prop · G303121 · 1979-12-31 00:00:00 — 1979/80:121 Regeringens proposition omändring i lagen (1974:515) om ersättning vid frihetsinskränkning; Regeringenföreslår alt anta det förslag som har tagits upp i bifogade utdrag avregeringsprotokoll ovannämnda dag. Ipropusitiunen föreslås att de nuvarande möjligheterna till ersättning vid uriktigafrihetsinskränkningar förbättras på några punkter. Sålunda skall ersäitningenligt förslaget kunna lämnas till den sum döms för färre eller lindrigare brnltän frihetsinskränkningen avsåg, nm det är uppenbart att frihetsinskränkningen inleskulle ha beslutats endast för denna brottslighet. Vidare skall ersättningkunna lämnas då någnn på grund av svensk myndighets begäran nm utlämning e. d.har uriktigt utsatts för en frihetsinskränkning utnmlands. Lagändringarnaföreslås träda i kraft . 1 1979/80. 1979/80:121 Propositionens lagförslag Lag omändring i lagen (1974:515) om ersättning vid frihetsinskränkning Härigenom föreskrivs i fråga nm lagen (1974:515) um ersäitningvid frihetsinskränkning dels att 1 nch 4 §§ skall ha nedan angivna lydelse, dels all ilagen skall införas en ny paragraf, 1 a S, av nedan angivna lydelse. Den sum har varit häktad på grund av misstanke um brutleller sum till följd av sådan misstanke i sträck harvarit anhållen, underkastad reseförbud, intagen på rätispsykiatrisk klinik,lagen i förvarsarrest eller tagen i förvar genom beslut av befälhavare påfartyg eller luftfartyg eller av beskickning eller konsulat har rätt tillersättning av staten, om 1. frikännandedom meddelas/ör gärningen, 2. åtaletavvisas eller avskrives, 3. förundersökningavslutas utan att åtal väckes eller, såviit gäller förvarsarrest, beslutethärom upp-häves utan att målel hänskjutes till rättegång eller disciplinstraff ålägges,eller 4. beslutet umfrihetsinskränkning genom avslag på häktnings-framställning eller efteröverprövning, fullföljd av lalan eller anlitande av särskilt rättsmedel upphäveseller ersattes av beslut om mindre ingripande åtgärd eller undanröjes utanförordnande om ny handläggning. Den som har varit häktad på grund av misstanke om etteller flera brott eller som till följd av sådan misstanke under mer än 24timmar i sträck har varit anhållen, underkastad reseförbud, intagen på rätispsykiatriskklinik, tagen i förvarsarrest eller tagen i förvar genom beslul av befälhavarepå fartyg eller luftfartyg eller av beskickning eller konsulat har rätt tillersättning av staten, om 1. frikännande dommeddelas, 2. åtaletavvisas eller avskrivs, 3. förundersökningavslulas utan att åtal väcks eller, såvitt gäller förvarsarrest, beslutet häromupphävs utan atl målel hänskjuts till rättegång eller disciplinstraff åläggs,eller 4. beslutet omfrihetsinskränkning genom avslag på häktningsframställning eller efteröverprövning, fullföljd av talan eller anlitande av särskilt rättsmedelupphävs eller ersätts av beslut om mindre ingripande åtgärd eller undanröjsutan förordnande om ny handläggning. Den som har varit häktad eller isträck har varil anhållen som misstänkt för brnlt som avses i 24 kap. 1 §första stycket har jämväl rätt till ersättning, nm gärningen idomen hänföres under sådant lagrum att häktning icke kunnat ske annat än enligt1 § andra stycket eller 2 § samma kapitel och det icke har förelegat sådanaförutsättningar för häktning som anges där. För rätt till ersättning på grundav anhållande fordras dessutom att det ej heller har förelegat omständighet somanges i 24 kap. 5 § andra stycket . Den sompä grund av misstanke om flera brott har utsatts för en sådanfrihetsinskränkning som avses i första stycket har rätt till ersättning avstaten, om det beträffande något av brotten inträffar en omständighet som nämnsi första stycket 1-3 och det är uppenbart an frihetsinskränkningen inte skulleha beslutats endast för den övriga brottsligheten. Den sum har varit häktad eller isträck har varil anhållen sum misstänkt för ett eller flera brnlt har också rätltill ersäitning, um brottet eller något av brotten i domen hänförs till enmildare straffbestämmelse och det är uppenbart att frihetsinskränkningen viden sådan bedömning inte skulle ha beslutats. Bestämmelsernai 1 § tillämpas också då någon på grund av svensk myndighets eflerlysning förbrott eller begäran om anhållande eller utlämning för brott har utsatts för enmotsvarande frihetsinskränkning utomlands. Rätt till ersättning föreligger ej, um den snm har varitutsatt för Rätt till ersättning föreligger ej, nm den snm har varitutsatt för r 1979/80. frihetsinskränkningensjälv uppsålligen har föranlett denna. Har han sökl undanröja bevis eller påannat sätt försvåra sakens utredning eller, i fall som avses i 1 §, söklundandra sig förundersökning eller lagföring, utgår ersättning endast om detfinns synnerliga skäl. RäU till ersättning föreligger ej heller, om det i annalfall med hänsyn lill omständigheterna är oskäligt att ersättning utgår. Ersättningfår dock ej vägras på den grund att misstanke om brott kvarstår utan attskuldfrågan är klarlagd. frihetsinskränkningen själv uppsålligen har föranlettdenna. Har han sökt undanröja bevis eller på annal sätt försvåra sakensutredning eller, i fall som avses i 1 eller / o S. sökt undandra sigförundersökning eller lagföring, utgår ersättning endast om det finnssynnerliga skäl. Ersättning kan vägras eller sättas ned i den mån det iannat fall med hänsyn till omständigheterna år oskäligt atl ersällning ulgår.Ersättning får dock ej vägras eller sättas ned på den grund att misstanke ombrott kvarstår utan atl skuldfrågan är klarlagd. Denna lag träder i kraft den 1 juU 1980. De nya bestämmelserna tillämpas även i fråga omfrihetsinskränkningar som har sketl före ikraftlrädandel nch inte har upphörtföre denna tidpunkt. 1 övrigl lillämpas äldre beslämmelser beträffandefrihetsinskränkningar som har ägt rum före ikraftträdandet. 1979/80:121 t Närvarande: statsministern , ordförande, nchstatsråden , Mundebn, Friggebu, , Söder, Krönmark, BurenstamLinder, Jnhanssun, , Hnlm, Anderssnn, Bun, , , , Lagrådsremiss om ändring i lagen (1974:515) om ersättningvid frihetsinskränkning Frihetsberövanden nch andra frihetsinskränkningar kan knmmai fråga enligt beslämmelser av skilda slag. I fortsättningen avses med judiciellafrihetsinskränkningar sådana snm har beslutats av allmän dumslul som påföljdför brott (fängelse, inlernering m. eller sådana som ingår som ett led i straffprncessen(häktning, anhållande, reseförbud m. m.). Med administrativa frihetsberövandenförstås sådana frihetsberövanden som har beslutats av förvaltningsdomstol ellerförvaltningsmyndighel (t. ex. tvångsintagning för sluten psykiatrisk vård). Även om frihetsberövanden och andra inskränkningar i denpersonliga friheten får företas endast i former som är avsedda att hindraobefogade ingripanden, är det givet att misslag inte kan helt undvikas. Det kanförekomma fall då det visserligen har funnits lagliga förutsättningar för ettingripande när detta gjordes men det i efterhand visar sig att åtgärden harvarit oberäuigad. Det kan också inträffa atl bedömningen har varit felaktigfrån början och något ingripande alltså inte borde ha ägl rum. Den som utsätts för en oriktig frihetsinskränkning kanunder vissa förutsättningar få ekonomisk kompensation av siaten. Vid sidan avdet skadeståndsansvar för fel eller försummelse vid myndighelsulövning somåvilar staten enligt 3 kap. skadeståndslagen (1972:207) har staten enligtsärskild lagsliftning ett slrikl ersättningsansvar för uriktiga beslut nmfrihetsinskränkning. Reglerna um detta ansvar finns i lagen (1974:515) um ersällningvid frihetsinskränkning. Denna lag nmfattar såväl judiciella sum administrativafrihetsinskränkningar. Förutsättningarna för ersättning är Prop.1979/80:121 6 dock inte desamma vid de bägge typerna avfrihetsinskränkningar. När del gäller judiciella frihetsinskränkningar lämnasersättning dels lill den som har varit häktad eller har varil utsatt för enliknande slraffproces-suell ålgärd, dels till den som har undergåttfängelsestraff e. d. Den som har häktats etc. har räll lill ersättning bl. a.om frikännande dum meddelas eller åtalet avvisas eller avskrivs. Den sum harundergått fängelsestraff e. d. har räll lill ersättning, um påföljden efteröverklagande eller efter resning eller besvär över dnmvilla upphävs ellerersätts av en mindre ingripande påföljd. En förutsättning för ersättning äralltså att beslutet om frihetsinskränkningen har på visst sätl blivil ersattmed etl annat, utan att det behöver visas att beslulel i det särskilda falletvar felaktigt. Vid administrativa frihetsberövanden däremoi lämnas ersättningendast om del är uppenbart att frihetsberövandel var utan grund. Bedömningen avåtgärden görs alltså med ulgångspunkl i vad man efteråt känner lill. Lagen innehåller vissa undantag från rätten tillersättning. a. lämnas inte ersättning, om det med hänsyn till nmständigheternaär uskäligl att ersättning utgår. Ersättning får duck inte vägras på den grundatt misstanke um brnlt kvarstår. Frågan um rätlen till ersättning enligt lagen prövas iprincip av allmän domslol. Staten företräds därvid av justiliekanslern (),som har möjlighel alt även utom rättegång träffa uppgörelse med denskadelidande om ersättningen. JK har i sin skadereglerande verksamhet påträffat någrafall där han med hänsyn till lagens avfattning har ansett sig inte kunna medgeersättning trots att detta enligt hans mening borde ha varit möjligt. JK:sbeslut i dessa ärenden har sänts över till för kännedom.JK har vidare i skrivelser till regeringen och chefen för justitiedepartementetframhållit att lagen bör ses över i en del avseenden. De frågor som har aktualiserats genom JK:s påpekanden hartagits upp till behandling innm . Under ärendets beredninghar samråd skett med JK, riksåklagaren, kriminalvårdsslyrelsen uch . 2.1 Den misstänkte döms för färre brott änhäktningsbeslutet e. d. har avsett Den som på grund av misstanke om brott har utsatts för en straffproces-suellåtgärd (t. ex. häktning, anhållande eller reseförbud) har enligt 1 § försiastycket lag rätt till ersättning av staten bl. a. om frikännande dommeddelas för gärningen, åtalet avvisas eller avskrivs eller förundersökningavslutas utan att åtal väcks. JK har i en promemoria , snmtillsammans med en 1979/80:121 7 daterad skrivelse har getts in till chefen för juslitiedepartementel,pekal på elt problem som denna bestämmelse kan ge upphov till. JK anser atl en bokstavstrogentolkning av bestämmelsen innebär att ersällning inte kan lämnas i fall då någonhar varit häktad e. d. för flera brott men därefter döms endasl för något ellernågra av dem. Enligt JK gäller detta även nm frihetsinskränkningen inte skulleha beslutats endast för den brnttslighet snm har lett till fällande dnm, någnl snmkan leda till stötande resultat i vissa fall. Jag kan hålla med JK um att det inle klart framgår hurbestämmelsen i 1 S första stycket skall flllämpas när någnn har häktats e.d. pågrund av misstanke om flera brott. Den tolkning som enligt min mening liggernärmast till hands är att ersättning lämnas endast om del beiräffande samtligabrott som har föranlett frihetsinskränkningen inträffar en omständighet sumanges i 1 § första stycket, t. ex. då frikännande dnm meddelas för allagärningarna. Det kan finnas skäl att ge ersättning även i fall då denmisstänkte visserligen döms för något eller några av brotten men det äruppenbart att frihetsinskränkningen inte skulle ha beslutats endasl för dennabrottslighet. Jag förordar därför atl en beslämmelse av delta innehåll förs ini 1 §, lämpligen sum ett nytt andra stycke. Bestämmelsen bör utfnrmas så atlden kan tillämpas uckså då någnl eller några av brotten faller bort därför attåtalet för denna brnttslighet avvisas eller avskrivs eller därför att ålal överhuvud tagel inte väcks i den delen. 2.2 Den misstänkte döms för lindrigare brott änhäktningsbeslutet e. d. har avsett Enligt 1 § andra stycket lag kan ersättningunder vissa förutsättningar lämnas när den brnttslighet sum med stöd av 24 kap.1 § försia stycket har föranlett häktning eller anhållandebedöms lindrigare i domen. En förutsättning är att gärningen i domen hänförsunder sådant lagrum att häktning inte hade kunnat ske annat än enligt 24 kap. 1§ andra stycket eller 2 § - dvs. att maximistraffetunderstiger fängelse - och det inte har förelegat skäl för häktningenligt dessa bestämmelser. Vid anhållande krävs vidare att anhållandet harvarat i sträck och atl det inte har varit av synnerlig viktatt den misstänkte togs i förvar med stöd av 24 kap. 5 § . JK har i ett beslut , som översänts förkännedom till juslitiedepariemenlet, ifrågasatt om bestämmelserna i 1 § andrastycket lag erbjuder en rimlig lösning i situationer av det slag sombeslutet illustrerar. Beslutet gäller en person som hade varit anhållen ochdärefter häktad på grund av misstanke om försök lill mord, grovvårdslöshet i Irafik och grovt vållande till annans död. I domen, som löd påfängelse , bedömdes brotten endast som vårdslöshet i trafik 1979/80:121 8 och vållande lill annans död. Eftersom maximistraffet förvållande lill annans död är fängelse hade häktning för delta brott kunnalske med stöd av 24kap. 1 § första stycket . JK fann därför attersättning inte kunde lämnas enligt 1 § andra stycket lag, även omden misstänkte kanske inte skulle ha anhållits och häktats endast för de brollhan dömdes för. Jag anser för min del att det finns skäl atl ändragällande beslämmelser så, att den som på grund av misstanke nm brutl har varilhäktad eller anhållen kan i slörre utsträckning än f. n. få ersäuning i fall dåhan döms för lindrigare brnlt än frihetsinskränkningen avsåg. Liksnm i den situatinnsnm jag behandlade, nämligen att den misstänkte har dömts för färre brutlän frihetsinskränkningen avsåg, bör enligt min mening ersättning kunna lämnasom det är uppenbart atl frihetsinskränkningen inte skulle ha beslutals endastför den lindrigare brottslighet som han döms för. Jag förordar därför alt dennuvarande bestämmelsen i 1 § andra stycket utfnrmas på delta sätl. Bestämmelsenbör med anledning av den ändring i paragrafen snm jag förnrdade i föregåendeavsnitt tas in snm ett nytt tredje stycke. 2.3 Den misstänkte döms till ett fängelsestraff som ärkortare än häktnings-tiden e. d. Enligt lag kan ersättning inte lämnas till densom döms för den brottslighet snm häktningsbeslutet e.d. har avsett, även nmpåföljden är etl fängelsestraff som understiger den tid frihetsinskränkningenhar pågått. JK har i ett beslut , som översäntsför kännedom till , avslagit en begäran om ersättning person som på grund av misstanke om vissa brott hade varit häktad medan han undergått rätispsykiatrisk undersökning och som därefterhade dömts flll endasl tre månaders fängelse för dessa brott. Enligt JK fannsdet i detta fall inte förutsättningar för ersättning enligt lag. Enligt lag gäller f. n. som förutsättning förersättning att grunden för beslutet om frihetsinskränkning senare visar sigvara oriktig eller alt beslutet på visst sätt ersätts med ett nytt beslut avannat innehåll. Också den utvidgning av ersättningsmöjligheterna som jag harförordat i det föregående utgår från denna förutsättning. Enligt min meningfinns del inte anledning att nu överge denna ståndpunkt och införa en rätt tillersättning även i vissa fall då den misstänkte döms för just den brottslighetsom har utgjort grunden för beslutet om frihetsinskränkning. d. av utredningsskäl eller andra liknande orsaker undantagsvis kan blilängre än ett fängelsestraff som den misstänkte senare döms till nch alltsåinte i sin helhet kan avräknas på fängelsestraffet bör sålunda inte ensamtkunna mutivera ersättning. Öm en ersättningsmöjlighet infördes i etl sådantfall borde man f. ö. för kunsekvensens skull ge ersättning även när denmisstänkte i ett mnlsvarande fall döms till någon annan påföljd än fängelse, t.ex. skyddstillsyn eller böter. 1979/80:121 5 Detta bör emellerlid inte komma i fråga, bl. a. med hänsyntill att påföljden i delta fall kan ha påverkats av atl den misstänkte harutsatts för en frihetsinskränkning. 2.4 Utlämning för brott En persun snm i etl främmande land är misstänkt, tilltaladeller dömd för en gärning snm är straffbelagd där kan under vissaförutsättningar utlämnas från lill del landel. Beslämmelser nmutlämning flnns dels i lagen (1957:668) nm utlämning för brnU, dels i lagen(1959:254) nm utlämning för brnlt till , , uch Nurge.Förutsättningarna för utlämning enligt de båda lagarna skiljer sig på vissapunkter. a. krävs enligt 9 § andra stycket i den allmänna utlämningslagenatt del föreligger sannnlika skäl att den snm begärs utlämnad har begåttgärningen, nm det inte finns en sådan överenskommelse med en främmande stal somavses i 9 § tredje slyckel. Någon motsvarande prövning behöver inte görasenligt den nordiska utlämningslagen. Enligt 9§ andra stycket i den lagen år dettillräckligt att en domstol i det andra landet har funnit atl det föreliggersannolika skäl till misstanke att den som begärs utlämnad har begått detuppgivna brottet. För atl säkerställa utlämning från kan de vanligatvångsmedlen i brottmål (anhållande, häktning m. Också på dennapunkt gäller emellertid en skillnad mellan de båda utlämningslagarna. Enligtden nordiska utlämningslagen får tvångsmedel användas utan att det, utöver vadsom framgår av framställningen om utlämning, förebringas någon särskildutredning om att den som begärs utlämnad har begått det uppgivna brottet (12§).Någon motsvarande bestämmelse finns inte i den allmänna utlämningslagen. V :den begäran om utlämning till ett utomnurdiskt land måsle därför den myndighetsom här i landet får ta ställning till um tvångsmedel skall användas pröva nmde förutsättningar för detta snm anges i är uppfyllda. JK har i en" skrivelse tillregeringen framhållit att förutsättningarna för ersättning enligt laginte är tillfredsställande utfurmade när det gäller frihetsberövanden i sambandmed utlämning. Denna uppfattning grundar JK på två fall där ersättning begärdespå grund av oriktiga frihetsberövanden i samband med utlämning men där JK fann atlersättning inte kunde beviljas. 1 del ena fallel hade en kvinna anhållits och häktats iSverige på grund av en begäran om utlämning till , där hon var misstänktför brott. Hon överfördes därefter till men frigavs sedan danskmyndighet hade beslutat atl åtal inte skulle väckas. JK fann att ersättning förfrihetsberövandel i inle kunde lämnas med stöd av 1 § lag, eflersomfrihetsberövandel var en följd av framställningen om utlämning nch alltså integrundades på misstanke nm brntt. Ersättningsfrågan fick därför enligt 1979/80:121 10 JK bedömas enligt reglerna i 3 § om ersättning förogrundade administrativa frihetsberövanden. De svenska myndigheterna hade dockinte haft atl pröva om det fanns tillräckliga skäl för misstanke om brott. Medhänsyn till delta ansåg JK att det inte var uppenbart att frihetsberövandel varutan grund och att ersättning därför inte heller kunde lämnas med stöd av 3 S i1974 års lag. 1 det andra fallet hade svensk myndighet begäri alt en mansom var misstänkt för brott här skulle utlämnas från . Med anledning avdenna begäran hade norsk myndighet hållit honom häktad och därefter fört över hunnmtill , där han frigavs sedan förundersökningen avslutats utan att åtalhade väckts. Enligt JK kunde lag anses reglera endast svensk myndighetsulövning.JK fann därför alt lagen inte var tillämplig på frihetsberövanden snm - även nmde hade initierats av svensk myndighet -hade beslutats och verkställts avutländsk myndighet. JK anser att del för att bota den brisl lag somdessa fall visar på skulle vara en lämplig lösning atl del land som begärutlämning från ett annat nordiskt land också tar på sig att utge ersättning fördet frihelsberövande i det andra landet som föranleds av denna begäran. Ensådan lösning förutsätter dnck att ersättningsreglerna i de nlika länderna ärnågorlunda jämförbara. Om så inte är fallet, bör man enligt JK möjligenöverväga särskilda regler till skydd för den som begärs utlämnad från . När någnn har häktats eller anhållits i medanledning av en begäran um utlämning till ett annat land uch frihetsberövandelsenare visar sig vara uriktigt, kan det enligt min mening vara tveksamt umersättningsfrågan skall bedömas enligt 1 eller 3 § lag. Eftersnm detnär utlämningen har begärts av ett ulnmnordiskt land ankommer på den svenskamyndigheten att självständigt pröva om det finns förutsättningar enligt svensklag för frihetsberövandel, kan emellertid en oriktig bedömning i della fallgrunda en rätt till ersättning oavsett vilken av paragraferna som kan ansestillämplig. Frågan om vilken paragraf som skall lillämpas kan däremot få störrebetydelse när utlämningen har begärts av ett nordiskt land. Som JK har funnitkan det nämligen ifrågasättas om det är möjligt atl få ersättning med stöd av 3§, när frihetsberövandel såsom i detta fall enbart är en direkt följd avframställningen om utlämning. Någnl sådant hinder för ersättning flnns inte, nm1 § skulle tillämpas. Vilken innebörd lag än kan ha på denna punktdelar jag JK:s uppfattning att det är rimligt att det land snm gennm att begärautlämning uflöser ett frihelsberövande svarar för den skada snm frihetsberövandelkan medföra om det är orikflgt. I första hand bör ersättning i denna situationalltså lämnas från det landet. Enligt uppgift från justitiedepartementen iDanmark, och Nnrge är ersättningssystemen i dessa länder också utfurmadeså att det bör vara möjligt att ge ersättning i fall av detta slag. Enligt minmening bör man genom en uttrycklig bestämmelse lag slå fast att desvenska ersättningsreglerna på mnlsvarande sätl ger möjlighet Prop.1979/80:121 11 till ersäitning i fall då någnn på grund av svenskmyndighets begäran nm utlämning har varit berövad friheten utnmlands. En sådanbestämmelse, snm i fråga nm förutsättningarna för ersättning lämpligen böranknyta till dem snm enligt 1 § gäller för judiciella frihetsinskränkningar, turdekunna ges generell räckvidd nch alltså göras tillämplig nckså i fall då ensvensk myndighel begär utlämning från elt utnmnnrdiskt land. Bestämmelsen börge rätl till ersättning även för det frihelsberövande sum på grund av en eflerlysningeller begäran nm anhållande från svensk sida kan ha ägt rum i avbidan på densvenska ullämningsframslällningen (se 23 § i allmänna utlämningslagen nch 17 §i den nurdiska utlämningslagen). 2.5 Undantag från ersättningsrätten Enligt 4 § andra stycket lag föreligger inte rätllill ersättning, nm det med hänsyn lill nmständigheterna är uskäligl atlersättning utgår. Av förarbetena till bestämmelsen framgår närmast att den äravsedd atl fungera snm en ren undantagsregel uch inte dessutum snm enjämkningsregel (se prnp. 1974:97 s. 66 f uch 90). Gennm de ändringar i 1 S lag snm jag harförordat i det föregående ökar utrymmet för skälighetsprövningar. a. avdetta skäl anser jag atl man nu bör införa en möjlighel atl även ge jämkadersättning, på samma sätl som gäller inom skadeståndsrätten i övrigt. Jagförordar därför att 4 § andra stycket utformas så att det tydligt framgår attersättning inte enbart kan vägras utan också kan sältas ned, nm det med hänsyn lillnmständigheterna är uskäligl att full ersättning lämnas. Enligt uppgift från JK har det inkummitca 100 ärenden um ersättning enligt lag. Ersättningsnivånvarierar från fall till fall. Det är dnck inle vanligl att ersättning lämnasmed belupp . Kustnadernabelastar femte huvudtitelns förslagsanslag Ersättning till vittnen m. m. De nu föreslagna lagändringarna kan inte antas medföra någnlnämnvärt tillskntt av ärenden hns JK. Kustnadseffekten av lagändringarna turdedärför bli rent marginell. 2.7 Ikraftträdande m. m. De föreslagna lagändringarna bör träda i kraft den 1 juli1980. Liksnm när lag infördes bör lagändringarna görastillämpliga på frihetsinskränkningar snm har skett före ikraftträdandet uchinte har upphört (se prup. 1974:97 s. 80). 1979/80:121 12 I enlighet med det anförda har inom justitiedepartementetupprättats förslag till lag um ändring i lagen (1974:515) nm ersättning vidfrihetsinskränkning. Förslaget bör bifngas prntnknllet i detta ärende.'