prop · G303159 · 1979-12-31 00:00:00 — Effektiva och kontinuerligtfungerande finansieringsresurser är en förutsätlning för en framgångsriksvensk bilindustri och bildistribution. Det finns uppenbara risker för att deföreslagna lagreglerna kan möjliggöra för distributörer av importeradebilmärken all skaffa sig fördelar i finansieringshänseende. Det är etllivsvillkor för bilindustrin i att konkurrensneutraliteten mellaninhemska och utländska bilfabrikanters finansieringsverksamhet bibehålles. 1979/80:159 87 AB Volvofinans, som ägs lill hälftenvardera av AB och av de svenska Volvoåterförsäljarna genom ABVolverkinvest, har till uppgift att underlätta finansieringen av lagerhållningoch kreditförsäljning av produkter i . Uppgiften har lösts bl.a. med hjälpav starki specialiserade avbetalnings-, leasing- och factoringkreditsystem,som överför den administrativa hanteringen av kredilerna till Volvofinans frånVolvohandelsföretagen och bankerna och detta lill en totalt låg kostnad. Dennaadministrativa integration förutsätter atl hyresavtal och faklurafordringarkan belånas i Volvofinans. Vidare har Volvofinans hellövertagil Volvos tidigare leveranlörskre-diler lill återförsäljarna även medavseende på kreditbedömningen. Dessa s. k. lagerkrediier, som kan uppgå tillbetydande belopp, har också inlegrerals i de administrativa systemen.Härigenom har man uppnåll etl optimalt utnyttjande av totalt tillgängligafinansiella resurser. Volvofinans är sålunda en starkiintegrerad och väl fungerande del av del industrikomplex som produktionen ochdistributionen av produkter på den svenska marknaden utgör.Volvofinans är i fråga om uppbyggnad och ägarförhållanden och delvis även ifråga om verksamhel en tämligen unik föreleelse. Genom denna form av samverkansåväl vertikalt som horisontellt i distributionsledet har den svenska Volvoorganisationenstotala konkurrenskraft förstärkts och man har lyckats uppnå och behålla enlillfredsställande marknadsposition inom den av finansiellt mycket starkamultinationella företag dominerade bilindustrin. Det torde vara berättigat attpåstå att Volvofinans represenlerar ett exempel på sådan innovation, fömyelseoch ökad marknadstillvändhet, som vårt näringsliv och vån samhälle är såberoende av. Ett genomförande av kommitténsförslag med avseende på Volvofinans skulle följaktligen förändraVolvoorganisalionens konkurrenssituation i förhållande till importmärkena.Dämtöver må följande framhållas. Den av kommitténs majoritet redovisade synen påfinansföretagens expansion är icke relevant för Volvofinans vidkommande. EnkreditpoUtisk styrning av Volvofinans verksamhet i form av bl.a.utlåningsreglering skulle därför medföra mycket besvärande effekter för svenskVolvohandel. Endasl av Volvofinans kredilgivning avser avbelalningsköp avpersonbilar, vilka ju dessutom regleras i särskild ordning i fråga om kontantinsatsoch avbetalningstidens längd. Övrig kredilgivning avser lastvagnar, bussar ochentreprenadmaskiner samt lager-, leasing- och faklurakre-diter med enbart förelagsom låntagare. Som säkerhet för dessa krediter har Volvohandlarna tillVolvofinans pantsatt leasing- och avbelalningsav-lal samt forelagsinleckningari betydande omfattning. Härigenom har Volvofinans refinansiering underlättatsoch förbilligats. Men genom atl en stor del av återförsäljarföretagenssäkerheter sålunda är bundna i Volvofinans kan Volvofinans till skillnad frånbankema ej priorilera mellan olika kundkategorier vid en utlåningsreglering.Del Ukvlditetskrav som kommittén föreslagit skulle för Volvofinans - i likhetmed övriga finansbolag medföra ökade kostnader, som måste föras vidare viaVolvohandeln till konsumenten. Volvoköparna skulle sålunda få vidkännas enhöjd avbetalningskostnad. Sammanfattningsvis hemställer ABVolvofinans om bl.a. att företaget och liknande företag ej omfattas av denkredilpoliliska regleringen. Prop.1979/80:159 88 I detla avsnitt tas upp deremissyilranden som mer detaljerat rör förslagel om att tillämpalikviditetskrav på finansbolagen i den mån dessa synpunkter inte harredovisals i föregående avsnill. Del är särskilt de mol förslagetkritiska remissinstansema som närmare har utvecklat synpunkier på förslaget atttillämpa likviditetskrav gentemoi finansbolagen. Bland de invändningar som görskan nämnas att likviditetskravet i hög grad fungerar som ettplaceringsinstrument avseende placeringar som ligger hell utanförfinansbolagens verksamhetsområde. Dessulom påpekas all finansbolagensverksamhet är så skiftande att det måste vara svårt atl ulforma enhetligalikviditetskrav för bolagen. Det viktigaste kredilpoliliskamedlet gentemoi bankinstituten har hitlills varil de variablalikviditetskraven, då det gäller de normala, permanenta inslagen ikreditpolitiken. Institutet får emellertid ifrågasätta om likviditetskvoterskulle utgöra någol ändamålsenligl instmment för att styrafinansieringsföretagens verksamhet. De skulle i varje fall inte utgöra någotlätthanterligt kreditpolitiskl instmment med hänsyn lill de mycket skiftandeförhållandena i finansieringsförelagen. De svårigheter man kan komma altslällas inför belyses också delvis genom kommitténs egna resonemang omlikviditetskvoternas höjd. Kommittén framhåller att det kan"synas motiverat atl åtminstone sträva efter en enhetlig höjd pålikviditetskravet för de olika instituten" för att molverka ensnedvridning av kredilgivningen från institut med likviditetskrav tillinstitut utan sådana krav. Samlidigt "måsle likviditetskravets höjdavvägas med hänsyn l.ex. lill den faktiska likviditeten och likviditetsutvecklingenhos olika gmpper av kreditinstitut". Inte ens för bankinstituten gällernågon enhetlig höjd på likviditetskraven - tvärtom varierar de mycket kraftigt.När man siktar mot neutralitet är det "inle befogat att likviditetskravensätts lägre än för bankema". Slutsatsen av kommitténs resonemang ärsåledes att man kan undgå snedvridning genom att ha samma likviditetskrav förde olika instituten men i prakliken är detla av andra skäl uteslutet attgenomföra. Om likviditetskrav förfinansieringsföretagen likväl anses böra införas är del av stor vikt atl man iså fall noga följer den faktiska utvecklingen för att någorlunda snabbt kunnarätta lill eventuella icke avsedda negativa effekter förfinansieringsförelagen. Som ett minimikrav ser institutet här kommitténs egetuttalande att i samråd med finansieringsföretagen bör ha möjlighetatt i sina tillämpningsföreskrifter ta hänsyn till om den fakiiska utvecklingenvisar på uppenbara nackdelar med en konstruktion av det slag kommiiténförordar. 2.2 Fullmäktige i riksbank För bankinslilulen användes sedanlänge i första hand likviditetskrav som det huvudsakliga permanenta medlet attreglera bankernas verksamhet. Mol bakgrund av att finansieringsbolagensrörelse i stor utsträckning är av samma karaktär som bankemas såväl vad gällerupplåningen som utlåningen föreslår kommittén att den kreditpolitiskalagstiftningens be- 1979/80: 159 89 slämmelser om likvidilelskrav skall ulvidgas lill alt ävenomfatta finansieringsbolagen. Fullmäktige vill understryka vikten av att kreditinstitutmed likartad verksamhet behandlas på elt likarlat sätl i kreditpolitisklhänseende, Denna likställighetsprincip tillmättes en stor vikl vid tillkomstenav den nuvarande kredilpoliliska lagstiftningen. Bibehålles den situation, somhittills fått råda, att finansieringsbolag och banker arbetar under olikakreditpolitiska villkor, kommer förskjutningen av kredilulbudel till förmånför finansieringsbolagen att fortsätta och förstärkas. En förskjutning avdelta slag, som enbart har sin grund i atl vissa institutgrupper inte"belastas" av kreditpolitiken medan andra gör del, framstår somsynneriigen olämplig. Väsentligt är också enligt fullmäktiges mening atllikviditetskravens effektivitet nedsattes. Då banker och finansieringsbolagarbetar på i stort sett samma lånemarknad måsle likviditetskraven - för att blihelt effektiva - omfatta hela systemet, dvs. banker och finansieringsbolagtillsammans. Fullmäktige vill mol bakgrund av ovanstående betona viktenav atl den krediipolitiska lagstiftningens bestämmelser om likviditetskravutvidgas lill atl även omfalla finansieringsbolag. Den kredilpoliliska lagstiftningenär uiformad så att i lagtexten anges ramarna för de olika medlen medan den merprecisa utformningen över-låles till tillämpningsföreskriftema. Fullmäktigeförutsätter - liksom kommittén - att denna lagstiftningsprincip inle ändras ioch med att bestämmelserna utvidgas till att även gälla finansieringsbolagen.Kommittén har emellerlid lagit upp till diskussion vissa aspekter påutformningen av likviditetskrav för finansieringsbolag. De fall som kommittén diskulerar är tre. Det försia gällermöjligheten att vid ett koncernförhållande eller liknande låtalikviditetskravet omfatta koncernen som en helhet i stället för varje enskiltföretag inom koncernen. I annat fall kan - som kommittén redovisar - heltorealisliska krav ställas. Enligt fullmäktiges mening är detta knappast någotproblem. I förarbetena lill den nuvarande lagsiiftningen anför departementschefenall möjligheter lill sådana konstmktioner bör finnas men att del inte finnsnågot skäl att uttryckligen ange detta i lagtexten. Departementschefen avsäghär för-eningsbankema. Denna möjlighet har fullmäktige också uinylljal. Molsvaranderesonemang bör enligt fullmäktiges mening kunna föras vad gäller koncernereller liknande i fråga om finansieringsbolagen. Del andra fallet, som kommittén diskuterar, gällerbehandlingen av skulder till bankinslitul. Kommiitén konstaterar först atl dethärvidlag är olämpligt att tillämpa samma konstruktion som gäller förbankinstituten, nämligen att låta bankskulder utgöra en avdragspost från delikvida medlen. Bankupplåning utgör nämligen för finansieringsbolagen en avformerna för medelsanskaffningen även på sikl. Kommillén diskuterar i ställetalternativen alt låta bankskulder behandlas som all annan upplåning, dvs. ingåi likviditetskvotens nämnare, eller att helt undanta bankskulder vid beräkningav likviditetskrav. Kommittén stannar för det senare alternativet. Enligt fullmäktiges mening är detla altemativ också detenda rimliga. Den invändning, som kommittén själv gör, atl detla kan leda viss snedvridning i konkurrensfömtsättningama mellan olika finansieringsbolagväger, enligt fullmäktiges mening, lätt. Mer väsentligt måsle vara att undvikaden "dubbelbelastning" som annars skiille upplräda. En kreditströmsom går från bankens inlåning genom lån från banken lill finansie- 1979/80:159 90 ringsbolag och så till den slutlige låntagaren skulleträffas av likviditetskrav både bos banken och finansieringsbolaget. Det tredje fallet, slutligen, somkommittén diskuterar, gäller behandlingen av finansieringsbolagsbankfordringar. Kommittén redovisar det välkända faktum alt ombanktillgodohavanden får räknas som likvid tillgång blirlikvidilelskravssyslemel inslabilt så till vida att fmansieringsbolag ochbanker genom egna transaktioner kan "blåsa upp" sin redovisadelikviditet. Kommittén vill dock inle föreslå att bankfordringar ej skall fåbetraktas som likvid tillgång utan föreslår i stället en spärregel medinnebörden alt banktillgodohavanden skall få inräknas bland de likvida medlenupp lill en viss gräns. Enligt fullmäktiges mening är denav kommittén föreslagna metoden rimlig. Å ena sidan kan intebanktillgodohavanden helt f medräknas eftersom del skulle kunna göralikviditetskraven illusoriska. Å andra sidan skulle det förefalla obilligt atlinle inkludera finansieringsbolagens "naturliga" form av likviditet. Fullmäktige vill dock i dettasammanhang framhålla viklen av atl likvidi-tetskravsbesiämmelsema inte låses ilagtexten. Som också kommittén framhåller måste , efter samråd medfinansieringsbolagen, ha möjlighet att göra de anpassningar av den faktiskakonstmktionen som ulvecklingen kräver. Kommittén diskulerar i sittbetänkande även frågan om elt likviditetskravs höjd för finansieringsbolag ochdrar den slutsatsen atl kraven i alla händelser till en början måste sättaslägre än vad som gäller för bankinslilulen . Fullmäktige är heltinförstådda härmed. Att ytterligare göra någon precisering nu är dock ogöriigt.Dels krävs ell bälire sialisliskl underlag från finansieringsbolagen och delsär likviditetskravens höjd naturligen avhängig av de krav som denallmänekonomiska situalionen ställer . Kommittén diskuterar ocksåmöjligheten och lämplighelen av att tillämpa något slag av utjämningsregel förfinansieringsbolags likvidilelskrav. Fullmäktige vill påminna om att lagtextenger möjligheter till en sådan konstruktion. anser inte attlikviditetskrav kan vara etl ändamålsenligl instrument atl begränsafinansbolagens ullåningsvolym. fäster därvid särskild vikt vid att finansbolagen utgören synnerligen Erfarenheten visar att en riktig avvägningav likviditetskraven gentemot bankerna möter avsevärda svårigheter trots altbankerna utgör en relativt sett mycket homogen gmpp. Del måsle möla betydligtstörre svårigheter all för elt stort antal finansbolag av myckel skiftandekaraklär ulforma likviditetskrav som dels är effektiva dels är konkurrensneutrala.En omfattande insamling av uppgifter från de olika förelagen blir dessutomnödvändig för att skall kunna fortlöpande upprätthålla enerforderlig kunskap om varje företags speciella förhållanden. Vid en jämförelse medlikviditetskraven för bankema måste också beaklas att den kreditpolitiskalagens likviditetsregler har ett mycket betydelsefullt syfle vid sidan avutlåningsbegränsning nämligen alt tjäna såsom placeringsinstrument. Sålundaavses likviditetskraven gentemot bankerna medverka till att inlåningsmedelanvändes för inköp av statsobligationer 1979/80:159 91 Molsvarande anspråk riktas intemot finansbolagen. Mol likviditelsregler för finansbolag lalar även all dessabolags upplåning är i en hell annan utsträckning relaterad till behovet avullåning än bankernas. Finansbolagen lånar hell naturligt endast upp de belopp,som behövs för utlåningen. Bankernas inläningsrörelse är på ett hell annal sällpassiv. Denna bild ändras inle pä något avgörande sätt av atl en viss del avbankernas inlåning är s. k. specialinlåning, om vilken en akliv konkurrens kanråda. Om likviditetskrav införes för finansbolagen, blir den praktiska effeklenväsentligen endasl all dessa bolags upplåning måsle utökas med de belopp, somerfordras för atl tillgodose likviditetskraven. Önskemål all i förekommande fall hålla tillbakafinansbolagens kredilgivning bör kunna tillgodoses på annal sätl. Det bör iregel vara möjligt för atl genom rekommendationer elleröverenskommelser med finansbolagen, företrädda av sin branschorganisation ellerpå annal sätt, uppnå önskad restriktivilel. I undanlagsfall och såsom etlyllersla remedium bör en ullåningsreglering kunna tillgripas geniemotfinansbolagen. Skulle i strid med vadbankföreningen har förordal, regler om likvidilelskrav för finansbolageninföras i den kredilpoliliska lagen, anser bankföreningen angeläget att kravenutformas så alt full konkurrensneutralitet upprätlhålles mellan bolagen. Dessutom bör regler omlikviditetskrav få en mer preciserad utformning än enligt förslaget. Kommittén har utgått ifrån attlikviditetskrav för finansbolag skall vara lägre än för banker. I lagtexten bör denna uppfattning avspeglas så atl maximigränsenför likviditetskrav för finansbolag sättes betydligt lägre än för banker. Kommittén har diskuterat huruvida finansbolagensbanktillgodohavanden skall få räknas såsom likvida medel och har stannat föratt så bör ske upp lill en viss gräns som skall fastställas av itillämpningsföreskrifter. Utgångspunkten skall därvid enligt kommiitén kunnavara vad finansbolag . Innebörden av detla uttalande för den prakliskatillämpningen på är oviss. vill i likhei medkommittén fästa avgörande vikl vid atl banktillgodohavanden rimligen måste sessåsom den naturliga formen - och oftast den enda formen av likvida tillgångarför ett finansbolag. Detta bör påverka regelsystemet. Också förslaget omlikviditetskvoter för finansieringsbolagen passar mindre väl. Preciseringaröver vilka likvida medel som skall ingå i kvoten saknas. Kommittén pekar själv på att ett likviditetskrav påfinansieringsbolag kommer atl ha en mycket negativ effekt på lönsamheten som pålängre sikt får bäras av finansieringsföretagens kunder - de mindre ochmedelstora förelagen. Del måsle vara en fördel om bolagen själva fårkonsolidera sig genom självgenererande lönsamhet. Likviditetskravets syftebeträffande bl.a. bankema är alt delta skall tjäna som placeringsinstrument förbankernas inlåning. Några placeringskrav släller emellertid ej kommittén påfinansieringsbolagen, varför delta moliv saknas beträffandefinansieringsföretagen. 1979/80:159 92 För atl nå en mer eller mindrepermanent kontroll över finansbolagens expansionstakl föreslår kommitténreglerom likviditetskrav. Dock saknas en specifikation över vilka likvidatillgångar som skall ingå i finansbolagens likviditetskvot. Den endaprecisering som finns i lagtexten är alt fordringar på staten ochbostadsobligationer skall inräknas. Båda dessa placeringsalternaliv ärdock för finansbolagen hell rörelsefrämmande. Betr. bankerna är syftet medlikviditetskravet alt della skall tjäna såsom placeringsinstrument förbankernas inlåning lill bostadssektorn. Kommillén släller ej heller några kravpå alt finansbolagen skall göra i föregående siycke nämnda placeringar. Delframstår däremoi som självklart atl fordringar på bank eller annatfinansinstitut skall inräknas bland likvida tillgångar. Påståendet på sid. 135 ibeiänkandei alt det samlade likviditetskravet skulle sjunka till om enplacering företogs i finansbolag istället för en bank förefaller olyckligtformulerat. Om etl institut nämligen åläggs alt hålla i likviditet ochhåller det ålagda så blir resultatet också i likviditetskvot och inle någotannat. Den verkliga efteklen av elllikviditetskrav på finansbolagen kommer att bli att dessa tvingas öka sinupplåning i följd av likviditetskravet. Resullatet blir en"uppblåsning" av finansbolagens balansomslutning och ökaderäntekostnader som påverkar deras lönsamhet negaiivt. På sid. 133 i betänkandet påstårkommittén att bankemas och finansbolagens sammanlagda upplåning i slort setlkan anses given. Kommittén bortser i detta resonemang dock helt ifrån att detfortfarande kvarslår en stor fri marknad utanför den reglerade där både bankeroch finansbolag forlfarande kan komplettera sin upplåning, som annars skullebli föremål för kredilgivning företag emellan. Visserligen uppnås den avseddaeffekten på kort sikt men lill prisei av en icke önskad uppdrivning avräntenivån på den fria marknaden. Detta leder till en åtföljande ökning avfinansbolagens utlåningsränlor, vilket i sista hand drabbar finansbolagenskunder. Likviditetskravels funktion ibanksystemet är i hög grad all tjäna som prioriteringsinstrument förstatsupplåningen och bosiadsfinansieringen. En motsvarande roll kan regler omlikviditetskrav näppeligen tilldelas i finansbolagens verksamhet.Likviditetskraven Ijänar i bankernas verksamhet huvudsakligen som ettplaceringsinstrument för att transferera spararnas inlåning tillkapitalmarknaden och har myckel liten betydelse för stabiliseringspolitiken. Såsnart kravet är uppfyllt har likviditetskravet ingen stabiliseringspolitiskeffekt. Trols alt bankerna utgör enrelativt homogen grupp har likvidilelskrav visal sig vara svårhanterligt försåväl som bankerna vilket för övrigt framgår av sid. 9 i SverigesRiksbanks förvaltningsberättelse . En tillämpning av likviditetskravför den myckel heterogena grupp som finansbolagen ulgör, måsle innebära heltandra och större svårigheter än beträffande bankema. Kommittén framför t. ex.att finansbolagens upplåning i bank borde ingå i likviditetskvotens nämnaremen anför det olämpliga i atl denna ullåning då drabbas av dubblalikviditetskrav (se sid. 135 i betänkandet). Vidare kan det här erinras om atllikviditetskravet måste moiiveras och formuleras hell annorlunda alll efler somfråga är t. ex. om facloring. leasing, avbetalning eller kontokort. Det framgår av kommillénsframslällning all etl likvidilelskrav på finansbolagen kommer att ha en mycketnegaliv effekt på lönsamheten. 1979/80:159 93 Detta beroende på att skillnaden i förränlningen mellanplacering i likvida medel och utlåning är betydligt myckel större ifinansbolagen än hos bankerna. Den genomsnittliga räntenivån både på in- ochutlåning ligger belydligl lägre i bank jämfört med finansbolag. Kommitténredovisar etl räkneexempel där man försöker bedöma effeklen av ettlikviditetskrav. Vid en ränlespännvidd på mellan upplåning och altemativplacering i likvida medel saml en höjning av del faktiska likviditetskravet med10% kommer räntabiliteten på totalkapitalet att sjunka frän 2,lill 1,)lillämpade på finansbolagens toiala balansomslutning per den 31.12.1976 vilketkommitténs exempel förutsälter. skulle innebära en resultatförsämring istorleksordningen vilket skall sältas i relalion till finansbolagensredovisade nettovinst på . Om man antar att hela kostnaden skullekunna överlastas på kredittagama, skulle detla innebära en höjning avutlåningsräntoma med 1,beroende på hur stor del finansbolaget har i bundnakrediter. Om likviditetskrav appliceras på finansbolag kommer detydligen alt ha samma höjd oberoende av verksamhelsslag hos finansbolaget.Delta kan innebära att om man introducerar likviditetskrav för atl begränsakonsu-menifinansieringen så kommer även näringslivskredilema, vilka i förstahand går lill mindre och medelstora företag, all belastas med kosinadernahärför. Av ovan redovisade skäl avvisas i sin helhel förslaget attställa likviditetskrav på finansbolagen. Det må här slutligen anmärkas att kommitténs jämförelse avlönsamheten i banker och finansbolag (se sid. 137 i betänkandet), som måhändaär riktig i sig har en naturlig förklaring i skillnaden i institutenssoliditelstal. Kommillén föreslår ju kapitaltäckningsregler som kommer alt geen soliditet på , vilket f. ö. merparten av finansbolagen redan har.Bankernas soliditet är i genomsnitl knappt hälflen av denna siffra. Heltnaturligt måste, för all soliditeten skall kunna bevaras, finansbolagenslönsamhet -mätt i räntabilitet av sysselsatt kapital - vara dubbelt så hög sombankernas. anser inle att entillämpning av likviditetskrav gentemot finansbolagen kan vara ettändamålsenligl instmment atl begränsa dessa bolags utlåningsvolym. Som skäl för bankens ställningstagande kan anföras desvårigheler som visat sig vara förbundna med tillämpningar av likviditetskravför bankerna, vilka jämfört med finansbolagen får betecknas som en homogeninstituts-grupp. införande av likviditetskrav för finansbolagen kan sålundabefaras möla stora svårigheter vad gäller dels hänsynstagande till kravet omkonkurrensneutralitet, dels etl uppnående av eftersträvad effektivitet. Ytterligare argument motlikviditetskrav för finansbolagen är att det måsle betecknas som hellrörelsefrämmande för finansbolagen att göra placeringar i t. ex. statspapperoch bosladsobligalioner. För finansbolagen gäller vidare att dessa bolags upplåningär direkt kopplad till etl resursanskaffningsbehov. till skillnad mot vadsom gäller för bankerna föreligger del elt direkt och samband mellanfinansbolagens utlåning och behovet av upplåning. Detla förhållande innebär allett likviditetskrav för finansbolagen får som väsentlig praktisk Prop.1979/80:159 94 kvoter skulle vara effektiva som kredilpoliliska redskapför slyrning av kapitalmarknaden. 1 della avsnitt tas på motsvarandesätl som beiräffande likviditetskravet upp mer detaljerade synpunkier påförslaget alt lillämpa utlåningsreglering på finansbolagen. Flera av de remissinslanser som iövrigt är kritiska mot en kreditpolitisk reglering av finansbolagen godlar atlullåningsreglering får lillämpas gentemot dessa. Regleringens extraordinärakaraklär framhålls dock och det påpekas att den inle bör få gälla annat än förkorta tidsperioder. Några remissinstanser avvisar förslagel också angåendeullåningsreglering.