prop · G303149 · 1979-12-31 00:00:00 — Åt yttre skall givas sådan utformning och färg,som slads- eller landskapsbilden fordrar och som befinnes lämplig såväl förbyggnaden i och för sig som för en god helhetsverkan. Byggnad av större värde ur historisk, kulturhisloriskeller konstnärlig synpunkt må icke förvanskas vare sig genom arbeten å självabyggnaden eller genom bebyggelse i grannskapet. Om skyldighet att bevara fornlämningarär särskilt stadgat. Paragrafen är alltså tillämplig enbart på byggnader.Begreppet byggnad har inte definierats i byggnadslagstiftningen. 1 rättspraxishar begreppet getts ett vidare innehåll än som följer av allmänl språkbruk.Alla fasta anordningar med väggar och lak som är så stora atl människor kan gåin i dem anses som byggnader. Inte bara fasta anordningar ulan även varaktigtanbringade anordningar pä hjul och på kan vara byggnader, t, ex.husvagnar och husbåtar. I vissa fall behöver inle ens väggar finnas. En s. k. car-porthar sålunda i praxis ansetts uigöra en byggnad. En närmare beskrivning avpraxis på detla område ålerfinns i Bexdius m.fl,. Byggnadslagstiftningen och iT, Bjerkén, Byggnadslov. Beträffande placeringen av en byggnad föreskrivs i 39 S BSbl.a. att hänsyn skall tas till landskapsbilden och att byggnaden på etllämpligt sätl skall ansluta till övrig bebyggelse på tomten och på närbelägenmark. Om hur en toml i övrigt skall vara ordnad finns beslämmelser i 53 S BS. Fasta anordningar, l.ex. skyltar, radioantenner, murar,bensinpumpar och ljusanordningar, skall enligt 52 S BS till form, färg ochutförande i övrigt fylla skäliga anspråk pä prydlighel och vara lämpade på plalsen.De får inte inverka menligt på stads- eller landskapsbilden. Beiräffande upplaghar i estetiskt hänseende föreskrivits endasl atl etl sådant inte får vanprydaomgivningen (52 S tredje stycket BS). Bestämmelserna i 38 S BS är tillämpliga på sådana åtgärdermed en byggnad som utgör nybyggnad. Vad som hänförs till nybyggnad anges i 75 Sförsta stycket BS, Förutom hell nya byggnader hänförs till nybyggnad till-eller påbyggnad av en befintlig byggnad samt ombyggnad eller därmed jämförlig åndringav en yttre eller inre utförande. Åven vissa andra förändringar räknassom nybyggnad. För sådana ändringar av en byggnad som hänförs tillnybyggnad före- Prop.1979/80:149 14 skrivs i 48 a § BS att bl.a. 38 S första stycket BS skalltillämpas endasl beiräffande de byggnadsdelar som berörs av ändringsålgärdenoch endast i den omfattning som erfordras för att dessa skall uppfylla skäligaanspråk på säkerhet, handikappanpassning, god energihushållning, trevnad, godhygien och godtagbar avfallshantering. Åven för sådana ändringar av en byggnad som inle är althänföra till nybyggnad skall 38 S BS lillämpas i fräga om delar av byggnadensom berörs av ändringen. De bestämmelser om lättnader i byggnadslovspliklen somriksdagen beslulat (prop. 1978/79: 111 bil, 12, CU 1979/80: 3, rskr1979/80: 7) och som trätt i kraft (SFS 1979:902) innebär bl.a.aU vissa åtgärder uttryckligen har undantagils från nybyggnadsdefinitionen i 75S BS. Av betydelse i detta sammanhang är främsl att mindre uthus saml skyddademindre uteplatser och skärmtak som uppförs i anslulning till en-ochtvåbostadshus under vissa förutsättningar inte skall utgöra nybyggnad. Ålgärdernakräver varken byggnadslov eller dispens frän eventuellt rådande nybyggnadsförbud.Det har ändå föreskrivits (75 S sisla stycket BS) all bestämmelserna i bl. a.38 S BS i fråga om dessa åtgärder skall tillämpas i skälig omfattning. Därmedhar avsetts (prop. 1978/79: 111 bil. 12 s, 24) att mindre avvikelser frånbestämmelserna bör kunna tolereras. Till skillnad från 38 § försia stycket BS gällerparagrafens andra stycke generellt arbeten på den skyddsvärda byggnaden ochinte bara utformningen och färgsättningen av denna. Skyddet omfattar enligtandra stycket även sädan förvanskning som kan uppkomma genom åtgärder med bebyggelseni den skyddsvärda byggnadens grannskap, I fråga om rena underhållsålgärder finns ingen hänvisningtill 38 § BS, I 50 S BS, där underhållsbestämmelser återfinns, föreskrivs attbyggnad skall underhållas så att bl. a. vanprydnad inte uppkommer. Kontrollen av att åtgärder med en byggnad överensstämmermed de egenskapskrav som anges i bl, a, 38 S BS ulövas främst vid byggnadslovsgranskningen.Alla åtgärder som utgör nybyggnad är byggnadslovspliktiga (54 S 1 mom, förstastycket BS). Att en åtgärd ulgör nybyggnad betyder inte bara att den ärbyggnads-lovspliktig. Den kan då också kräva dispens frän någotnybyggnadsförbud, l.ex. förbudet mot tätbebyggelse utanför planlagt omräde enligt56 S I mom. fjärde stycket BS, Oavsett om nägot tillstånd fordras eller inte, är denbyggande i princip skyldig att följa bestämmelserna i . kaningripa mot byggnader som avviker från dessa bestämmelser enligt reglerna ilagen (1976: 666) om påföljder och ingripanden vid olovligt byggande m. m. 1979/80:149 15 Tillämplighetenav 38 § BS m.fl. bestämmelser utom resp. inom planlagt område Förområden med endast utomplansbestämmelser kan erinras om att reglema i 38 § BSslår i nära samband med vissa av ulomplansbeslämmel-serna i 29 § BS. Enligt 29 Sskall sålunda platsen för den tillämnade bebyggelsen vara lämplig från allmänsynpunkt. Områden med särskild naturskönhet, säregna naturförhållanden ellersom är lämpliga eller behövliga för friluftsliv skall såvitt möjligt bevaras.En tomtplats får inte bebyggas i slörre omfattning än som bedöms skäligl medhänsyn lill bl. a. ortens sed. Större byggnader får i princip inte helleruppföras. Vidbyggnadslovsprövning inom områden med utomplansbestämmelser skallbyggnadsnämnden alltså se till alt den blivande bebyggelsen är förenlig såvälmed vad som sägs i 38 § BS om landskapsbild och god helhetsverkan, som med deliknande bestämmelserna i 29 § BS om hänsynstagande till naturmiljön ochordnande av tomtplats enligt ortens sed. Utanförområden med fastställd generalplan, stadsplan eller byggnads-plan är 38 § BS inlelillämplig på ekonomibyggnader för jordbruk, skogsbmk eller därmed jämförliganäringar. För uppförande eller ändring av en sådan byggnad krävs inte hellerbyggnadslov (35 S BS). 1 den män åtgärden utgör nybyggnad kan den däremotfordra dispens från ett eventuellt nybyggnadsförbud. Av betydelse i dettasammanhang är särskilt möjlighet att med stöd av 86 §byggnadslagen (1947:385, omtryckt 1972:775, ändrad senast 1978:932), BL,förordna att nybyggnad inte får företas utan tillstånd inomområde som inte ingår i stadsplan eller byggnadsplan. Förordnanden enligt dennabestämmelse får meddelas om området bör särskilt skyddas med hänsyn bl, a, lillbebyggelse, som är värdefull från historisk eller konstnärlig synpunkt. Enbestämmelse som i fråga om sådan bebyggelse motsvarar 86 § BL gällde tidigareenligt den numera upphävda 122 S BL. Förordnanden som meddelats med stöd av denupphävda bestämmelsen gäller fortfarande på flera håll i landet. Förområde med sladsplan eller område där det förordnats om nybyggnadsförbud iavvaktan på sådan plan, kan enligt 35 a § BL meddela elttidsbegränsat förbud mot rivning av kulturhistoriskt eller miljömässigtvärdefull bebyggelse. Inomområden med fastställd generalplan, stadsplan eller byggnadsplan bör 38 § BSses i sammanhang med den grundläggande bestämmelsen för all planläggning i 9 S BS,I sistnämnda paragraf, som riklar sig till planmyndigheterna men inte till denbyggande, föreskrivs bl.a. att områden med bebyggelse av särskilt värde från historiskeller kulturhistorisk synpunkt såvitt möjligt skall bevaras, Islads- och byggnadsplaner skall finnas bestämmelser om de områden som ingår iplanen och om deras bebyggande och användning (25 och 107 §S BL samt 12 § 2mom, och 13 § BS), För stadsplaner skall bestämmelserna i Prop.1979/80:149 16 erforderlig mån ange byggnadsräll, antal byggnader pertomt, yta, läge, höjd, källardjup samt antal våningar och lägenheler.Bestämmelserna kan göras tämligen detaljerade om del finns skäl för det.Sålunda har regeringen ansett alt bestämmelser om taklutning, färg på takpannorsaml färg och material pä husfasader i visst fall har kunnal faslslällas(regeringens beslut , , Pl 334/78. se även beslul1980-02-21, , Pl 1827/78). har utfärdat anvisningarför upprättande av delaljplaneförslag. I dessa föreslås och kommenteras bl. a.planbestämmelser av olika slag angående värdefull bebyggelse. Sammanfattningsvis är skyddet för den kulturhistorisktvärdefulla bebyggelsen inom planlagt område avsett att fungera på följandesätt. Vid planläggningen skall bebyggelse av della slag såviu möjligt bevaras(9 S BS). Utformningen av tillkommande bebyggelse regleras genom planbe-slämmelserna(12 S 2 mom, och 13 § BS). Om planbestämmelserna inle innehåller någon mer delaljeradreglering gäller 38 § BS. Rivning kan visserligen inte slulligl förhindras, menbestämmelserna om rivningsförbud ger byggnadsnämnderna rådrum förbevarandeåtgärder. Regleringsmöjligheterna kan synas långtgående, men problemkan likväl uppslå inom äldre planområden, där miljöfrågorna inle från börjanuppmärksammats. Vissa avgöranden rörande tillämpningen av 38 § BS m. m. I propositionen (1959:168 s. 251) med förslag lill lag omändring i byggnadslagen saml lill byggnadsstadga instämde föredragandedepartementschefen i vad byggnadsutredning uttalat om attbestämmanderätten i fråga om byggnaders utformning i princip tillkommer denbyggande och att ingripanden bör begränsas till sådana fall.då ett förverkligande av dennes intentioner skulle komma atl innebära ettinslag i stadsbilden av så störande art, alt del ur allmän synpunkt inle kantolereras. Departementschefen tillade att det utan att särskilt framhävas iförfattningen syntes uppenbart att hänsynen till stads- eller landskapsbildenmåste vägas mot andra hänsyn, t, ex. sådana av ekonomisk art. Rättspraxis låter sig knappast sammanfattas lill ellentydigt besked om hur den enskildes uppfattning om en utformning bör sammanvä-gasmot om meningarna är delade. Inte sällan har emellertid domstolarnamedgett atl den byggnadslovssökande fått utforma sitt hus på ett sätt sombyggnadsnämnden ansett olämpligt. Översikter över äldre rättspraxis ålerfinns i A, m.fl..Byggnadslagstiftningen, aktuellt, häfte 3, 1973 och T. Bjerkén,Byggnadslov. För att någol belysa tillämpningen under senare är av 38 Sförsia slycket BS skall här redovisas några avgöranden av regeringsrätten. avgjorde regeringsrätten tre fall (Rättsfall ochnotiser från rege- Prop.1979/80:149 17 ringsrätten 1977, R 77 2: 14 samt Ab 140 och 141) som allaavsåg byggnadslov för byte av fasadmaterial eller färg på småhus inom gmpphusområden.I det försia fallet var det fråga om ett område 1967 fastställdstadsplan och inom vilket husen var beklädda till större delen med vita asbestcementskivoroch till mindre del med träpanel. Byggnadslov söktes för byte av asbestskivornatill vitt fasadlegel (typ mexitegel) på två intill varandra liggande hus. 1 detandra fallet gällde det ett område med ett trettiotal enfamiljshus med enhetligutformning och färg. Området dominerades färgmässigt av röda och vita fasader,men det fanns inslag av andra färger. Byggnadslov söktes på en hörnfastighetför omfärgning av fasaden, fönster- och dörrsnickerier och ett uthus, 1 dettredje fallet ingick det aktuella huset 1960 serieproducerad gmppbebyggelse,där fasaderna bestod av träpanel som var gul utom på gavelspetsarna som varvita. Byggnadslov söktes för byte av den gula panelen till gult fasadlegel, I samtliga fall vägrade lov föråtgärderna, medan kammarrätterna och regeringsrätten inte fann att nägot hinderför byggnadslov förelåg. Regeringsrätten gav inledningsvis följande, i de trefallen likalydande skäl för sin bedömning. Bostadsbyggandet har beträffande småhus kommit alt ibetydande omfattning utföras som gruppbebyggelse av likformiga eller likartadehus. Sådana husgrupper, uppförda vanligen på en gång efter en och sammaarkitektoniska plan, framstår utåt som en enhel. De i gruppen ingående småhusenöverlåts ofta till olika enskilda personer. Dessa kan förmodas ha envar sinasärskilda önskemål beträffande sin bostad, vilkas förverkligande så småningomkan föranleda ändringar av husets yttre. Vidare fordrar husen efterhand visstunderhåll. Tekniken undergår en successiv utveckling, nya rön göres om olikamaterials lämplighet, nya material och färger kommer fram och kraven påbostaden, exempelvis beträffande isolering, förändras oavlåtligen. Varjehusägare har i nämnda sammanhang ett väsentligt mätt av självsländighet inomramen för gällande byggnadsföreskrifter, Alla husägare inom gruppbebyggelsenkan icke tvingas att förfara likartat vad beträffar husens exteriör.Det är icke realistiskt atl söka bevara varje ursprungligen enhetliggruppbebyggelse i exakt det utseende den hade från början, - Regeln i 38 §byggnadsstadgan om all yttre skall ges sådan utformning och färg, somstadsbilden fordrar bl. a, för en god helhetsverkan, blir tillämplig dåbyggnadslov enligt 54 S I mom tredje stycket samma stadga söks för ändring avexteriören av hus. Stadgandet får i och för sig ökad tyngd då huset ingår i engruppbebyggelse av enheilig karaklär. De estetiska krav bestämmelsen innehållermåsle vägas mot husägarens nyssnämnda rätt till handlingsfrihet beträffandeändring och underhåll av sin fastighet. Efterhand som liden gär och behoven avändringar ökar och blir mera differentierade får det accepteras att stadganskrav på god helhetsverkan tillgodoses på annal sätt än genom en exaktlikformighet i gruppbebyggelsen vad gäller husens yttre. God helhetsverkan kanuppnås även om inom vissa gränser de särskilda husen i gruppen uppvisarvariationer på olika punkter. Härvidlag blir en bedömning från fall till fallnödvändig. Prop.1979/80:149 18 I det följande konstaterade regeringsrätten i vart och etlav fallen att de sökta åtgärderna inte stred mot några planbeslämmelser förområdena och inte heller mot bestämmelserna i 38 S BS, Regeringsrätten lämnadedärför de av resp, byggnadsnämnd anförda besvären utan bifall, Beiräffande det andra av de återgivna fallen kan noterasatt omfärgning av fasad för en- eller tvåbostadshus numera enligt 54 S 2 mom.3. BS inle fordrar byggnadslov, om inte åtgärden medför att byggnadens karaktärväsentligt ändras. Med samma utgång som i de föregående fallen prövadesnyligen (Rättsfall och referat från regeringsrätten och kammarrätterna, RRK1979, R79 2: 22) frågan om byggnadslov för ändrad taklutning på ett kedjehus ien rad med åtta sådana hus. Husen ingick i ett område med både kedjehus ochfriliggande hus för vilket byggnadsplan hade fastställts . Taklutningenskulle ökas från för alt vindsinredning skulle bli möjlig.Planen innebar inte något hinder för åtgärderna, vilka vägrades av byggnadsnämndenmen medgavs av kammarrälten. tillstyrkte bifall tillbyggnadsnämndens besvär. Regeringsrätten anförde i huvudsak att bestämmelsernai 38 S första stycket BS får ökad betydelse när byggnaden ingår i enkedjehuslänga med etl relativt begränsat antal hus av enhetlig typ. Även ifråga om sådan bebyggelse måste dock den enskilde fastighetsägaren ha visssjälvständighet inom ramen för gällande byggnadsbestämmelser. Det måste därföraccepteras att efter hand som behov av ombyggnad och underhåll ökar, kravet pågod helhetsverkan ställs något lägre än vid nybyggnad. God helhetsverkan kanuppnås även om de särskilda husen inom gruppen uppvisar viss variation. Denaktuella ombyggnaden kunde inle antas störa stads- eller landskapsbilden ellerinnebära sådant men för bebyggelsens enhetlighet alt lov borde vägras.Regeringsrätten lämnade därför besvären utan bifall. Exempel på den motsatta utgången i fall där såledesbyggnadsnämndens vägran all meddela byggnadslov fastställts av regeringsrätien,återfinns i följande, här endast mbrikmässigt återgivna fall. En olovligt gjord färgändring av fasad i ett bostadsområdeansågs, liksom en ansökan att få byta fasadmaterial i samma område, strida mot38 S BS(RÅ 1972 not C 170 och 171). En byggnad som gjorts åtskilligt större och fått en högretakresning än som medgetts i byggnadslov, kunde inte godtas (RÅ 1972 not C 66). Gränsen mot tillämpningsområdet för 38 S andra stycket BSbelyses i följande fall (regeringsrättens dom , mål 2701-1976). Isyfte all förbättra värmeisoleringen och minska underhållskostnaderna för enbyggnad i sökte ägaren byggnadslov för fasadbyte från vitmåladträpanel till ett viU plastmaterial (Lavella spont). Sökanden uppgav att vissomgivande bebyggelse redan bytt fasadmaterial. Huset var från 1900-ta-letsbörjan. avslog ansökan om byggnadslov. Regeringsrätten, ditmålet fullföljts på talan av , yttrade: 1979/80:149 19 Den för området gällande stadsplanen innehåller icke föreskriftersom innefattar hinder för att förse den i målel ifrågavarande byggnadenmed ytterbeklädnad av plast i enlighet med vad begär i sinbyggnadslovsansökan. Byggnaden är i sig icke heller av större kulturhistorisktvärde, varför reglerna i 38 S andra stycket byggnadsstadgan saknar lillämpningi målet, - Emellerlid ingår huset jämte en mängd andra liknande hus i en samladenhetlig trähusbebyggelse. Denna har som helhet betraktad ett betydande kullurhistorisktvärde såsom en del av stadsmiljö. Det har vid den fysiskariksplaneringen ansetts vara ett riksintresse att bevara denna miljö. Härförfordras bl, a. att de i denna stadsdel belägna husens ytterklädsel ävenframgent förblir gjord av trä. - Vid tolkningen av stadgandet i 38 S förstastycket byggnadsstadgan om vad stadsbilden fordrar skall även antikvariskasynpunkter beaktas. Följden kan då bli att fastighetsägarna åläggs att vadgäller exempelvis ytterbeklädnad fasthålla vid äldre byggnadssätt och förhindrasutnyttja tekniska framsteg, bl. a. vad gäller ekonomiskt underhåll samtförbättrad värmeisolering och energibesparing. Sådana konsekvenser kan godtasendast för det fall att fråga är om en stadsbild av så högt kulturhistorisktvärde att motstående intressen måste vika. Av de yttranden som avgivits avriksantikvarieämbetet och statens planverk i målet får anses framgå att ensådan situation föreligger i förevarande fall. För del fordrarsålunda stadsbilden att hans hus även framgent är försett med ytterbeklädnad avträ. Beslutet innebar att besvär bifölls. 1 frägaom tillämpningen av 38 S andra stycket BS föreligger från senare år ingaavgöranden av regeringsrätten. Vissa bestämmelser utanför byggnadslagstiftningen Utanför byggnadslagstiftningens område finns en radspecialförfattningar med mer eller mindre ingripande föreskrifter till skyddför kulturhistoriskt eller konstnärligt intressant bebyggelse. Översikter övergällande sådan lagstiftning återfinns dels i betänkandet (SOU 1979: 17)Kulturhistorisk bebyggelse - värd att vårda (s, 37-48), dels i betänkandet (SOU1979:65 och 66) Ny plan- och bygglag (s. 640-643). Av intresse i deltasammanhang är närmast vissa bestämmelser i naturvårdslagen (1964: 882, omtryckt1974: 1025, ändrad : 196), NvL, Med stöd av 7 S NvL kan som naturreservatförklara område, som särskilt bör skyddas eller vårdas på grund av sinbetydelse för kännedomen om landels natur, sin skönhet eller märkligabeskaffenhet eller på grund av att området år av väsentlig belydelse förallmänhetens friluftsliv, 1 reservatsbeslutet skall anges vilka inskränkningari rätten att förfoga över och därmed bl. a, bebygga fastigheter som betingas avändamålet med reservatet. Till dessa regler har knutits bestämmelser om ersättning. Område, som inte lämpligen bör avsättas till naturreservatmen där särskilda åtgärder behövs för att skydda eller vårda naturmiljön, kan Prop.1979/80:149 20 enligt 19 S NvL förklara som nalurvårdsomräde,I beslut skall föreskrivas de inskränkningar i nyttjandet av faslighelersom behövs för atl trygga ändamålet med beslutet. Någon ersättningsskyldighetför intrång föreligger inte. Om pågående markanvändning avsevärt försvåras,skall området dock avsättas som naturreservat, I sammanhanget kan erinras om all det för vissa områdenfortfarande kan gälla förordnaden som meddelats till skydd för landskapsbildenenligt den före den gällande lydelsen av 19 S NvL, Denna bestämmelseär förenad med ersättningsregler. Med nalur förstås i NvL även den kulturpräglade naturen,men bestämmelserna är inte avsedda för fall då behovet av skydd för enlandskapsbild huvudsakligen betingas av att där förekommer från historisk ellerkonstnärlig synpunkt värdefulla byggnader (prop, 1974: 148 s, 45). 2 Nuvarande planeringsläge i kommunerna För en bedömning av styrkan i det allmänna inlressel avgod helhetsverkan i bebyggelsen och speciellt skyddet för de mer värdefullakulturmiljöerna, är del av betydelse alt de befintliga förhållandena harstuderats och värderats på ett sådant sätt att olika intressen åtminstonelokalt eller regionalt kan jämföras med varandra. Ett sådant studium har undersenare år utförts inom ramen förden fysiska riksplaneringen för kulturminnesvärdensintressen. En första sammanställning av dessa intressen utfördes isamband med det s. k. länsinvenleringsprojektet 1970, som genomfördes i detinledande skedet av den fysiska riksplaneringen. Landsantikvarierna upprättadedä förteckningar och kartredovisningar för varje län av objekl, miljöer ochstörre områden av särskilt intresse från kulturhistorisk synpunkt. Materialetbearbetades av och förelades länsstyrelser och kommunerför ställningstagande. Förslagen till urval, avgränsning och åtgärder försäkerställande sammanställdes under den fysiska riksplaneringens programskede.En riksomfattande karta över större områden av betydelse för kulturminnesvårdenoch intressanta kulturhistoriska miljöer publicerades i rapporten (SOU 1971:75) Hushållning med mark och vatten och följdes av en beskrivning län för län(, förarbeten för fysisk riksplanering, underlagsmaterial nr23). Under det följande planeringsskedet har arbetet förts vidare. Strävandenahar därvid varit bl. a, att vidga perspektivet från de enskilda objekten,byggnaderna eller fornlämningarna, till de större kulturlandskaps- ellerstadsmiljöer i vilka objekten utgör inslag. Riksanlikvarieämbeiel har som elt led i redovisningen av arbeletmed den fysiska riksplaneringens planeringsskede utarbetat en översikt överkulturminnesvården i kommunernas planering (, rapport Prop.1979/80:149 21 44, del 6, 1978). I översikten framhålls atl inventeringsarbetel.i försia hand tack vare kommunala insatser, letl till att kunskapen förbättratspåtagligt i fråga om den kulturhistoriskt värdefulla bebyggelsen i landet.Skillnaderna i kunskapsunderiaget anges dock vara mycket slora såvälgeografiskt som innehållsmässigt. Konflikterna med andra markanvändningsanspråkoch prioriteringen av områdena från riksinlressesynpunkl sägs varaofullständigt redovisade för vissa delar av landet. En del av planeringsarbeteti kommunerna sägs vidare ha utförts ulan underlag i form av bearbetatinventeringsmaterial. Materialet uppges inte vara jämförbart från län tilllän. Åven i de landsdelar där inventeringsläget är tillfredställande kan delåterstå bearbetningar och sammanfattande analyser av materialet för att dettaskall kunna utgöra underlag för den översiktliga planeringen. I översiktenbeskrivs närmare de olika inventerings- och analysmetoderna och de resultat somde har gett. Enligt har skyddsbehovet för ungefärtvä tredjedelar av de miljöer som har bedömts vara av riksintresse förkullurminnes-värden tillgodosetts genom riktlinjer i kommunöversikt. 1begränsad omfattning har också arbetet med översikterna lett till altförordnanden har utfärdats enligt NvL och enligt 86 S BL. Det totala anlalelförordnanden enligt 86 och 122 S§ BL uppges vara cirka 450, varav 171 avsermiljöer av riksintresse för kulturminnesvården. Ett storl antal förordnandenhar utfärdats i . vartill kommer allstora arealer på skyddas på della säU. I första hand har man velalskydda kyrkbyar och större landskapsavsnitt, men också ålderdomlig bebyggelse,fäbodvallar, fiskelägen, bruksmiljöer och enslaka byggnader. Utfallet av översiktsplaneringen för kulturminnesvårdensdel har redovisats även i rapporten (SOU 1979:54) Hushållning med mark ochvatten, dd2(s. 127-130).