prop · G3039 · 1979-12-31 00:00:00 — Befogenheten att fana beslut mäste koncentreras till en myndighet.Detta hindrar inte atl denna myndighet samarbetar med andra myndigheter. skall utöva också den mera omfattande granskning somförutsätts i förslaget är nära samarbete med KOV/KO angelägel. Avdet som tidigare framförts i yttrandet framgåratt KFL inte är lämpad förflertalet personförsäkringsformer. FRK ullalar emellertid atl börvara utgångspunkten för bedömningen av villkoren även förde försäkringar somfaller utanför KFL (s. 168). Detta torde enligt riksförbundet kunna leda tillorimliga resultat. En av grundfrågorna för personförsäkringens del är hur manbäst skall ta tillvara den enskildes integritet. En eventuell granskning av personförsäkringsvillkorskall enligt ell uttalande av FRK ske med utgångspunkt härifrän (s. 260).Detta torde emellertid vara en mycket svär uppgift sä länge frågorna inteblivit utredda i FRK:s fortsatta arbete. Ett uttryckligt uttalande på dennapunkt i propositionen vore emellertid önskvärt. Eftersompersonförsäkringsskyddet i första hand täcks av den allmänna försäkringen, arbetsmarknadsförsäkringarnaoch de frivilliga gruppförsäkringarna är del ett oavvisligt krav att defrivilliga individuella försäkringarna skall kunna vara individuellt anpassade.Risken för att denna individuella anpassning skulle försvåras av en offentligoch konkurrenshämmande kontroll över villkoren bedöms av riksförbundei varastor varför 283 a S FRL ocksä avstyrks för personförsäkringsformernas del. Ocksåi andra avseenden omfattar förslaget till villkorsgranskning etl vidare fält änKFL. Försäkring som grundas pä grupp- eller kollektivavtal undantas sålundafrän KFL:s område (18 2 st.) men faller under granskningsmyndighetenskompetens. ifrågasätter om inte försäkringar av detla slag ocksäbör undantas från granskningen. Som påpekats i det särskilda yttrandet avexperterna medför en utvidgad granskning enligt FRK:smodell indirekt en statlig granskning av försäkringsvillkor som harfastställts i kollektivavtal, något som skulle kunna innebära en allvariigbegränsning i arbetsmarknadsparternas fria förhandlingsrätt. Riksförbundetvill till slut framhålla att om FRK:s förslag till villkors-granskning godtasbör i vart fall bestämmelserna 19 till 21 SS brytas ur KFL:s tvinganderegelmassa och i stället behandlas på samma säU som övriga omfattningsvillkor. Förslagetom ändring i lagen om skiljemän m. m. 1samband med införande av lagen om rättegången i tvistemål om mindre värden (småmålslagen),som trädde i kraft ,gjordes en ändring i Prop.1979/80:9 161 lagenom skiljemän som i praktiken innebär aU skiljeklausuler i avtalsvillkor blirogiltiga inom konsumentområdet, om tvisten rör högsl ett halvt basbelopp (1978,). Undantag gjordes dock "om tvisten rör avtal mellanförsäkringsgivare och försäkringstagare". Kommittén föreslär nu atl dettaundantag slopas sä att även försäkringstvister skulle falla in under förbudetatt åberopa skiljeklausuler. Kommitténsförslag är försett med myckel magra motiveringar. vill erinra omatl även den promemoria som låg till grund för propositionen om småmålslageninnehöll förslag till generellt förbud att åberopa skiljeklausuler om tvisleföremålelsvärde ej var högre än ett halvt basbelopp. Förslaget möttes, såviti angårförsäkringar grundade på kollektivavtal, av stark kritik avarbetsmarknadsparterna och berörda försäkringsbolag (se prop. 1973:87, sid. 73 fO-Riksförbundet anförde i fråga om skiljeklausuler i övrigt inomförsäkringsområdet följande. "Enligtförslaget skall skiljeklausuler bli utan verkan i den mån de innebär attframlida tvist som faller inom lagens tillämplighetsområde i stället skallavgöras av skiljemän. vill påpeka att förslaget i denna delmedför att tvister om försäkrad, skadad egendom i viss omfattning kommer attföras över till ett judicielll förfarande, föga lämpat för denna typ avtvister. Anledningen till all enligt försäkringsvillkoren tvister om värderingi allmänhet skall avgöras av skiljemän är all de endasl undantagsvis rymmernågra juridiska spörsmål och det centrala blir i stället god sakkunskap pä delområde värderingen gäller. Även om tvister om värdering som avser mindre beloppinte är särskilt vanliga bör konstateras, att det förenklade förfarandet enligtförslagel i och för sig inte är mera lämpat för denna typ av tvister än detordinära processförfarandet." Departementschefenföreslog atl etl särskilt undantag för försäkringstvister skulle införas ochanförde därvid (prop. sid. 203): "När det gäller tvister mellanförsäkringstagare och försäkringsgivare kan skiljenämnder ofta vara en lämpliganordning. Förbudel mot skiljeklausuler bör därför inte gällaförsäkringsavtal." Lagen utformades i enlighet härmed. Detbör här noteras att - såviti angår konsumentförsäkringar - efter småmålslagenstillkomst skett en väsentlig inskränkning i användningen av skiljemannaförfarandevid värderingslvisler genom tillkomsten av AB, som böriade tillämpas avsamtliga försäkringsbolag frän . Skiljemannaförfarande användsendast vid tvist om värdet av skada på byggnad. Vid skada på lös egendom (utombåtar där tvister enligt 59 S FAL och 219 S sjölagen skall avgöras genom dispasch)samt pä trädgärd och tomt har vid tvisl om värden i stället för skiljemannaförfarandeinförts ett enkelt värderingsförfarande. Värderingen skall göras avvärderingsman, utsedd av svensk handelskammare, men hans värdering är intebindande utan missnöjd part har full rän att gå til! Detlavärderingsförfarande omfattas således inte av det föreslagna förbudet motskiljeklausuler. Bortsettfrän försäkringar grundade pä kollektivavtal används verkliga skiljeklausuler som ovan nämnts endast vid tvister om värdet av skada pä byggnad.Skiljeförfarandet är särskilt lämpat för denna typ av tvister som kräversärskild sakkunskap. Även kommittén medger (sid. 159) att detta talar förbibehållande av skiljemannaförfarande för sådana tvister. Enligt riksförbundetsmening gäller detta även om tvisten skulle avse mindre belopp än ett halvtbasbelopp. Det bör därvid noteras, ifråga om ersättningen till skiljemännen,att den försäkrade endasl har att svara för jämte avöverskjutande belopp, dock höest av ersättningsbeloppet. 11 1979/80. 1979/80:9 162 svarardock för hela ersättningen till skiljemännen om skiljedomen resulterar i etthögre belopp än bolaget erbjudit. Samma regler gäller f ö. vid värdering av lösegendom genom värderingsman. Avovan nämnda skäl vill riksförbundet avstyrka förslaget att i S 3 a, 2:a st.,lagen om skiljemän slopa undantaget för försäkringstvister. Idetta sammanhang vill riksförbundet även beröra frågan om förfarandet vidtvister rörande båtförsäkring. gäller enligt AB följande. "Vidtvist om bolagets ersättningsskyldighet under båtförsäkring skall saken hänskjutastill utredning och avgörande av svensk dispaschör. Kostnaden för dennesutredning ersätts av bolaget, såvida ersättningsanspråket inte är uppenbartogrundat," 1kommentaren till bestämmelsen framhålls följande, "Bätförsäkringär enligt 59 S försäkringsavtalslagen att anse som sjöförsäkring. Enligt 219 Ssjölagen skall tvist om ersättningsskyldighet pä grund av sjöförsäkring hänskjutastill utredning och avgörande genom dispasch. Häri ligger väl alt märka atl allatvisterom bolagets ersättningsskyldighet, inte bara värderingslvisler, skall hänskjutaslill dispasch. Bestämmelsen är endasl en erinran om de tvingande regler somsålunda gäller enligt lag," Mansynes kunna tolka kommitténs förslag så att dispasch även i fortsäUningen skallanvändas för lösande av tvister om ersättningsskyldighet under båtförsäkring,eftersom den legala definitionen av sjöförsäkring i FAL 59 S är tvingande (jfr2 S i förslaget). För att detta är kommitténs mening talar alt nägon ändringinte föresläs av lag om dispaschörs befallning med försäkringslvisler.Likaså vissa uttalanden av kommittén i andra sammanhang, så t. ex. på sid, 250nederst apropå preskription ("Det torde vara så ovanligl att krav på grundav konsumentförsäkring bringas under dispaschörs prövning att hänsyn ej behöverlas lill denna möjlighet,"), A andra sidan kan man bli tveksam omkommittén ordentligt penetrerat problemen. har inte kunnalåterfinna några klara uttalanden i betänkandet och dispaschörens roll ibåtförsäkring nämns inte alls i avsniti 3, Metoder för konfiiktlösning. 1sak anser riksförbundei att dispaschören även i fortsättningen bör fungera somhittills inom båtförsäkringen. Tvister är visseriigen inte vanliga. handlades hos dispaschören i 17 tvister rörandebåtförsäkring och hos dispaschören i (verksamhelenupphörde ) 30 ärenden. Dessa tvister har till alldeles övervägandedel rört speciella frågor i samband med sjöförsäkring och sjörätt (Sjöfara,bristande bemanning och sjövärdighet, strandningsfall, läckspringning i öppensjö, hårt väder, ersättningens beräkning m. ), således samma typ av frågorsom dispaschören handlägger beträffande andra fartyg än nöjesbåtar. Han harspeciell erfarenhet och kunskap inom dessa områden. Det torde knappast varanågon för konsumenterna eller samhället att dessa tvister undandras dispaschörenserfarenhet, kunskaper och auktoritet. Riksförbundetvill sålunda understryka angelägenheten i att det i det fortsattalagstiftningsarbetet klart fastslås att dispaschörens funktion i tvisterrörande båtförsäkring skall vara oförändrad. Prop.1979/80:9 163 Riksförbundethemställer att ikraftträdandet bestäms så att försäkringsbolagen förtillräcklig tid för att anpassa sin verksamhet efter den nya lagstiftningen. Deföreslagna övergångsbestämmelserna kan inte tillämpas beträffandepersonförsäkringar med lång avtalstid. Redan ingångna avtal måste på dettaområde följa tidigare lagstiftning. Detla gäller särskill belräffande deförhållanden som regleras i 10 S och 19-24 §S KFL. Prop.1979/80:9 164 Folksamsremissyttrande över försäkringsrättskommitténs delbetänkande (SOU 1977:84) Konsumentförsäkringslag Sometl försia led i den pågående översynen av lagen om försäkringsavtal (FAL) har försäkringsrättskommillénöveriämnat ett delbetänkande med förslag lill konsumentförsäkringslag (KFL). Kommitténhar härmed fullföljt intentionerna i direktiven, där föredragande statsrådetbl, a, uttalade alt kommittén borde överväga om FAL bör innehålla speciellaregler till skydd för konsumenter. Eftersom det kunde vara naturiigt atlutredningsarbetet skedde i etapper, borde sådana allmänna regler som direktavser alt stärka konsumenternas ställning behandlas med förtur, Folksamär en gren av konsumentkooperationen. Förankringen i den kooperativa rörelseninnefattar med självklar nödvändighet ett aktivt intresse för och deltagande iden konsumenlpolitiska utvecklingen. Denna har bl, a. haft till följd attkraven pä lagstiftning till skydd för konsumenterna som individer och kollektivkommil att ställas i förgrunden , finner detnaturiigt och önskvärt att konsumentskyddet ständigt utvecklas säväl ilagstiftning som på andra vägar i takt med atl behoven förändras hos slorakonsumentgrupper. Närdet gäller den föreliggande konsumentskyddslagstiftningen torde detinte råda någon ivekan om att tillämpningen av denna har resulterat i en belydandesanering av affärsmetoder och kontraktsvillkor inom stora delar a vnäringslivet. Lagstiftningen har alltså här fy 111 ett uppenbari behov av enstärkt ställning för konsumenterna, främst gentemot näringsidkare som verkar ibranscher där näringsfriheten är i del närmaste total. Närman överväger frågan om konsumenlskyddande regler på försäkringsområdet måsleman emellertid beakta att den enskilda försäkringsverksamheten bedrivs underväsentligen andra betingelser än dem som gäller för de nyssnämnda"fria" delarna av näringslivet. Genom en långtgående offentligreglering - med bl. a, krav pä koncession - har lagstiftaren velat säkerställaatt bolagens soliditet inte äventyras och att försäkringsväsendet utvecklas isunda och ordnade former. Verksamheten står under tillsyn av en statligmyndighet, försäkringsinspektionen. Utöver uppgiften atl övervaka efterievnadenav soliditets- och skälighetsprinciperna har inspektionen att ingripa även iandra fall om man finner anledning därtill. Om etl försäkringsbolag inte rättarsig efter myndighetens påpekanden, kan denna föreslå regeringen att dra inbolagets koncession. förfogar här över ell påtryckningsmedelsom är längt starkare än t. ex. de vilessanklionerade förbud marknadsdomstolenkan ålägga näringsidkare. Kommittén noterar också (sid. 42) all "ipraktiken är ett formlöst påpekande från inspektionen under hand vanligentillräckligt för att eventuella missförhållanden skall rättas till", FALär-som alla lagar-en produkt av sin tids förhållanden och idéer. Mot bakgrundav samhällets och försäkringsväsendets utveckling sedan FAL:s tillkomst är det naturiigtatt denna är föråldrad i många delar. En strikt lillämpning av vissabestämmelser i skulle i dagens samhälle te sig rent olillböriig. Detta, iförening med del förhållandel atl FAL saknar regler för många, belydelsefullaförsäkringsformer, har lett till atl en viitomfal- 1979/80:9 165 landepraxis utbildats inom försäkringsområdet. Denna praxis tillvaratar i storutsträckning konsumenternas iniressen, varför FAL;s ålderssvagheter i praktikeninte kan sägas ha varit till men för del försäkrade kollektivet. Ett av de senasieuttrycken för försäkringsbolagens vilja atl så långt möjligt svara upp emotkonsumenternas krav och önskemål är tillkomsten av Allmännabestämmelser (AB) för hem-, villa-, fritidshus-, rese-, motorfordons- ochbåtförsäkringar. Syftet med AB - vilka fastställdes efler överläggningar medkonsumentverket och försäkringsinspeklionen och lillämpas av allaförsäkringsbolag som verkar i de aktuella branscherna - var all åsladkommaenhetliga och överskådliga normer inom viktiga delar avkonsumentförsäkringsområdet. fick sina direktiv har på förslag av konsumentverketetts, k, kontaktforum etablerats. Vidare inrättades 1975 en särskild avdelningför försäkringsfrågor inom . Kontaktforumhar visat sig vara etl väl fungerande organ för fortlöpande informellakontakter mellan , försäkringsinspektionen ochförsäkringsbolagen. Såväl myndigheterna som bolagen redovisaren allmänt positivinställning lill det hittillsvarande samarbetet. Utifråndet sagda anser au den enskilda försäkringsverksamheten, inför fråganom införande av en konsumentförsäkringslag, måsle bedömas med andrautgångspunkter än dem som var aktuella vid exempelvis konsumentköplagenstillkomst. En långtgående offentlig reglering, offentlig tillsyn öververksamheten samt regelbunden dialog med bl. a. medverkar tillatt verksamheten bedrivs på ett sätt som väl överensstämmer med dagens konsumentpoliliskasynsätt och au produktinnehållei motsvarar stora konsumentgruppers berättigadekrav och behov. Delhar inte påvisats att det på försäkringsområdet skulle råda beståendemissförhållanden av den art som föranledde införandet av konsumentköplagen.Några akuta missförhållanden existerar enligt vär mening inte heller. Dettabestyrks för övrigi av ärendestatistiken från Allmänna reklamations-nämndensförsäkringsavdelning. Ett studium av nämndens verksamhet visar att antaletförsäkringsärenden som hänskjutits dit är helt litet jämfört med den totalamängden skadefall. I det stora flertalet anmälda fall ansluter sig dessutomnämnden till bolagets bedömning. Isammanhanget bör beaktas att FAL är etl slags konsumentskyddslag. Köplagensursprungliga syfte kunde sägas vara att reglera förhållandet mellan tväjämbördiga parter. FAL behandlar inte avtal mellan försäkringsbolagen inbördes(återförsäkring), eftersom där anses vara fräga om jämbördiga parter som självakan tillvarata sina intressen. FAL:s syfte är i stället alt skydda den enaparten, försäkringstagaren, oberoende av om han är konsument eller företagare. Fortfarandeär det skyddsbehov som lagstiftningen skall tillgodose samma för alla försäkringstagarkategorier.Visseriigen finns det företag - bl. a, de allra största - som besitterprofessionella insikter på försäkringsområdet. Men det stora flertaletföretagare kan sägas vara lekmän pä samma sätt som privatpersonerna. Kommitténräknar med all principerna i KFL skall få inflytande även på försäkringar somtecknas av småföretagare (sid. 110). Det är dock etl skäl att inte lagfästaprinciperna förrän man penetrerat de konsekvenser de kan få utanför sittprimära område. Det bör observeras att AB gäller väsentligenkonsumentförsäkringar men någon kategoriuppdelning görs inte. Prop.1979/80:9 166 AB:sregler belräffande bilförsäkring utformade sä att de är lillämpliga oavsett vemsom äger bilen. Folksamvill starkt ifrågasätta om det är nödvändigt eller ens lämpligt att i detlastadium av översynen av FAL införa en särskild konsumentförsäkringslag.Förhållandena är inte sådana att de påkallar en skyndsam särreglering lillskydd för konsumenterna. Av skäl som vi kommer att utveckla närmare i denföljande granskningen av lagförslaget torde nämligen en särreglering medföra enrad olägenheter av lagteknisk och försäkringsleknisk natur. Folksamsprincipiella inställning är i stället att revisionen av FAL bör ske i eltsammanhang och att rättsförhållandet mellan parterna i försäkringsavtalet ävenframdeles bör regleras uteslutande i FAL. Särskilda bestämmelser till skyddför konsumenterna torde därvid utan svårigheter kunna inflyta i densamma. Innanvi går över till granskningen av lagförslaget, må några allmänna reflexioneröver konsumentskyddet göras. EftersomFolksam ägs av försäkringstagarna kan i princip inte nägon motsättning existeramellan företaget och försäkringslagarna som kollektiv. Däremotkan det uppstå motsättning mellan den enskilde försäkringstagaren ochföretaget/kollektivet. För all stärka den enskildes ställning har olikaåtgärder vidtagits. Sålunda avskaffade 1946 flerårsavtalen för att detansågs väsentligare atl den enskilde hade full rörelsefrihet än att kollektivetkunde göra en kostnadsbesparing. Ungefär instiftades den första skadeprövningsnämndenmed representation för de försäkrade. infördes rättsskyddsförsäkringensom gav den försäkrade ekonomisk möjlighet all tillvarata sin rätt, bl. a. itvist med försäkringsgivaren. Dessaåtgärder syftar till att ge den enskilde rörelsefrihet och möjlighet att hävdasin rätt om han kommer i motsatsställning till kollektivet. Men avsikten ärinte att skapa en situation där han kan uppnå oberättigade fördelar päkollektivets bekostnad. Somligakonsumentskyddsåtgärder har enbart positiva effekter. Andra kan ha nackdelar,framför alll på kostnadssidan. Dä mäste en avvägning ske. Särskill angeläget ärdetta om kostnaderna för vissa konsumenters förmåner mäste betalas av andrakonsumenter för vilka förmånerna inte är aktuella. Attkonsumenten bör ges skydd mol inkorrekt beleende från motpartens sida kan sägasvara kärnan i konsumentskyddet. Om konsumentskydd ocksä skall bestå i attkonsumenten för så att säga möjlighet att själv uppträda inkorrekt är meradiskutabelt. Kommitténunderstryker - bl. a. i avsnittet 5.3.2 - atl avvägningar måsle göras. Somframgår av del följande anser att dessa avvägningar i allt för storutsträckning skett lill de lojala konsumenternas nackdel. Granskningav lagförslagen Förslaget till konsumentförsäkringslag 1 1 Sstadgas atl lagen gäller hem-, villa-, fritidshus-, rese-, motorfordons-ochbålförsäkring samt olycksfalls- och sjukförsäkring som en konsument tecknar hosenskild försäkringsgivare, gäller dock inte försäkring för vilkensärskilda grunder kräves (såsom livförsäkring) eller kollektiv försäkring. Prop.1979/80:9 167 Såsomredan framhållits lorde en säriagstiftning vara orationell. Redanomöjligheten atl göra en naturiig avgränsning uppväcker tvivel päändamålsenligheten av en säriagstiftning. Om en sådan ändå skall komma tillstånd blir en konstlad uppdelning alltså nödvändig. Härvid kan konstaleras atlvad gäller sakförsäkring det egentligen bara är de fyra försl uppräknadeformerna som kan betraktas som rena konsumenlförsäkringar. Motorfordonsförsäkringtecknas av både konsumenter och företagare. Det finns alla tänkbara variantermellan å ena sidan bilar som helt används för nöjesbruk och å andra sidan hellför yrkesutövning. Del lär inte vara praktiskt möjligt all vid försäkringsiecknandegöra en uppdelning (utom i de fall försäkringstagaren är juridisk person), Därlillkommer alt användningen av en bil kan förändras utan att detla behöver meddelasförsäkringsgivaren. Del lorde således vara ofrånkomligt atl rutinerna ochreglerna för premiebelalning, uppsägning osv. även i fortsättningen är sammaför alla bilförsäkringar. Följaktligen bör lagstiftning därvidlag inte ske utanatt konsekvenserna för företagsförsäkring utretts. I andra avseenden uppståroklarheter. Hur skall t. ex. felaktiga uppgifter vid försäkringstecknandebedömas om det är fråga om en bil som används både för privatbruk och iyrkesutövning? Om det gäller uppgifter som har betydelse för ersättningen vidskada, skall man då utgå frän den aktuella skadan och behandlaersättningsfrågan beroende på om skadan inträffat under yrkesutövning eller ej? Vidbåtförsäkring uppstår liknande komplikationer på grund av alt båtar inte baraanvänds privat ulan även för uihyrning och i annan yrkesutövning. När del gäller person försäkring är en uppdelning som bygger pä om grunder finns knappast relevant.Personförsäkringar som förutsätter uppgifter om hälsotillståndet måste rimligenbehandlas i ett enda sammanhang. Vidare bör observeras att ompremiebetalningen inte är utformade med hänsyn till den respitmånad somförekommer även vid personförsäkring utan grunder. Dessaöverväganden leder fram lill att, om en säriagstiftning ändå skall komma tillstånd, bör den tillsvidare endast omfatta hem-, villa-, fritidshus-ochreseförsäkring, då innefattande i sådana former ingående personförsäkringsmomeni,som meddelas utan hälsoprövning. 2 Sstadgar att försäkringsvillkoren ej fär till försäkringstagarens nackdel avvikafrån KFL. Folksamhar i och för sig ingen erinran mot atl en eventuell lag beslår av tvingandeminimiregler. 13§ ges lerminologin: försäkringsgivare, försäkringstagare, försäkringshavare(den vars intresse försäkras mot skada) och försäkrad (som åsyftar den på varsperson olycksfalls- eller sjukförsäkring är tecknad). DärFAL använder "försäkringshavaren" använder de norska och danskalagarna "den sikrede". Denna smidigare term har bl. a. medfört attflera paragrafer i dessa fåll enklare utformning än FAL:s molsvarande. Denvanlige medborgaren har inte anledning atl införliva termen försäkringshavarenmed sitt ordförråd, han möter den sä sällan. Termen ger heller inte i sig självupplysning om vad den betyder. Som ell led i strävandena att görahemförsäkringsvillkoren lättfattliga byttes den ul mot "denförsäkrade". Undan för undan har samma utbyte skell i all sakförsäkringoch termen försäkringshavaren har försvunnit ur alla villkor. Ipersonförsäkring används ocksä termen den försäkrade utan atl det medfört någotmissförstånd. Prop.1979/80:9 168 Termenförsäkringshavaren bör utmönstras. Kommittén medger all den "inte ärlättförståelig för allmänheten" men vill ändå bibehålla den för att den användsi FAL. Det är ett svagt motiv. Omsorgen om konsumenten kräver alt man inte ionödan använder termer som är svårbegripliga. 4S stadgar att försäkringsgivaren på begäran av konsument skall lämnaupplysningar om premiesatser och försäkringsvillkor. Densom överväger alt teckna försäkring kan önska information om premie och omfauningfrån olika försäkringsgivare och avseende olika alternativ. Alt fä det möterintet hinder. Det är svårt att tänka sig hur verksamhelen skulle kunna fungeraom inte såväl konsumenter som andra kunder skulle kunna få upplysning om prisoch omfattning. Kommitténmedgeralt bolagen redan ger mycket information men antar att föreskriften skallstimulera denna tendens. Problemet är dock inte beredvilligheten att geinformation utan beredvilligheten atl la emot. De fiesta önskar tecknaförsäkring utan mycken tidspillan. Detsägs atl en av avsikterna är att försäkringstagaren skall kunna kontrollera atlpremien är rätt uträknad. Härpå lyder också ordet premiesatser.