kommun avslyrker generellålerbelalningsskyldighel för den som får socialbidrag och är i arbdskonfiikl.Kommunen framhåller som grund för denna inslällning allåterbelalningsskyldighelen bör vara likvärdig för alla behovsgrupper. Länsslyrelsen i påpekar all regelnom ömsesidigl ansvar makar emellan för utgivet socialt bidrag inte haröverförts till den nya lagen och ställer frågan vem som ärålerbelalningsskyldig för erhållet socialbidrag under arbetskonflikl, hustrunoch barnen som varil bidragsberättigade eller mannen som varil indragen iarbdskonfliklen men ej uppbu-ril någol socialbidrag. Mulmö kommun biträder de principer som ligger lillgrund för ulredningens förslag. När det gäller de konkrela förslagen villkommunen dock efterlysa dl förtydligande på en punkl. Ulredningen föreslårolika former av skyddat boende för missbrukare. Denna verksamhel kan, enliglkommunen, inle belecknas som helinackordering för äldre eftersom den lill slordel kommer all beröra personer under pensionsåldern. Eftersom del rör sig ometl långvarigt boende och eftersom de akluella klienierna i allmänhelkommeratt ha förtidspension finns del, enligl kommunens uppfaUning, anledningalt göra det möjligt för kommunen all la ul en rimlig avgifl. ansluler sig lill ulredningensförslag all slöd och hjälpinsatser av behandlingskaraklär inle skall varaförenade med koslnader för den enskilde. Kommunen vänder sig dock mol all densom genom socialnämndens försorg berells vislelse och vård i enskill hem ellerpå in-stitution - andra än de äldre i - inte skall behöva svara förkostnaderna härför. Som en del av den enskildes egenansvar och även som led isocial rehabililering mäsle det enligl kommunens mening anses väsenlligl enskilde efler förmåga bidrar lill kosinadema för sill uppehälle. i Slockholms lån vill i dellasammanhang nämna alt anlalel ärenden enligl socialhjälpslagen där kommunernahos länsslyrelsen väcki lalan om aierbelalning av ulgiven hjälp markanl harökal vid länsslyrelsen i Slockholms län, från 30 ä 40 i början av1970-lalel lill över 200 under de senasle ire åren. Denna uiveckling harberoll på elt ökal anlal ärenden, där föräldrar med i och för sig godainkomsler i försia hand använder dessa lill invesleringar i kapilalkrävandeobjekl såsom egna hem, båtar, bilar elc. och därmed släller socialnämnden införfullbordat faktum, nämligen atl de saknar medel för såväl sin egen som barnensförsörjning. För atl i någon mån komma lill rätta med detta problem har kommunernai ökad utsträckning lämnat hjälp mol ålerbelalningsskyldighel. Prop.1979/80: 1 228 Om den möjlighet försvinner som socialnämnden nu har allålersöka hjälpen samlidigl som rälien lill bislånd ulökas all ovillkorligengälla den som saknar medel och inle får behovel tillgodosett på annal sätt,föreligger enligl mening viss risk för all ansvarel förexempelvis barns försörjning i allt slörre utsträckning övervältras påkommunerna ulan all dessa har någon möjlighel all försöka slävja della. Ensådan utveckling är olycklig såväl ur ren rätlvisesynpunkl som förföräldrarnasansvarskänsla. anser därför all fier möjligheler för kommun allålerkräva ulgiven hjälp än de ire som redovisais i ulredningen bör anges i enkommande sociallag. Som lidigare har framhållits rörden krilik som förs fram i della sammanhang främsl de föreslagna reglerna omföräldrars kosinadsansvar. Sociulstyrelsen anser all del kanvara olyckligl alt genom ell kostnadsansvar yllerligare belasta föräldrarna isvåra silualioner, särskill när det gäller barn som har lagils om hand molföräldrarnas vilja. Länsslyrelsernu i Jämilunds och Västerbouens län har sammaåsikl och påpekar all samhällels inläkter i dessa fall får bedömas vara avmarginell belydelse. Föreningen all f. n. endast ersällningsfrågan belräffande omhänderlagande församhällsvård är reglerad i lag. Däremol ulgår inle lagsladgad ersällning förden mildare formen av omhändertagande, inackordering. Härför krävs all etlavtal görs upp mellan socialnämnden och vårdnadshavaren. Enligt det nyalagförslaget kommer del all finnas ivå olika former för placering ulom hemmel,frivilligi omhänderlagande enligt socialljänsllagen och ivängsomhänderlagandeenligt den särskilda lagen om vård av underårig. Samma kosinadsansvar för föräldraroch barn bör gälla för båda formerna för omhänderlagande. Ulredningenshuvudprincip all vård inle skall kosla den enskilde någol bör enligl föreningensmening inle heller i della sammanhang uleslula kosinadsansvar för kost ochlogi. Föreningen är vidare av uppfallningen all eftersom föräldrarna i normalafall svarar för barnels försörjning till bör den nuvarandeåldersgränsen för föräldrarnas ersällningsskyldighel utsträckas lill dennagräns, för fram samma synpunkler. Ulredningens bedömning all barnelsegna tillgångar inle bör kunna las i anspråk kritiseras av någraremissinsianser. Kammarrätten i Sundsvull påpekarall de föreslagna reglerna i detta avseende slår i mindre god överensslämmelsemed reglering av underhållsskyldighelen mellan föräldrar ochbarn. Den av utredningen föreslagna skyldighelen för föräldrar all della ikoslnaden för vården av barn som vislas i annal enskill hem än del egna kansåledes lägga elt större kostnadsansvar på föräldrarna än de har enliglföräldrabalken. Kammarrällen fömlsäller all den diskrepans som kan sägasföreligga uppmärksammas under del forlsalla lagsliftningsarbdd. Familjelagssakkunniga uppger all de i sill förslag tilländring av 7 kap. Prop.1979/80:1 229 I 8 behåller den nuvarande regeln allföräldrarna skall svara för barnels uppehälle och ulbildning bl.a. i den månbarnet inle har egna lillgångar. De sakkunniga anser all dén avsocialulredningen föreslagna ul-vidgningen är principiellt oriktig även om,såsom utredningen anför, saken lorde ha mindre praktisk belydelse i desilualioner del här kan bli fråga om. Enligl de sakkunnigas mening böremellertid antingen bestämmelsen i 25 8 försia slyckel socialtjänstlagenanpassas efter familjerättens regler eller också, vilket är mesl följdrikligl,andra styckets mera generösa regler gälla även i dessa fall. i Mulmöhus län menarall barnels egna lillgångar i försia hand bör las i anspråk vid utkrävande avdel kosinadsansvar som avses i 25 S i förslagel lill socialtjänsllag.Länsstyrelsen anser också all det kan vara onödigt med en ekonomiskkomplikation till de övriga som föreligger vid tvångsomhänderlagande och sergärna alt kostnaderna i sådana fall stannar på kommunerna. Möjlighet förföräldrar all della i kostnaderna på frivillig grund bör dock föreligga. anser all, ienlighel med regler om föräldrars underhållsskyldighel genlemolbarn, i försia hand på barnet löpande bidrag såsom allmänt barnbidrag,bidragsförskoll, pensioner inklusive ATP och andra pensionsförmåner samlbarnels övriga egna lillgångar försl och främsl skall tas i anspråk för alltäcka kosinadema. Kommunen anser vidare atl etl begränsat ersällningsbelopp,förslagsvis ivå gånger bidragsförskottet jämte allmänl barnbidrag, börbehållas även forlsätlningsvis. Föräldrars ersällningsskyldighel föreslåsinlräda försl när barnels egna medel ej är lillräckliga. Ersällning ur barnelslöpande bidrag skall enligl kommunens mening regleras i lagstiftningen, så direkl kan ålerkrä-vas av omhänderlagande myndighel. Har barnel egnalillgångar eller egen förmögenhei bör koslnader ulöver vad som kan fallauianför den normala vården såsom ullandsresor, dyrbar ulbildning elc. ej bekoslasav samhälld. JO belönar alt föräldrarnasersällningsskyldighel inte gärna kan gå längre än den legalaunderhållsskyldigheten. i har samma uppfattning. Några remissinsianser diskuterarstorleken av de ersättningsbelopp som föräldrarna bör kunna åläggas alt utgeoch de principer som bör gälla vid fastställande av ersättningsnormer. framhåller attsocialnämnden har möjlighet att sammanlagt från föräldrar återkräva 5 000 kr.per år eller . Först skall nämnden då dra ifrånbidragsförskott, allmänt barnbidrag och eventuella pensioner. Detta medför attdet inle finns något utrymme kvar för återkrav såvida dessa sociala förmåneröverstiger . Enligl förbundets mening bör denna konstruktion medmaximerad gräns, som dessutom inte är basbeloppsanknuten, ändras och göras merflexibel. Härigenom skulle betalningsansvaret bättre kunna anpassas tillföräldrabal- 1979/80:1 230 Förbundet vill dock understryka att det är föräldrarnasbetalningsförmåga som skall vara avgörande vid bedömningen och all möjlighetskall ges att ta hänsyn till speciella förhållanden. Läns.styrelsen iKoppurbergs län för fram liknande synpunkter och menar att en årlig omprövningav ersättningsbeloppen bör komma till slånd. En annan möjlighet är enligllänsslyrelsen all del görs en anknytning till basbeloppel. kommun finnerall ersältningsbeloppen bör höjas och i framliden grundas på basbeloppel. Fulu kommun anser atl del nuvarande systemet medfastlagt högsta möjliga återkravsbelopp av enskild vid omhänderlagande ochplacering av barn bör ändras, så alt en, med hänsyn till föräldrarnas ekonomi,skälig avgifl uttages. I anslutning lill detta föreslås att båda föräldrarnagörs solidariskt betalningsansvariga även i detla sammanhang. JO menar att utredningen har förbisett de särskildaproblem som uppslår då bara den ene föräldern är vårdnadshavaré och den andrebetalar underhållsbidrag. Enligt nu gällande regler skall den underhållsskyldigebetala fastställt underhållsbidrag - vilket kommunen har rätt att uppbära medstöd av 728 barnavårdslagen - medan vårdnadshavaren skall bidra med skillnadenmellan , som är högsta ersättningsbelopp, och underhållsbidraget,allmänna barnbidraget, m.m. Beloppel blir i allmänhet helt obetydligt. JOpåpekar att detla förhållande är principiellt otillfredsställande. Enligt JO:smening bör båda föräldrarna bidra till kostnaderna för barnet var och en eflersin förmåga. Ålminstone vid längre vårdtider borde man därför snararefastställa ett bidrag från vardera föräldern efter samma principer som gällerför underhållsbidrag enligt . JO nämner även att förslaget saknarmotsvarighel till 72 8 barnavårdslagen och att detla förhållande inte harkommenterats i betänkandel. Enligl JO:s mening bör gmndema för föräldrarnasersältningsskyldighet kompletteras i syfte att skapa större ekonomisk rättvisamellan föräldrar som inte har gemensam vårdnad om barnet. Föreningen och och kommuner pekar på samma förhållande somJO. och bör en beloppsgränsför ersättningsskyldigheten sättas för båda föräldrarna motsvarandebidragsförskottets nivå. 16 Förfarandet vid återkrav Utredningens förslag tillstyrks ulan närmarekommentarer av , , , och Vilhelminu kommunersaml LRF. konstaterar alt de regler förålerkrav från enskild som utredningen föreslår i siorl sett är desamma som nugäller men all ulredningen dock vill begränsa användandet av fullmaki försäkerslällande av belalning. Förbundet inslämmer i delta synsäll. Prop.1979/80:1 231 Även länsslyrelsen I Kopparbergslån berör särskill brukei av ftrllmak-ler och anser atl utredningen har ägnalde problem som detta medför väl summarisk uppmärksamhel. Enligl länsslyrelsensuppfaUning är även del nägot begränsade gillande av dessa fullmakier somutredningen ger ullryck för, hell oförenligl med den även av utredningen i 27andra slycket förslagel lill socialtjänstlag omfaliade principen, innebäranderäu respektive skyldighel lill jämkning av ell i och för sig ostridiglersättningsanspråk med hänsyn lill gäldenärens ekonomiska eller socialaförhållanden. Enligt länsslyrelsens mening bör man beslämma sig antingen förell erkännande av dessa fordringsöverlätelsers berälligande, i vilkel fallovannämnda jämkningsprincip hell bör vika, eller också bör uUryckligen ilaglexi förbud meddelas mol fullmakter, som här avses, för vilkel fall ävenbeslämmelsen i 17 kap. 4 8 lagen om allmän försäkring i följdriktighetensintresse bör ses över och anpassas lill förenämnda jämkningsprincip.Länsslyrelsen påpekar vidare atl del visseriigen låler sig sägas all fullmaktskall kunna tillgripas endasi under speciella omsländigheier såsom allåterbelalningsskyldighet föreligger enligl socialljänsllagen och all delbelopp fuUmaklen avser är sådanl all del kan överlålas innan det blirlillgängligl för lyftning. Enligl länsslyrelsens erfarenhel har emellertidsällan den fullmakiskrävan-de socialljänslemannen och, i än mindre grad, dentilltänkle fullmaklsgiva-ren respekl för eller kännedom om sådana - ur derassynpunkl selt - juridiska subliliteler. Länsslyrelsen förordar bl.a. med hänsynlill del senasl anförda uUryckligl förbud mol del förekommande (miss-)brukei avfullmakter inom den ekonomiska socialhjälpens område. Det försök atl ävenfortsällningsvis silla på Ivå siolar som, enligl länsslyrelsens mening, ulredningensinslällning innebär, kan endast föranleda fortsatta olägenheter och risker förden enskildes rälissäkerhel. JO påpekar att de föreslagna bestämmelserna om återkrav iprincip inte lägger hinder i vägen för kommunen alt framställa krav direkt motden enskilde även i fall där bifall till ersättningsanspråket uppenbariigen ejkan påräknas. Om den enskilde ändå går med på ett sådant krav från kommunenkan man befara att den i lagen avsedda sociala prövningen inte kommer tillstånd. JO har kunnat konstalera att enskilda personer som utsätts för återkravav socialhjälp inte alltid inser atl de kan motsätta sig kravet och dettagäller även fall där en ersättningstalan hos helt klart inte hadekunnat vinna bifall. Risken aU den enskilde skall missupp-faUa sina rättigheterär särskilt slor i de fall när vederbörande lidigare har lämnal fullmakt förkommunen att uppbära någon honom tillkommande förmån, t. ex. underhållsbidrag.Mera tilltalande vore därför alt knyta den sociala prövningen redan tillkommunens återkrav, dvs. ange betingelserna för att återkrav skall få ske ochinte endast för när ersällningslalan får bifallas. Anspråkets tillåtlighet börenligt JO:s mening rimligen inte vara beroende av om den enskilde går med pådet eller ej. Lånsstyrelsen i efteriyser klara regler omhur det Prop.1979/80:1 232 skall förfaras vid den enskildes vägran atl erlägga t.ex.ålderdomshems-eller serviceavgift. Länsslyrelsen framhåller att det är av storvikl all så humana former som möjligt kan väljas med hänsyn till de speciellaförhållandena. Sociulstyrelsen menar allkostnaderna för att göra återkrav sannolikl är större än de belopp som kandrivas in, varför bestämmelser om återkrav helst inte bör införas. Flera remissinstanser uppehållersig vid frågan om lämplig myndighel för prövning av återkrav. Kammurrätten i Göleborg delarutredningens uppfattning att det bör ankomma på länsslyrelsen att prövaåterkrav i de av utredningen i förslagel tiU socialtjänstlag angivna fallen.Enligt kammarrättens uppfattning bör emellertid länsslyrelsen pröva kraven ävenom dessa grundas på allmänna skadeståndsrättsliga regler. Kammarrätlen anför idenna fråga. En talan vid allmän domstol innebäratt den enskilde ställs utanför det skydd som 278 andra slycket annars skulleha tillförsäkrat honom. Den allmänna domstolen har inte som länsstyrelsenbefogenhet alt jämka eller ogilla ett återkravsyrkande av hänsyn till denenskildes ekonomiska eller sociala förhållanden. kan naturiigtvis invändasatt del inle är särskill angeläget att bereda den som erhållit ekonomisk hjälppå oriktiga uppgifter ett sådant skydd. Å andra sidan framgår emellertid inteom utredningen avser att återbetalningsskyldighet skall föreligga endast omden enskilde avsiktligt eller av vårdslöshet lämnat oriktiga uppgifter ellerom det skall räcka med att uppgiften objektivt sett är oriklig. Enligtnuvarande regler (33 8 b socialhjälpslagen) kan endast medvetet eller av grovvårdslöshet lämnad oriktig uppgift föranleda återbetalningsskyldighet. Till detsagda skall också läggas att det förefaller meningslöst alt fastställaåterbetalningsskyldighet, om den enskilde därigenom skulle försättas i ensådan ekonomisk situation att han blir berättigad lill ekonomisk hjälp enligt 58. För sådana fall vore det motiverat att behålla en jämkningsmöjlighet. Ytterligareett förhållande, som talar för att behålls som prövningsinstansi dessa frågor, är att en sådan ordning sannolikt ställer sig både enklare ochbilligare för såväl den enskilde som socialnämnden. Sammanfattningsvis anserkammarrätten atl samtliga frågor om återbetalning av ekonomisk hjälp enligtsocialtjänstlagen även bör kunna prövas av (eventueUtlänsrätten). En annan sak är att om åklagaren för ansvarstalan mot enskild ifall som berörts socialnämnden naturligtvis bör kunna föra målsägandelalan. är avuppfattningen att socialtjänstlagens regler inte är fullständiga när det gälleratt reglera kommunernas möjligheter att kräva enskild. Gmndas kravet påallmänna skadeståndsrättsliga regler har utredningen förutsatt att allmändomstol skall pröva anspråket. Utredningen hänvisar här till ett avgörande iHögsta Domstolen i ett mål om skadeståndstalan i anslutning till åtal försocialhjälpsbedrägeri. Kommunen är emellertid för sin del inte övertygad om atträttsläget genom denna utredningens hänvisning är helt klariagt. Kommunenskulle önska en uttrycklig Prop.1979/80:1 233 regel i socialtjänstlagen, vari det utsågs all krav som grundaspå allmänna skadeslåndsrätlsliga regler skall prövas av allmän domstol. Det avulredningen åberopade rätlsfallet innebär närnligen enligl kommunens meninginle annat än atl allmän domstol har behörighet alt pröva om anspråket kan lasupp i den sedvanliga processordningen. Kammurrätten i Sundsvull vill sällai fråga om inle ärenden om återkrav av utgivet bistånd, som enliglkammarrätlens mening företer slora likheter med vanliga kravärenden hosallmänna domstolar, i stället borde handläggas av länsrätl, Justitiekunslern menar atl de skälsom utredningen anför för alt prövningen inte kan förläggas till allmändomstol eller länsrätt inle är bärande. Del torde enligl justitiekanslern inlevara främmande för domstolarna att vid bedömningen av om och i vilken mån enförpliktelse skall åläggas någon la hänsyn till vederbörandes ekonomiskasituation. Som exempel på en bestämmelse som ålägger domstol sådanthänsynstagande nämner justitiekanslern 6 kap. 2 8 skadeståndslagen. Länsslyrelsen i finnerdet mer konsekvent och följdriktigt all prövningen av ålerkrav förläggs lilllänsrälterna. Även datuinspekiionen ullalar sig iprincip för alt prövningen sker hos allmän domstol och anför i denna fråga. Utredningen nämner inle särskiltall även möjligheten lill frivillig återbetalning bör prövas iförsia hand men lorde likväl ha åsyftat detla. Även i detla avseende börfrivillighei och förtroende ha försteg framför ivång. En sådan ordningförulsälls också i 6 8 inkassolagen. Återkrav på nu angivet säll faller även iövrigl under regleringen i inkassolagen, varför bl. a. skall iakltas godinkassosed enligt 4 denna lag. Efler viss diskussion föreslår ulredningen allräiislig prövning av älerkravel - efler ulebliven belalning - skall anförlroslänsstyrelse. dylikl beslul av länsstyrelse kan komma all registreras ochanvändas i kredilupplysningssammanhang (7 8 kredilupplysningslagen). Deltaskulle innebära risk för intrång i den berördes personliga inlegrilel, men ävenkirnna molverka socialljänstens syften. Någon mer omfaltande registrering avdomstols avgöranden i tvistemål förekommer av prakliska skäl emellertid inte fn. Någon förändring härvidlag är knappasi atl vänta. Del synes därför vara atlföredra alt få prövningen förlagd lill domsiol. Fördel fall ålerkrav framdeleskan komma alt prövas i summarisk process är inle denna slulsais lika självklar,eftersom regislrering av lagsökning och beialningsföreläggande f. n. förekommeroch någon ändring i delta avseende inte kan förväntas. Av ulredningenframlagda skäl lill sill förslag atl föredra länsstyrelse framför domstol somprövningsinstans synes inte ha någon större bärkraft. Datainspektionen kannämligen för sin del inle se all länsstyrelse skulle ha större möjlighel ändomstol att ta hänsyn lill den ekonomiska belastning för den enskilde somåterbetalning skulle innebära. Avgörande för en sådan prövning är inle vilkenmyndighel som gör den, ulan de regler på vilka den grundas. lorde hindraall i en evenluell lagregel om aierbelalning tas in en bestämmelse om atthänsyn skall tas till den betalningsskyldiges ekonomiska situation eller andrasärskilda omständigheter. En sådan regel förekommer Prop.1979/80:1 234 i exempelvis 6 kap. 2 8 skadeståndslagen (1972: 207).Innan talan väcks bör dessulom socialnämnden, vilken är bältre skickad därtillän länsslyrelsen, som Ulredningen påpekar, pröva jusl de angivna frågorna.Nämnden kan också ålerkalla sin talan eller underlåta all begära verkställighetnär den berördes silualion kan anlas komma all påverkas negaiivi vid eventuellåterbetalning. Genom domstolsprövning i förevarande sammanhang vinnes ocksåfördelen av alt alla ålerbdalningssilualioner bedöms av samma instans, eftersomi vissa silualioner (belänkandet s. 280) domstol ändå skulle komma all få prövafrågor av enahanda eller likarlal slag. Ulredningens slällningsiagande ifråga om preskriptionstid för kommuns räll lill ersättning av enskild berörs inågra remissvar, socionomers riksjörbundfinner all ulredningens överväganden lill grund för besluiel all inte föreslåen förlängning av den treåriga preskriptionstiden är rikliga och inslämmerdärför i förslagel i denna del. känner en visstveksamhet när del gäller preskriptionstiden pä med tanke på all delskulle kunna innebära att nämnderna blev obenägna all lämna i och för sigbehövlig hjälp.