prop · G30366 · 1979-12-31 00:00:00 — ning anla alt detla förhållande skulle i någon högre gradkomma all ändras med den föreslagna utvidgade åtalsmöjligheten finns ej. Förslagel,som således får följder långt utöver arbetsmiljöområdet, måsle därförbetraktas i elt vidare kriminalpoliliskl perspektiv än vad strävan all bekämpaekonomisk brottslighet i form av otillfredsställande arbetsmiljö ulgör. Inom kriminalpolitiken har - såväl nationelltsom internationellt - funnits en strävan all så långt möjligt begränsa denstraffrättsliga betydelsen av de ofta tillfälliga skadeföljderna av i och försig slraffvärda handlingar. Detta belyses t. ex. av den svenska diskussionen omdel objektiva överskottets betydelse. Önskemål om en begränsning i kriminaliseringenav vållande till kroppsskada och vållande lill annans död har också framförts. Andenaeshar i sin utredning om dessa brott belyst de irrationella faktorer som styrrättstillämpningen (Nordisk tidsskrifi for kriminal-videnskab s. 1 ff). [)en brottspreventiva betydelsen av kriminaliseringen vid culpösahandlingar har ifrågasatts. Detla ulgör en av anledningarna lillatt som lidigare anförts försök görs alt begränsa kriminaliseringen. Utvecklingeni vårt land vid brottet vårdslöshet i trafik utgör ett exempel på detta. Delhar ej av någon gjorts gällande all de väsentliga begränsningar som här skett ifråga om åtalsfrekvensen har hafl någon belydelse från trafiksäkerheissynpunkl. Det är mot denna bakgrund märkligt alt del ej i denframlagda promemorian gjorts någol försök all sätta in förslagel i siltkriminalpolitiska sammanhang. Man kan fråga sig om förslaget har någon reellbetydelse för alt förhindra uppkomsten av farliga arbetsmiljöer. Möjligen kanden oinilierade få den uppfattningen atl en verklig ålgärd vidtagits förarbetsmiljön. Härigenom kan förslagel förhindra andra - kanske kostsammare -men från arbetsmiljösynpunkt betydelsefullare åtgärder, främst ökade insatservad gäller tillsynen av arbetsmiljön. Av de fyia fall, som beskrivits i promemorian och som till åtal, är svårt att dra några allmänna slutsatser om vilka gärningarsom skulle komma att omfattas av den utvidgade ålalsrätlen. Fråga är om inteåklagarens kännedom om dessa gämingar fortfarande till stor del skulle varaberoende av målsägandens anmälan. Härigenom kan förslagels praktiska värde ocksåvisa sig vara ringa. Mot förslaget kan vidare anföras atl det ej gertillräckligt underlag för en bedömning av om ökade straffrättsliga insatserkrävs i fråga om arbetsmiljön. Om så skulle vara fallet är det frånbrottsförebyggande synpunkt väsentligt att de straffrättsliga åtgärderna sättsin mot överträdelser av konkret utformade arbetsmiljöregler. Endasl på detla sätlkan det finnas en förhoppning aU uppnå allmänt förebyggande effekter avkriminaliseringen. Bestämmelsernas naturliga plats lorde i så fall vara arbelsmiljölagen. Hovrätten vill emellertid peka på en fråga, som ej kannärmare beröras i delta sammanhang, nämligen om BrB bör innehålla samtliga för samhällsli-8 Riksdagt-n 1979180. Prop.1979/80:66 114 vet centrala straffstadganden. Den finländskastraffrättskommittén har i sitl betänkande med förslag tiU ny strafflag(Kommittébetänkande 1976: 72. bd 1 och 2, 1978) bl. a. upptagit etlsärskilt kapitel om brott i arbetsförhållanden (a. a. bd 2 s. 88 ff.). 1kapitlet behandlas under benämningarna allvariigt arbelarskyddsbrolt,arbetarskyddsbrott och arbetarskyddsförseelse den typ ay broll som man avseratt bekämpa med ett genomförande av brottsförebyggande rådets förslag. Enligthovrättens mening finns anledning atl inom ramen för en översyn av BrB ånyoaktualisera möjligheten atl påverka arbetsmiljön genom bestämmelser i balken. Målsägandens ställning i straffprocessen har sedan längevarit en omdebatterad fråga. Det synes principiellt oriktigt att i delta merabegränsade sammanhang göra en så belydelsefull förändring som här föreslås.Förslaget kan vidare få olyckliga konsekvenser på trafikområdet. Den rätisteorc-tiskaargumentation som i dessa avseenden förs i promemorian är i och för sig riktig.Den föreslagna lagregeln kan emellertid i praktiken visa sig leda lill ejönskvärda resultat. Även om farhågorna för en ökning av bagatellfallen och fören opåkallad inblandning i familjelivet ej bör överdrivas är del svårt alt heltbortse härifrån, särskilt som del inte finns nägot material, av vilket säkraslutsatser kan dras. Sammanfattningsvis kan därför anföras att förslagelspraktiska belydelse för bekämpandet av ekonomisk brottslighet starkt kansällas i fråga och all förslagel dessutom väcker principiella betänkligheter.Hovrätten får därför avstyrka alt framlagt förslag lill lag om ändring i BrBgenomföres. Frågan om sådan ändring av åtalsregeln i 3 kap. 11 § andrasiycket BrB att åtal vid vållande lill kroppsskada eller sjukdom - om brottetinte är grovt - inte längre skall vara beroende av att målsäganden anger brollettill åtal. synes i och för sig från de synpunkter har atl företrädavara av mindre vikt. Emellertid faller spörsmål om åtgärder i t.ex.sjukdomsförebyggande syfte inom styrelsens intresseområde. Socialstyrelsenhälsar därför med tillfredsställelse lagändringar, som är avsedda att elimineraeller minska hälsorisker - vare sig del är fråga om hälsorisker påarbetsplatser eller annorstädes. Med denna utgångspunkt tillstyrker socialstyrelsenbrottsförebyggande rådets föreliggande förslag. Det bör tiUäggas, atl härvid inte ansettsig kunna bedöma vilka konsekvenser lagändringen skulle fä med tanke på andrabrott, som faller under 3 kap. 8 § BrB men som inte har anknytning tillarbetsmiljön. Den avvägningen bör göras inom . Vidare kan den synpunkten tillfogas atl den föreslagnalagändringen endast torde fä marginella effekler på olycksfalls- ochsjukdomsskyddet på arbetsplatserna. Att slopa kravel på att målsäganden skallange brottet lill åtal lär knappast hindra i sammanhanget mindre nogräknadearbetsgivare att undvika tillsynsmyndighelens kontroll av arbetsmiljön genom t.ex. för- 1979/80:66 115 flyttning av företagels verksamhei mellan olika yrkesinspeklionsdistrikteller förändring av förelagets identitet. Arbeiarskyddssiyrelsen finner utredarens överväganden välgrundade och tillstyrker därför det framlagda förslagel. Styrelsen vill dockframhålla följande. Arbeiarskyddssiyrelsen och yrkesinspektionen är i försiahand inriktade på förebyggande verksamhet. Den utredning som dessa myndigheterverkställer med anledning av inträffade olycksfall är därför främsl avsedd alttjäna som underlag för ingripanden i syfte alt hindra en upprepning av delinträffade. Givetvis kan utredningen i många fall tjäna som en del av underlagetför en brottsutredning. Del är emellertid viktigt atl hålla fast vid attutredning av brott i första hand ankommer på polis och åklagarmyndigheter. Erfarenheten visar atl åtal för vållande till annans död iåtskilliga fall riktats mot arbetskamrater till den avlidne eller molarbetsledare på lägre nivå. Det bör uppmärksammas alt det i en hel del fallknappast kan vara påkallat ur allmän synpunkl atl väcka sådana åtal när detgäller vållande till kroppsskada. Länsslyrelsen har inte i sin verksamhet någon kontakt medden fråga som avhandlas i promemorian. Förekomsten av den konflikt som särskiltpå de mindre arbetsplatserna kan föreligga mellan arbetslagaren och arbetsgivarenkan dock hell allmänt vitsordas. Länsslyrelsen tillstyrker föreslagen ändringav BrB. Syflel med förslaget är atl genom ell förstärkt straffhotmotverka farliga arbetsmiljöer. synes företrädesvis kunna uppnås genom enöversyn av ansvarsreglerna. 1 promemorian förekommer dock endast en summarisköversikt över gällande rätt. har straffrättens utveckling bl.a.inneburit all framkallande av fara för en ej önsvärd effekt i straffhänseendejämställts med åstadkommande av effekten. Exempel i detta sammanhang på sådanaansvarsbestämmelser är brottet i 3 kap. 9 § BrB framkallande av fara för annansamt, inom specialstraffrätten, vårdslöshet i trafik. I promemorian anförs intenågol skäl för atl gå från denna utveckling och på nytt öka vikten av atl enskada av viss omfattning har inträffal. Tingsrättens mening är sålunda att iförsta hand behovet skall undersökas av all ytterligare straffbeläggaanordnande av farliga arbetsplatser. Del förslag som läggs fram innebär en perifer förändringav reglerna om målsägandens inflytande över straffrältskipningen. Prop.1979/80:66 116 memorian ("flera fall" av "endasl elt fåtalav anmälningarna") skulle ett genomförande av förslagel få liten räckvidd.Förutsättning är bl. a., utom all målsäganden inte anger brollet, att skadaneller sjukdomen inte är ringa, atl brottet vållande till kroppsskada inte ärgrovt samt all 3 kap. 9 § BrB inte är lillämplig. Övertygande skäl för enpartiell ändring av målsägandens ställning har sålunda inte förebragls. Skulle likväl en ändring anses påkallad, bör en vissförenkling vara möjlig. Första styckets åtalsbestämmelse avviker frånförslagets lydelse av andra stycket endast på del sättet alt, om målsägandenanger brottet delta "må" åtalas av allmän åklagare, även om åtal intefinns påkallat ur allmän synpunkt. Skäl kan visserligen anföras för att inte taytterligare ett steg och ge målsäganden en ovillkorlig rätt alt få lill ståndallmänt åtal för vållande till kroppsskada eller sjukdom. Emellertid tordeåklagaren ändå med stöd av 20 kap. 7 § första stycket kunnaunderlåta åtal, när sådant inte är påkallat ur allmän synpunkt. Promemorieförfallarenssyfte synes således likaväl kunna uppnås genom alt brottet i 3 kap. 8 § försiastycket BrB tas med i första stycket i 3 kap. 11 §, varvid andra stycket kanutgå. Tingsrätten har ej funnit anledning atl motsätta sig denföreskrivna lagändringen. Tingsrätten anser sig dock böra framhålla atteffekten av ändringen såvitt angår arbetsmiljön torde bli ringa. Om man genom slraffrätt-skipningenskall nå längre för att åstadkomma en bättre arbetsmiljö, torde del vara nödvändiglatl välja en annan väg än den som finnes i arbelsmiljölagen. Man skulle dåkunna föreskriva straff eller någon slags straffavgift för en farligarbetsmiljö, oavsett om en olycka inträffat eller särskilda föreskrifteröverträtts. Denna fräga har emellertid övervägts under förarbetena till arbelsmiljölagenoch del synes vara för tidigt atl nu taga upp frågan på nytt. Effekterna utanför arbetsmiljöområdet av den föreslagnalagändringen synes inte ha närmare undersökts. I avbidan på en sådanundersökning kan del ifrågasättas, om icke lagändringen bör begränsas lill attavse endast arbetsmiljöområdet. Denna fråga bör uppmärksammas under detfortsalla lagstiftningsarbetet. De särskilda förhållanden som råder mellan arbetsgivareoch arbetstagare kan i många fall motverka alt arbetstagaren angerarbetsgivaren till åtal. Genom atl avskaffa kravel på angivelse skullearbetstagaren ej behöva ta ställning lill huruvida angivelse skall ske ellerej. 1 och med att åklagarens lämplighetsprövning bibehålleshar åklagaren atl la ställning lill brottets karaktär, straffets syfte ochomständigheter vid brottels begående. Härvid bör målsägandens inställning tillåtalsfrågan liksom de speciella förhållanden som råder mellan arbetsgivare ocharbetsta- Prop.1979/80:66 117 gare inverka på åtalsbeslutet. Vidare är det av stor viktatt åklagaren gör sig underkunnig om huruvida arbetarskyddsstyrelsen meddelatarbetsgivaren några föreskrifter. Uteslutet är ej heller att hänsyn kan tagastill arbetsgivarens beteende efter olyckan. Har denne sålunda därefter skaffaterfordeiligt arbetsskydd, synes det rimligt att även denna omsiändighei beakiasav åklagaren. Merparten av åtal enligt 3 kap. 8 8 BrB sker i samband medtrafikolyckor varjämte en icke ringa del av åtalen är de misshandelsfall däi- gärningsmannenväl varit vållande lill skadan, men skadan ej omfattats av uppsåtet. Vad gäller vållande till kroppsskada eller sjukdom isamband med trafikolyckor bör åklagaren åberopa endast 3 kap. 8 S BrB vid oaktsamhetsom ej är ringa, enär denna grad av vårdslöshet erfordras enligt I § trafikbrottslagen.1 de fall där domstolen ogillat talan enligt I § trafikbrottslagen på den grundatl vårdslösheten är ringa, har den avvisat talan angående vällande tillkroppsskada eller sjukdom med den motiveringen att angivelse saknats. Kravetpå angivelse medför här det resullatel alt åklagaren betages möjligheten att i eltsammanhang fä saken prövad, utan att inhämta angivelse från målsäganden.Detta förfarande synes otillfredsställande och undvikes givetvis omföreliggande förslag genomföres. Vad gäller samtliga åtal enligt 3 kap. 8 § BrB synesåklagarens lämplighetsprövning bereda ett tillfredsställande skydd och känslaav trygghet för den målsägande, som eventuellt skulle uppleva elt åtal som enopåkallad inblandning i enskilds förhållanden. Vidare torde faran för beivrandeav bagatellarlade brott vara liten, enär det i lagtexten anges alt skadan ejfår vara ringa. skador kommer för övrigt myckel sällan lill polis- och åklagarmyndighetenskännedom. Från de synpunkter åklagarmyndigheten har att beakta harjag inte några erinringar mot förslagel. Alla krafter bör samverka för att göra arbetsmiljön så brasom möjligt. Ansvarsfrågor i samband med olycksfall i arbetet och andrayrkesskador bör därför noga prövas. Det är ej uteslutet atl kravel på målsägandeangivelseär ägnat att begränsa del anlal fall som blir föremål för prövning. Denföreslagna ändringen kommer till rätta med della problem som denåtalsprövning som kvarstår ger skydd mol ej önskvärda åtal. i ansluter sig lill förslagel ipromemorian. vill i sammanhanget framhållarättsfallet SvJT 1975 rf s. 63. I rättsfallet var fråga om vållande tillkroppsskada och brott mot allmänna ordningsstadgan. I rättsfallet medförde ålalsregelnför vållande lill kroppsskada och brislen på angivelse för della brott att vederbörandeej kunde dömas ens för brottet mot allmänna ordningssladgan, som i och för sigligger under allmänt åtal. Prop.1979/80:66 118 Länsåklagareii i Kalmur län I den nu gällande arbetsmiljölagsliftningen finns ingadirekta sanktioner mot brister i arbetsmiljön. För straffbarhel krävs atttillsynsmyndigheten har utfärdat ett föreläggande eller förbud isaken. Detta innebär ofta, som påpekas i promemorian, att det kan ta mycketlång tid och vara mycket svårt atl få till stånd en förbättring av rådandebrister. Med den föreslagna lagändringen avses atl påverkaarbetsgivarna i syfle att minska antalet skador/olyckor i arbetslivet. Mot förslaget finns inget att invända. Under förutsättningatt tillräcklig information lämnas om innebörden av detta, och alt ändringenverkligen medför en tillämpning av 3 kap. 8 S BrB i avsedda fall. så kommer dettroligen att fä effekt. Risken att antalet bagatellfall kommer att öka får inteöverdrivas; det skall fortfarande göras en bedömning av om åtal är påkallat urallmän synpunkl. Någon märkbar ökning av arbetsbördan kommer en ändringsannolikt icke alt medföra. Länsåklugarcn i Våslcrhotlcns lån Jag anser det vara mycket viktigt att ansvarsfrågan vidolyckor som kan ha sin grund i åsidosättande av arbelsmiljölagens regler prövasi så slor utsträckning som möjligt. Ett sätt atl åvägabringa en sådan prövningär att väcka talan om ansvar för vållande lill kroppsskada. Mot bakgrund av vadJag tidigare anfört anserjag det därför inte rimligt att beslut om åtal jämlikt3 kap. 8 § BrB är beroende av enskild persons medgivande. Det förslag om nyutformning av ålalsprövningsregeln som här framlagts bör därför genomföras. Enregel av den föreslagna typen kommer dessutom att få betydelse inte enbartinom det område som promemorian främst uppehållit sig kring. Som exempel kannämnas alt åtskilliga fall av felbehandling inom sjukvården med åtföljandeskador ej kunnal åtalas, oaktat åtal tett sig påkallat urallmän synpunkl. Med den föreslagna reformen rättas detla missförhållandetill. Den föreslagna lagändringen är välmotiverad. Särskill uretisk synpunkt är del tillfredsslällande atl slippa avkräva målsägandenåtalsangivelse för ett ej uppsåtligt brott, där den misstänkte ärhans arbetsgivare eller arbetskamrat. Åklagarens prövning torde varatillräcklig garanti för rättssäkerheten och för att bagatellförseelser ickeonödigtvis blir föremål för åtal. 1 promemorian sägs, att det numera torde vara klart attdet är möjligt för åklagare atl utan närmare utredning skriva av ett ärendeunder motivering Prop.1979/80:66 119 alt åtal inte är påkallat ur allmän synpunkt, utan att detdessförinnan måste utredas om brott föreligger eller ej. Detla kan möjligen gälla för viss typ av brott, menerfarenhetsmässigt vet vi inom polisen all åklagarna inte är benägna all tältabeslut i ett ärende utan att ha nöjaktigt underlag för beslutet. Vår erfarenhetär atl utarbetande av beslutsunderlag åt åklagare vid utredningar angåendeolycksfall i arbetet ofta är tekniskt komplicerade och arbetskrävande. Ettgenomförande av den föreslagna lagändringen kommer dessulom att medföra ell inieoväsentligt merarbete för polisen, efiersom vållande till kroppsskada enligt 3kap. 8 § BrB inte enbart omfattas av arbetsskador. Syftet med förslaget synes dock vara alt komma till rättamed arbetsskador, dvs. dels olycksfall i arbetet och dels sjukdomar och andraåkommor som ulan atl vara att anse som olycksfall ådragits under arbetet. 1 promemorian sägs, alt slora brister i efterlevnaden av arbetsmiljörältsligaföreskrifter och tillsynsmyndighetens anvisningar och förelägganden har kunnalkonstateras. har efler en genomgång av tvångsingripandenav tillsynsmyndigheten dragit den slutsatsen, att det ofta tagit åtskilliga årfrån etl första ingripande mol en klart otillfredsställande arbetsmiljö tillspåkallade åtgärder vidtagits. Vidare sägs i promemo rian, att arbetsgivareförutom vissa förhalningsåtgärder även använder andra åtgärder för all undgåtillsynsmyndighetens kontroll över arbetsmiljön. Det kan ifrågasättas om det avsedda syftet bäst nås genomden föreslagna lagändringen. De erfarenheter som redovisas om rådandeförhållanden bygger på händelser som av allt att döma inträffat föreikraftträdandet av arbelsmiljölagen och medbestämmandelagen. De regler som nugäller för förhållandena på arbetsplatserna får ur straffprocessuell synpunklanses tillfredsslällande. Arbelsmiljölagen, som trädde i kraft den 1 juli 1978.ger utrymme för ingripanden och sanktioner, utöver vad st)m tidigare gälkle,för förbättring av arbetsmiljön. I motiven till lagen framhålls, alt aibetar-skyddsmyndigheternamed stöd av arbetsmiljölagen kan ingripa mot ackordssystem som är klartolämpliga från skyddssynpunkt. Arbetstagare har fått rätt alt i akutafarosituationer avbryta arbetet. Skyddsombuden har fått större möjligheter attingripa och kan under vissa förutsättningar förbjuda fortsatt arbete om detskulle innebära fara. Genom möjlighet till alla dessa förebyggande åtgärder börpå sikt kända skaderisker kunna elimineras. Grovt vållande lill kroppsskada eller sjukdom är allmäntåtalsbrott utan inskränkning i åtalsrätten. 1 normalfallen bör alltjämt målsägandensuppfattning om han vill ange brottet till åtal eller ej få vara avgörande. Omdelta förbehåll för åtal las bort, måsle allt vållande till kroppsskada ellersjukdom, som ej är ringa, prövas av åklagare även om målsäganden icke önskaralt så blir fallel. 1 brottsförebyggande rådets promemoria har, som motiv förförslaget till lagändring, bl.a. anförts, atl arbetstagaren av hänsyn Prop.1979/80:66 120 till arbetsgivaren inte vill ange brottet till åtal. Ävenom angivelse inte erfordras för åtal, så måsle ändå målsäganden höras iärendet. Målsäganden kan då av hänsyn till arbetsgivaren innehålla vikligafakta, som kan göra det svårt all föra saken till åtal. kan om någon underlåter att vidtagaåtgärd, som åligger honom enligt föreläggande, förordna om rättelse på hansbekostnad. Slutligen kan myndigheten vid meddelat föreläggande eller förbud utsättavite. Nackdelen med vite ärde slora möjligheterna lill förhalning som finnsinbyggda i systemet. Delta har observerats även i andra sammanhang och ensärskild ulredning (Ju 1978:11) har tillkallats för att se över hela viiesinsiiiuteli syfte alt förstärka dess effektivitet. Ett rätl utnyttjande av föreläggande och förbud i föreningmed vite bör kunna åsladkomma samma effekt som det straffhol, vilket denföreslagna lagändringen troligen åsyftar. Därför bör i första hand effekten avde möjligheter till åtgärder som arbelsmiljölagen medger utvärderas. delar de synpunkter som framkommer ipunkt 5.2. Speciellt när den skadade är ung och nyanställd finns risk för atthan eller hon inte vill anmäla sin arbetsgivare eller dennes ställföreträdareav rädsla för att få svårigheter att uppnå ett gott framtida samarbete medarbetsledningen. Det kan i sådana fall vara värdefullt om yrkesinspektionenkunde anmäla brottet, särskilt om arbetsledningen nonchalerat arbetarskyddsstyrelsensföreskrifter (anvisningar) eller yrkesinspektionens råd och anvisningar ochdel finns ett klart samband mellan arbetsledningens passivitet och delinträffade olycksfallet. Det framhålls vidare i punkt 5.2 i promemorian att även omåtalet är påkallat ur allmän synpunkt skall åklagaren ta hänsyn lill målsägandensinställning till åtal. Under sådana förhållanden borde det kanske vara lämpligareatt i stället välja ålalsprövningsregeln "åtal får väckas endast om målsägandenanger brottet till åtal eller åtal finnes påkallat ur allmän synpunkt". Målsägandenkan då få målet prövat även om det inte kan anses påkallat ur allmän synpunkt. har med intresse lagil del avrubricerade remiss. Vi ser del nödvändigt atl skilja mellan brott enligtarbetsmiljölagen och brott enligt BrB. uppgifl är blandannat alt förebygga brott mol arbelsmiljölagen samt att föra misstänkta brott moldenna lag vidare till polis- och åklagarmyndighet. Sådana åtgärder har med siörreresurser och med stöd av ny lagstiftning ökats . Vi delar brollsförebygganderådets uppfattning att straffsanktioner bör användas i högre grad än förnärvarande för atl motverka systematiski åsidosättande av arbelarskyddsföreskrifter.För yrkesinspektionen är del naturligt atl detta arbete Prop.1979/80:66 121 bedrivs med stöd av påföljdsreglerna i arbetsmiljölagsliftningenoch arbetarskyddsstyrelsens författningssamling. Den ovan nämnda verksamheten bör skiljas frånhandläggningen av brotlsbalksbrott. Här ligger utredningsansvarel främsl påpolis- och åklagarmyndighet. När yrkesinspektionens ochyrkesinspektionsnämndens speciella sakkunskap på arbetsmiljöområdet erfordrasbör den tillföras utredningen. Bedömningen all åtskilliga vållanden till kroppsskadagenom vårdslöshet aldrig kommer lill rättslig prövning anser vi vara riktig.Många gånger ligger spärren säkert i kravel på angivelse. Förslaget all labort delta skulle, om del genomförs, sannolikt medföra atl antalet åtal ökar.Delta faktum Ullsammans med en nödvändig information pä arbetsplatserna kanförväntas ha en förebyggande effekt. Ansvarsförhållanden vid arbetsskador har ofta diskuteratsi yrkesinspeklionsnämnden . Man har från fackligt hållupprepade gånger påpekat brislema i angivelsekravet i 3 kap. 11 § vill här varna för att yrkesinspektionsnämnden kan komma attbetraktas som någon form av "angivelseorgan" eller primärt"åtalsorgan". Dessutom kan detta medföra krav påarbetsskadeutredningar i omfattning och inriktning som yrkesinspektionen varkenhar kapacitet eller kompelens att utföra. Nämndens primära uppgift måsle varabedömningar enligt arbelsmiljölagen, inte enligt BrB. Följderna om kravet på målsägandeangivelse bortfallerkommer sannolikt atl bli elt visst merarbete för yrkesinsnektionen.Yrkesinspektionen lorde exempelvis få merparten av anmälda ärenden på remiss avåklagaren för synpunkter om åtal är påkallat ur allmän synpunkl. Åtminstoneunder en övergångstid innan myndigheten funnit lämpliga arbetsformer för dennya situationen kan bortfallet av målsägandeangivelsen innebära en ökadarbetsbörda i form av ökat antal utredningar och föredragningar i nämnden. Yrkesinspeklionenhar emellertid förstärkts med Jurister som kan svara förutformningen av yttranden.