prop · G3039 · 1979-12-31 00:00:00 — Dä några direkta missförhållanden inte framträtt haremellertidarbetet fått slå tillbaka för mer angelägnalagstiftningsuppgifter. Riksförbundei ser nu med tillfredsställelse att enmodernisering av FAL slår på lagstiftningsprogrammet. Förutommoderniseringsbehovet pekar direktiven på den utveckling som pågår påkonsumentpolitikens område, vilken gör det naturligt atl även pröva i vad mänanledning flnns all förbättra konsumentskyddet på försäkringsområdet. Det är uppenbariigenen realitet att konsumenterna i vissa avseenden är och i vart fall uppfattarsig vara i underiäge gentemot försäkringsbolagen. Problemet är allvariigt frän konsumenlskyddssynpunkt.Kommittén lar fasta på delta och framhåller just konsumentskyddsintressei som etlviktigt skäl att i en särskild konsumentförsäkringslag (KFL) särbehandla konsumenlförsäkringar.Man framhåller "att privatpersoner som försäkringstagare, i motsats tillföretag som försäkringstagare, är att betrakta som konsumenter och bör åtnjutasamma skydd mot övermäktiga medkontrahenter som konsumenter eljest åtnjuter." Föralt kunna sälla in de rätta botemedlen finns det enligt riksförbundets meningskäl atl närmare söka analysera vari de påstådda bristerna i dagenskonsumentskydd består. I. Försäkringsbranschen iSverige har på grund av dess sociala betydelse slätt under statlig lillsynunder snart 100 är. Den är den kanske mest övervakade och av reglerkringgärdade sekiorn av näringslivet, regler som utformats efter de speciellabehoven på etl mycket särpräglat område. Detta utesluter givetvis inte att reformerkan övervägas och vara befogade. Men det vore snarasi förvånande om densenkomna konsumentlagstiftning med betydligt blygsammare ambitionsnivå som ägtoch äger rum inom delar av näringslivet i övrigt skulle ha något väsentligt autillföra konsumentskyddet pä försäkringsområdet. Denna lagstiftning lar främstsikte på au skydda konsumenten mot mindre seriösa förelags agerande och denuppställer 1979/80:9 104 minimikravsom överensstämmer med vad som normalt iakttas från seriösa företags sida. Inomförsäkringssektorn tillåter inte existerande lagstiftning annal änseriösa förelag. 2.Såvitt angår konsumenternas rättigheter och skyldigheter - det område somförslaget till KFL täcker-bör vidare noteras au del faktiska lägel när delgäller konsumenternas skydd är ett helt annal - och avsevärt bättre - änsom framgår vid en läsning av FAL. I praxis har successivt utvecklats en alltliberalare tillämpning av lagen när del gäller följderna av dröjsmål medpremiebetalning, brott mot säkerhetsföreskrifter, regressrätt m. m. GenomAllmänna bestämmelser 1976 (AB), som är gemensamma för alla bolag i konsumeniförsäkringsbranscherna,kodifierades denna praxis. Det faktiska rättsläget för konsumenten iförsäkring framgår sålunda i viktiga delar av AB, inte av lagen. AB förelåginte när direktiven för kommittén utfärdades. De bifogas (Bilaga 1). Försäkringsräuskommitiénnämner i betänkandet AB i det deskriptiva avsnillet (sid. 55 fO. I övrigt tasingen hänsyn till rättsläget enligt AB. Det kan synas märkligt att i etlbetänkande, som skall vara underiag för bedömande av reformbehov i lagstiftningingen redogörelse finns fördel faktiska rättsläget i viktiga avseenden.Förklaringen lorde vara alt kommittén, som lagt fram förslag till nyatvingande regler till konsumenternas skydd, funnit det ointressant au redovisai vad mån dessa förslag överensstämmer med tillämpade villkor och i vadmän de även i sak är reformer. Det intressanta för kommittén är alt reglernaföreslås bli tvingande och all de avviker från F . (Jfr uttalandet idirektiven: "Försäkringsbolagen synes visseriigen i allmänhet tillämpa lagoch villkor liberalt, men det måste vara långt tryggare för försäkringslagarnaalt deras intressen tillvaratas genom uttryckliga lagregler.") Denmetod för redovisning av materialet som kommittén valt har sålunda sinförklaring. Den blir dock mycket försåtlig för den som pä endasl detta underlagskall bedöma reformbehovet och reformernas lämpliga innehåll. Kunskap om detfaktiska rättsläget och de lösningar som finns i AB kan här inte vara oviktig.Några exempel kan här ges. Eltårsavial(6 S) har praktiserats i konsumentförsäkringar. Bestämmelse häromfinns i AB. Kunden kan alltså "varie år pröva om han vill hasin försäkring kvar eller om han skall vända sig till annat bolag som han anserha billigare eller förmånligare villkor" (sid. 5). Här är intefråga om någon reform i sak. Viktigareär frågan om konsumentens skydd vid dröjsmål med premiebetalningen. Kommitténuttalar om detta i sammanfattningen (sid. 15): "Denuvarande beslämmelserna är här mycket stränga mol försäkringstagaren.Tidsfristerna för premies betalning är korta och ett dröjsmål medför utanvidare att försäkringsskyddet upphör eller suspenderas, vilketkan fö förödande konsekvenser för försäkringstagaren om olyckan är framme.Kommittén föreslår därför nya regler som i fiera avseenden medför förbättradtrygghet för försäkringstagaren." Omman jämför med AB, och inte som kommittén med FAL, är reformen dock begränsad.Förslaget bygger i själva verket på AB som i sin tur har byggts på denförsäkringspraxis som successivt utbildats. Motiveringen till deföreslagna längre lidsfristerna är exakt densamma som låg lill grund för AB.Nyheten i förslaget begränsar sig til! atl skyddet upphör försl efteruppsägning, inie från det dröjsmålet inträdde. (Denna i och för sig inteoviktiga reform kan dock fä ogynnsamma "biverkningar" för konsumenternaom dagens "räddningsarbete" genom olika påminnelser försvinner och 1979/80:9 105 konsumentendärför av glömska eller oföretagsamhet kommer att stå ulan skydd när annullationskett.) Närdet gäller åsidosäuande av biförpliktelser av olika slag framhåller kommittén(se t.ex. sammanfattningen, sid. 17) att gällande lags system "ofta leder lillall en stel allt-eller-intet-regel tillämpas". I vad avser t. ex.säkerhetsföreskrifter blir detta uttalande vilseledande, eftersom lagen iallmänhet inte tillämpas. Enligt blir det vid brott mol sådan föreskriftnormalt ett avdrag om på eljest utgående ersättning, dock lägst 1 000 kr.Som ett exempel på andra lösningar än förslagets praktiskt svårhanteriigaallmänna skälighelsregel (20 S) måste de bestämmelser som faktiskt gäller- och som framkommit efter erfarenheter i praktisk hantering - ha sitt givna inlresse.DeUa desto mer som även FRK förutsätter all "mer preciserade föreskrifterkan uppställas i villkoren". Belräffandeförsäkringsgivarnas regressrätt (sid. 124) bör det vara av intresse att noteraatt den försäkringsgivarnas praxis som FRK förordar bli kodifierad genomlagstiftning redan är kodifierad genom AB. Regressrätten mot privatperson ärbegränsad lill fall av uppsåt, grov vårdslöshet (eller vårdslöshet i sambandmed rattfylleri och rattonykterhet). villkor inom företagssektorn, som allmänt börjar användas från den 1maj 1978, blir regressrätten mot privatpersoner på samma sätl begränsad. Iför konsumenterna viktiga avseenden är sålunda det faktiska rättsläget ettannat och avsevärt förmånligare än som framgår av FAL och därmed avbelänkandet. Detta bör uppmärksammas vid överväganden om ett särskiltreformbehov i vad avser konsumenter och reformernas lämpliga innehåll. Redan vid AB:s tillkomst var man medveten om i vissa delar måhända inte funnit idealiska lösningar. Detta gäller främstreglerna om verkan av försummad premiebetalning saml värderingsreglerna,speciellt i vad avser lösören. Man var inställd på att man kanske snart nog, iljuset av vunna erfarenheter, måste överse och revidera dessa regler. Deltaarbete har påböriats. Ovan har framhållits atl konsumentskyddet påförsäkringsområdet måsle förbättras sä att konsumenternas underiäge och känsladärav i största möjliga mån molverkas. Försäkringsbranschen har desto mindreanledning alt blunda för detta som målet för dess verksamhet ovanligt renodlatär anpassning lill och tillfredsställande av kundernas försäkringsbehov. Redankänslan av oiillfredsslällelse är allvariig. Vad under 1 och 2 ovan anförts kandock ge anledning till ivekan om roten till det onda i någon väsentlig män äralt finna i brister i de rälligheter som lag och villkor gerkonsumenterna. En sak är atl följsamhet till erfarenheter och utvecklingenalllid krävs och all i den meningen reformer - siörre eller mindre - alllid måsievara aktuella (se ovan under 3). Men riksförbundet vill rikta uppmärksamhetenpå atl dagens brister i konsumentskyddet kanske väsentligen ligger i, interättigheternas innehåll ulan i garantierna för att alla konsumenter verkligenkommer i åtnjutande av de rättigheter de har. Huvudparten av anmäldaförsäkringsfall regleras utan tvivel lill kundernas fulla belåtenhet. Menkänslan av underiägsenhet, t. o. m. maktlöshet, är förklarlig när en kund färavslag eller prutning på sina yrkanden. Alllför många lorde resignerainför denna känsla av maktlöshet, utan alt orka mobilisera den aktivitet somkrävs för att utröna om han har rätt och i så fall alt hävda denna räu. Myckethar gjorts på detla fält i form av bl. a. ökad information, införandel avbesvärshänvisningar, nämnder och reklamationsorgan samt rättshjälp ochrättsskydd. 1979/80:9 106 otvivelaktigtåterstår ännu åtskilligt för atl målet skall vara uppnått; alt alla konsumentergaranteras den rält som lag och villkor ger. Här kan konstateras all denna typav brister i konsumentskyddet inte botas av reformer i de avseenden somföreslås av FRK. Hänvisningentill övrig konsumentlagstiftning och talet om alt konsumenter somförsäkringstagare "bör åtnjuta samma skydd mot övermäktiga medkontrahentersom konsumenter eljest åtnjuter" leder sålunda i sig inte till några kravpå reformer i fråga om konsumenternas rättigheter och skyldigheler iförsäkring. Detla utesluter inte atl en "nivåhöjning" i form av ökat s.k. "slarvutrymme" kan övervägas. Avgörande bör dock här bli om konsumenlkollekiivenoch samhället, säväl generellt sett som i fråga om viss eller vissaförsäkringsformer, har råd med detta från återkommer nedan lill denna viktiga fråga i avsnittetRiskgemenskap och skydd vid skada. Konsumentskyddsintresseijämte uttalanden i direktiven atl det kan vara naturligt all utredningsarbetetsker i etapper är de skäl kommittén anför för all lägga fram förslag tillsärskild lag om konsumenlförsäkringar. Det är dock förenat med stora nackdelar,som kommittén inte alls berör, med att på detta sätl bryta ut ett område försärbehandling och beslul. Särbehandling av konsumenter i betydelsen"enskilda medborgare i deras egenskap av privatperson" är naturiiginom köprätien. I försäkring blir den konstlad. Utanför den nya lagen skullefalla mängden av småföretagare, familjejordbrukare m. fl. som i slorl kräverliknande behandling som konsumenter. Ifråga om l. ex. försäkringar avpersonbilar föreligger ofta ingen skillnad i det försäkrade intresset vare sigbilen ägs av etl stort eller litet företag eller av en privatperson. I mångafall används dessutom bilen för samma ändamål. Den konstlade gränsdragningenframträder även däri att sådana i och för sig typiska konsumentförsäkringar somsmycke-, päls-, ur- och kameraförsäkring samt försäkring av hundar, katter ochridhästar, liksom även kollekliva försäkringar, måst lämnas utanför. Dekostnadsökningar som följer av det utökade "slarvutrymmet" i föreningmed den påtvingade solidariteten i individuell försäkring med de slarviga och ivissa fall t. o. m. illojala konsumenterna kan lätt göra all de skötsamma istället väljer kollektiva försäkringsformer med åtstramat slarvutrymme,innebärande striktare ansvarsbegränsningar eller hårdare påföljder vid t. ex.brott mot säkerhetsföreskrifter. Man måste sälunda i detta lagstiftningsärendevara fulll medveten om att den konstlade avgränsningen leder lill att man inästa etapp i stor utsträckning är uppbunden om lika skall behandlas lika.Svåra problem kan förväntas, särskilt när det gäller nedsättningsreglerna, somfåll sin utformning under tydligt inflytande av atl frågorna inte antas varasärskilt betydelsefulla i nu aktuella försäkringar och att praktiska fallförmodas bli sällsynta. Detsagda leder till att riksförbundet inte kan förorda atl vissa försäkringar somföreslagits bryts ut till särbehandling i en särskild konsumentförsäkringslag.Man måsle i vart fall fråga sig om säriagstiftning med tvingande regler lillkonsumentens skydd är så angelägen alt man måste bortse från nackdelarna. mening kan så inte vara fallet. Några akuta missförhållanden somkräver snabba ingripanden har inte påvisats. Sedan direktiven utfärdades har ABtillkommit. Dessa tillämpas av alla svenska och utländska bolag med koncession påsvensk marknad. De är som ovan nämnts nu i vissa delar mogna för revision pågrundval av vunna erfarenheter. 1979/80:9 107 sådanrevision kommer givetvis kommitténs förslag alt utgöra ett viktigt malerial.Del är naturligt all arbetet med revision av AB, på sätt som skedde vid AB:stillkomst, kommer atl ske i lämplig samverkan med och Försäkringsinspeklionen.Något praktiskt men för konsumenten lorde del inte vara att de nya regler somkommer fram i revisionsarbetet inte blir formellt tvingande. Del torde irealiteten vara uteslutet atl något bolag kommer att avvika från reglerna i förkonsumenterna försämrande riktning. Fråganom reglernas tvingande karaktär är värd att ytterligare något belysas. Alt göraFAL:s reglering i för kunderna viktiga avseenden tvingande var naturiigt ochhögst angeläget vid FALs tillkomst mot bakgrunden av då påvisade missbruk avavtalsfriheten. är frågans praktiska betydelse ytterligt nedtonad. Detkan visserligen i vissa fall råda delade meningar om vad elt rimligtförsäkringsskydd bör omfatta och hur, såviii angår kundernas förpliktelser avolika slag, en rimlig avvägning av de "skötsammas" och de"slarvigas" intressen inom kollektiven bör göras. Men del torde varaallmänt omvittnat atl försäkringsbolagen numera inte kan sägas ha missbrukatavtalsfriheten. Kommittén yttrar härom (sid. 98): "De nuvarande reglernaom försäkringsavtal har sin historiska förklaring i att de har tillkommit somreaktion mot missbruk vid formuleringen av försäkringsvillkor. Missbruket haremellertid till stor del försvunnit, bl. a. som en följd av lagstiftningen.Under senare är härjämte myndigheternas verksamhet försäkringsgivarnas egeninställning framträtt som drivkraft för ändringar i de rättsliga förhållandenarörande försäkring." Som tidigare framhållits uppvisar AB en avsevärthögre skyddsnivå för konsumenterna än det minimum FAL ger. Delbör å andra sidan noteras atl det är förenat med nackdelar atl göra försäkringsrättsligaregler tvingande. Ett exempel på detta utgör 21 S i förslagel (framkallande avförsäkringsfallet). På grund av atl regeln gjorts tvingande har det absolulaskydd konsumenten har om han visat vanlig "normal" vårdslöshetmåst tunnas ut i lagtexten så all detta skydd endast flnns vid"ringa" vårdslöshet. I andra hänseenden kan man, genom atl görareglerna tvingande, åstadkomma en olycklig "läsning" som kan bli etthinder för en smidig anpassning lill erfarenheterna och för införande, kanskepä försök, av för alla parter fördelaktigare regler. Frän denna synpunkl kännerriksförbundet viss tvekan om reglerna om premiebelalning verkligen är mogna attnu i detalj regleras genom tvingande lagstiftning, pä sätt kommittén föreslår.Som ovan nämnts har ett arbete med översyn av dessa regler i AB påböriats,varvid erfarenheterna av nuvarande regler och konstruktiva uppslag tillförbättringar och deras konsekvenser noggrant skall prövas. För dagen kanriksförbundet inte presentera någon färdig, väsentligt annorlunda och bättrelösning på problemen än kommitténs. Detla utesluter inte att andra lösningarkan vara värda att pröva på det mindre "deflniiiva" sätt somändringar i AB innebär, jämfört med en tvingande lagreglering. Premiebetalningsreglernaär ett bra exempel på all argumentet "olycklig låsning" inte alltidkan tillbakavisas med hänvisning till alt reglerna endast är minimiregler.Genom den detaljreglering av problemet som förslaget innehåller är utrymmetför prövning av annoriunda modeller - en sådan prövas f n. i -ytterligt begränsat. Detär sålunda inte någon självklarhet att ambitionen att göra reglerna tvingandealltid är den lämpligaste ens från konsumentsynpunkt. Det kan i vart fall inteses enbart som en nackdel all den ytteriigare tvingande regleringen - utöver FAL:snivå - anstår till dess reformarbetet av FAL i sin 1979/80:9 108 Med riksförbundels ståndpunkt föreligger det för övrigi ingahinder au, om en delreform i någon fråga skulle anses mycket angelägen förkonsumenterna, en sådan genomförs inom FAL:sram. avstyrker ärendast alt konsumenlområdel, med den konstlade gränsdragning som blirnödvändig, bryts ut ur FAL till separat lagstiftning. Medden linje riksförbundet förordar kan även arbetet med att söka bevara dennordiska rättslikheten på området fortsätta. Riksförbundei anser detta viktigt.Varken i eller planeras någon säriagstiftning förkonsumentförsäkringar. Sådana planer flnns inte heller för harmoniseringsarbetetinom EG, varav är beroende. Genom införandet av en särskild KFL hos ossskulle inte bara den nordiska rättslikheten inom konsumentförsäkringsområdet gäförlorad. Utsikterna för ett fruktbart, nordiskt samordningsarbete inom det övrigaförsäkringsfallei kan inte bli särskill ljusa om är uppbundet avgenomförd lagsliftning rörande konsumenters försäkringar. Syftetmed lagstiftningen (5.3) Konsumentskyddet (5.3.1) EnligiFRK skall syftet med lagstiftningen i dagens läge inte enbart vara alt skyddaförsäkringslagarna mot missbruk; den skall även syfta till atl verka för allkonsumenterna erhåller "en god försäkring till rimligt pris". I frågaom detla nya syfte hänvisas lill de nya synpunkler i debatten som framkommit iutlandet. Mot den bakgrunden har kommittén vidgat perspektivet och behandlatinte bara den civilrättsliga lagstiftning som är central enligt direktiven ulanäven vissa andra inom lillsynsrätten och näringsrätien. 1betänkandet tas under särskilda rubriker upp vissa huvudfrågor rörandekonsumentskyddet som även riksförbundet flnner viktiga att var för sig samlatbehandla. Riksförbundei övergår härtill. Riskgemenskapoch skydd vid skada (5.3.2) Underdennarubrik erinrar kommittén först om vissa grundläggande fakta. a. alt fråga är om privatförsäkring, inte socialförsäkring, auersättningarna jämte kostnader väsentligen måste täckas av och atlanslutningen till försäkringen, bortsett från trafikförsäkring, är frivillig. Kommitténkonslaierar alt en lagsliftning till konsumenternas skydd inte endast bör syftatill an genomdriva regler och försäkringsvillkor som ger försäkringstagarnastörre förmåner och att det mer än tidigare är nödvändigt attuppmärksamma kosinaderna för försäkringsskyddet. "Lagsliflningen måsle"framhåller kommittén "uppenbariigen lämna utrymme för en rimlig avvägningav försäkringsskydd och kostnader". Riksförbundei vill understryka detta. Fråganär vad som i dagens läge mer konkret är en rimlig avvägning mellan skydd ochkostnader för konsumenterna. Givet äran oskäliga villkor inte får förekomma ensom de skulle kunna förbilliga kosinaderna för försäkringen. Delta är ingennyhet och framställs inte heller av kommittén som en sådan. När det i övrigtgälleratt komma på fast mark i avvägningen vill riksförbundet som utgångspunktmed livligt instämmande citera några uttalanden av kommittén. Den framhållersålunda att redan i FAL "ett betydande skydd 1979/80:9 109 motkonsekvenserna av den egna vårdslösheten lämnas, även i fall där man kundevänta att detta väcker mindre förståelse hos försäkringstagare som vet med sigatt de själva är omsorgsfulla och aktsamma. Det främsta exemplet härpå är 20 SFAL, som - genom en visseriigen dispositiv regel (upptagen i AB, riksförbundetsanm.) - ger försäkringshavaren rätt lill ersättning för skada som har orsakatsgenom vårdslöshet som inte är grov." Kommittén säger vidare alt FAL:sregler om upplysningsplikt är"- särskilt i jämförelse med motsvaranderegler i andra länders rätt - präglade av en jämförelsevis tolerant inställningtill förseelser mot upplysningsplikten." Slutligen uttalar kommittén attförsäkringsbolagens praxis kännetecknas av uppfattningen "att när skadahar inträffat och behov av försäkringsersäuning uppstått, stränga sanktioneroch moraliserande inte är på sin plats, utan att del vikliga är att den skadelidarideinte lämnas blottställd." Kommitténkommer beträffande avvägningen i dagens läge mellan skydd och kostnader fram slutsats, som inte är klart uttalad men som går som en röd tråd genom reformförslagen; skyddet mot den egna oaktsamheten bör ökas, "slarvulrymmet"bör vidgas. Den uttalade slutsatsen är mera försiktig och diffus. Den lyder:"Del synes viktigt att lämna eu grundläggande skydd mot svåra ekonomiskaförluster även vid oaktsamhet. Är det motstående intresset blott vissa premiebeialareskänsla av att del vore oräiivisl, all de som är mindre noggranna än de självaskall ha försäkringsskydd, synes ringa hänsyn böra las därlill." Densist citerade meningen ger vid handen atl kommittén inte beaktat degrundläggande fakta från vilka den startat siu resonemang (se ovan). Det ärinte enbart fråga om vissa premiebeialares känsla av orättvisa, som man kansälta sig över. Fråga är om praktiska realiteter. Blir försäkringen för dyr förpenningsvaga grupper? Kommer känslan av orättvisa att göra alt man söker sigtill kollektiv med åtstramat slarvutrymme och därför lägre ? 1 detsenare fallet får man ett s. k. molurval i del ursprungliga kollektivet som ytteriigareökar dess . All på delta sätt leva med och ständigt beakta den privataförsäkringsrörelsens grundförutsättningar kan sägas vara eltförsäkringsbranschens vardagsproblem. Eltsakskäl åberopar kommittén för att generellt öka slarvulrymmet inom försäkring.Man pekar pä "hur utvecklingen gått framåt" inom skadeslånds-rältenoch trafikförsäkringens område. vill här endast erinra om attifråga om utformningen av dessa regler allmänheten inte har något val medanförsäkring i övrigi är frivillig. Slutsatsenatl slarvutrymmet i försäkring för konsumenter generelll bör ökas synes sålundai och för sig inte vara underbyggd med några bärande skäl. Man har snarasi del intrycketatt kommittén, utan försök till närmare vägning, allmänt funnit det naturiigtatt FAL är omodern och all "utvecklingen har gått framåt" så atl skyddsinlresselbättre kan tillgodoses. I direktiven sägs att kommittén skall "överväga ivad mån de begränsningar i försäkringslagarnas skydd som försäkringsavialslagenpå många områden medger framstår som berättigade under nuvarandeförhållanden." Delmåste vid sädana överväganden vara viktigt all betrakta samspelet mellansamhällsutvecklingen i stort och försäkringsskyddels omfattning och pris. Detär uppenbart att det sedan FALs tillkomst har skett en fortlöpande, myckel omfallandeutvidgning av konsumentförsäkringsskyddels omfallning. Nya skadehändelser harinkluderats och villkoren liberaliserats i olika avseenden långt utöver denminiminivå som utgör. 1979/80:9 HO Denenskilda villkorsliberalisering som haft den slörsia ekonomiska betydelsen förden skadelidande torde vara införandet av nyvärdesersättning i slutet av50-talet för hem-, villa- och fritidshusförsäkring. Utvidgningarna iförsäkringsskyddet har väsentligen skett frän andravärldskriget fram till början av 70-talel. Den ökning av försäkringskostnadernasom utvidgningarna medförde var möjlig att bära för konsumenten därför att realinkomstensteg , som de skadefördyrande faktorerna - framför alllinflation och brottsutveckling -inte hade en väsentligt annoriunda ökningstakt.Vi är nu inne i en period med stagnation i den ekonomiskautvecklingen, innebärande oförändrad eller sänkt reallön för flertalet.Samtidigt är inflationen hög och brousulvecklingen allvariig. Den senare harbl. a. tagit sig ullryck i en mera avancerad teknik, som lett till ökadeutredningssvårigheter när del gäller exempelvis inbrott.