prop · G303149 · 1979-12-31 00:00:00 — Förordnandena enligt NvL avser i försia handkulturlandskapet och inte bebyggelsemiljöerna. Utfallet av inventering ochöversiktsplanering för naturvårdens del redovisas, förutom i Hushållning medmark och , även i statens planverks rapport 44, del II. 3 Framställningar om ändring av 38 § BS m. m. Särskilda framställningar om ändring av 38 S BS har underåren 1974 och 1975 gjorts av statens planverk och . Vissabrister i byggnadslagstiftningen bl.a. i fråga om 38 S BS påpekades av 1965 årsmusei- och utställningssakkunniga i en rapport till bygglagulredningen.Rapporten fogades till utredningens belänkande (SOU 1974:21) Markanvändningoch byggande (bil. Frågan om utformningen av bebyggelsemiljön och om skyddför kulturhistoriskt värdefull bebyggelse har därefter tagits upp av bl.a. byggnadsvårdsutredningen i betänkandet (SOU 1979/80:149 22 1979:17) Kulturhistorisk bebyggelse - värd att vårda och av ibetänkandet (SOU 1979:65 och 66) Ny plan- och bygglag. Frågan har också tagitsupp i remissyttranden över promemorian (Ds Bo 1978: 3) Förenkladbyggnadslovsprövning och byggnadsvärdsutredningens betänkande. Under senare ärhar flera motioner med anknytning till frågan också behandlats av . Iyltrande rörande kommunernas program och länsslyrelsernasredovisningar i den fysiska riksplaneringens programskede anförde stålensplanverk alt 38 S BS borde ändras så alt bestämmelserna fick starkt ökadgenomslagskraft i sådana kulturhistoriskt intressanta områden och miljöer somhade redovisats i genomarbetat bedömningsunderlag och så att möjligheterna atttillgodose dessa intressen inte blir sämre inom planlagda områden än inomområden där plan saknas. I enskrivelse lill anmälde verket en radförslag till lagstiftningsåtgärder, som enligt verkets mening borde företassnarast i avvaktan på en ny planlagstiftning. Verket återkom därvid till fråganom tillämpningsområdel för 38 S BS och till andra frågor rörande skyddet förkulturhistoriskt intressanta miljöer. Beträffande 38 S BS anförde verket attutvecklingen fick anses ha gått ifrån tidigare uttalanden om alt det i principär den enskilde som har bestämmanderätten och att samhället bara kan ingripanär övertrampen är verkligt kvalificerade. Bestämmelsen borde därförrevideras. Verket framhöll vidare att utformningen av ekonomibyggnader för de areellanäringarnas behov borde kunna kontrolleras, l.ex. genom att 29 S BSkompletteras så att den avser inte bara lokalisering utan också utformning ochfärgsättning av en sådan byggnad. Den vidgade byggnadslovsplikten inom områdenmed stadsplan för bl. a, färgsättning och utbyte av taktäckningsmalerial bordeenligt verket gälla även inom områden med byggnadsplan, generalplan och förordnandeenligt 86 S BL, tidigare nämnda översikten av om kulturminnesvårdensbehandling under planeringsskedet av den fysiska riksplaneringen redovisas ien avslutande del de cenirala verkens ställningstaganden i fråga om bl, a,behovet av förbättrade genomförandemedel. Som planverkets mening framhålls däratt statsmakterna bör klargöra att reglerna i 38 S BS bör tillämpas medsärskild uppmärksamhet inom områden som i samband med översiktsplanering harbedömts vara av riksintresse eller eljest av betydande intresse förkulturminnesvården. Oklarheter härom kan enligt planverket äventyrabyggnadsnämndernas arbete med att i den löpande ärendehandläggningen fullföljakommunfullmäktiges riktlinjer för bebyggelseutvecklingen i särskilt värdefullaområden. förutsätter också att denna fråga uppmärksammas i detpågående arbetet med Prop.1979/80:149 23 anseratt oklarheter omtillämpningen av 38 § BS hämmat kommunernas inskridanden för att hävdabevarandeintressena i det löpande granskningsarbetet. Enligt ämbetet börstatsmakterna därför bl, a, klargöra att 38 § BS bör kunna ges en stram tolkningi områden som i planering har betecknats som områden för långsiktigtbevarande av kulturhistoriska skäl. 1sitt betänkande Kulturhislorisk bebyggelse - värd att vårda analyserarbyggnadsvårdsutredningen de skyddsmöjligheter som ges i byggnadslagstiftningenoch den kommunala planeringen. För aU få ett underiag för analysen harutredningen gjort en enkätundersökning rörande kommunernas direkta insatserför vård och bevarande av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse. Enkäten, somenligt utredningens uppfattning hade betydande brister, gav ändå ett intryck avatt kommunema förbereder och antar bevarandeplaner som en fortsättning påriksplanearbetet och att slora ekonomiska och personella resurser läggs ner påinventeringar. De konkreta åtgärderna för att förverkliga planerna låter dockenligt utredningen vänta på sig. Kommunerna tycks tveksamma till nya satsningarpå bevarandeverksamhet. Endast få kommuner har avsatt medel som stöd ål enskildabevarandeinsatser, 1syfle att avgränsa del bebyggelsebestånd av kulturhistoriskt värde som bordebli föremål för statliga insatser diskuterar utredningen de egenskaper hosbeståndet som därvid bör uppmärksammas. Någon tidsgräns för byggnadens älderkan enligt utredningen inle sättas. Huvudsaken är att byggnaden kan infogas iett kulturhistoriskt tidsperspektiv. Utredningen påpekar i detta sammanhang att1940- och 1950-talens bebyggelse redan nu har börjat uppmärksammas. Varjeobjekt måste bedömas såväl från rikssynpunkt som från regional och lokalsynpunkt. Objektet bör ha något att berätta om sin tid, d,v.s, ha ettdokumentvärde. Andra bedömningsgrunder kan grovt delas in i kategorierna sällsynhet- förändring samt objekt - miljö. Den äldsta bebyggelsen har sitt främsta värdei sin sällsynthet, medan bebyggelse från vår egen tid snarare har sitt värde irepresentativiteten, Åven starkt ombyggda hus, som alltså mist sin ursprunglighet,kan ha sitt värde genom de förändringar som byggnaden undergått och som speglarskiftande användning och byggnadshistorisk utveckling. Ett enslaka objekt kanfå sitt värde genom samspelet med sin miljö t, ex. genom läge och anknytning tillangränsande bebyggelse. Slutligen framhåller utredningen att det inte ensefter genomfört inventeringsarbete kan göras något urval en gång för alla avdet bevaringsvärda byggnadsbeståndet. Det får snarare bli fråga om allfastställa en ambitionsnivå, som från allmän synpunkt ler sig rimlig, Ulredningenhänvisar lill den principiella enighet som nåtts i riksplanearbetel mellankommuner, läns- Prop.1979/80:149 24 styrelser och om urval av miljöer avbetydelse ur rikssynpunkt. Utredningen pekar på att staten i samband med den fysiskariksplaneringen och bl. a. proposiiion om den slatliga kulturpolitiken(1974: 28 s. 351) har förklarat att kulturminnesvården i ökad utsträckning börinriklas på bevarandet av samlade miljöer vid sidan av enslaka objekt. Detstatliga ansvaret har därmed kommii att bli vidare än som kan tillgodoses med byggnadsminneslagen.Åven om del är fastighetsägarna och kommunerna som har det grundläggandeansvaret för bevarande av de värdefulla byggnadema, anser utredningen attstaten i samma syfle bör ge ekonomiskt stöd till kommunerna. Utredningen konstaierar att förutsättningarna för skyddutanför bygg-nadsminneslagens räckvidd är osäkra. Enligt utredningenfinns det emellertid, i första hand tills en ny plan- och byggnadslagstiftningkan träda i kraft, etl behov av alt med giltighet för framtiden kunna utfärdaskyddsföreskrifter för kullurhistoriskt värdefull bebyggelse som inte omfallasav byggnadsminneslagen och för vars bevarande byggnadslagstiftningen, främstgenom 38 S BS och planbestämmelser, nu erbjuder ovissa garanlier. Utredningenprövar om tomlrättsupplålelser eller s. k. kulturhistoriska servitut kanerbjuda detta kompletterande skydd men finner dessa lösningar antingen förbegränsade eller för konstlade för att de skall fylla avsedd funktion. Det endatillförlitliga skyddet, menar utredningen, är skyddsföreskrifter enligt byggnadsminneslagen.Genom sådana föreskrifter kan såväl bevarande som underhåll garanteras.Tillämpningsområdet för byggnadsminneslagen bör därför vidgas så att allabyggnader som, utan atl kunna byggnadsminnesförklaras ändå har ett så höglkulturhistoriskt värde att deras bevarande är ett allmänl intresse, fåromfattas av skyddsföreskrifter enligt lagen. Om ägaren medger att skyddsföreskrifternafår inskrivas, bör byggnaden också bli berättigad till statligt stöd. Slödformernabör enligt utredningen ulvidgas och förbättras. Utredningens betänkande har remissbehandlais.Remissinstanserna ger inle något odelat stöd åt utredningens förslag att vidga tillämpningsområdelför byggnadsminneslagen. Vissa inslanser konstaterar atl skyddel för dekulturhistoriskt intressanta miljöerna bör åstadkommas genom plan-ochbyggnadslagstiftningen. Några instanser gör i det sammanhanget övervägandenrörande kommande förslag till skydd för den kulturhistorisktskyddsvärda bebyggelsen och det önskvärda i ett samspel mellan den kommunaltstyrda planeringen enligt byggnadslagstiftningen och det statligabidragssystemet. , statens planverk, arkilekturmuseet samtlänsstyrelsema i och framhåller attbyggnadslagstiftningen inte genom 38 S BS ger det erforderligaskyddet, i vart fall inte inom områden där denna paragraf inte förstärks av planbeslämmelser.Planverket menar bl. a. att 38 S BS borde ändras i syfte alt förstärka skyddetför de kulturhistoriskt Prop.1979/80:149 25 intressantamiljöerna som helheter med där ingående samspel mellan bebyggelse och andrakulturelement som vägar, broar, hägnader m. m, PBL-utredningenhade i uppdrag att utforma förslag till en ny byggnadslagstiftning molbakgrund bl. a. av bygglagulredningens förslag i betänkandet (SOU 1974:21)Markanvändning och byggande, överlämnade i september 1979betänkandet (SOU 1979:65 och 66) Ny plan- och bygglag, som f. n, remissbehandlas. Lagförslagetinnehåller en rad nyheter i förhållande till nu gällande ordning.Riksintressena bestäms i lagen. Egenskapskrav fastställs såväl för bebyggelsemiljönsom helhet, som för utformningen av enstaka tomtplatser, byggnader ochanläggningar. Regler ges för underhäll av befintliga byggnader. införs, bland dem detaljplan, som ersätter nuvarande slads- ochbyggnadsplaner. Även vissa åtgärder med marken regleras i planform. Denöversiktliga planeringen lagfästs. Tillståndsplikten skall genom kommunalabeslut kunna både vidgas och inskränkas för vissa områden och i vissa angivnaavseenden. Naturvårdslagens strandskyddsbestämmelser förs över till plan- ochbygglagen. Nya ersättningsregler införs. Avintresse i detta sammanhang är främst utredningens följande överväganden ochförslag. Somallmänna riktlinjer för planläggning och tillståndsprövning föreslås gälla attområden av särskild betydelse med avseende på naturförhållanden och friluftslivsåvitt möjligt skall bevaras (2 kap. 5 S) och att hänsyn skall tas tillmiljömässiga värden som finns i den befintliga bebyggelsens och kulturlandskapetskaraktär. Särskilt värdefulla byggnader, bebyggelsemiljöer och kulturlandskapskall såviit möjligt bevaras (2 kap, 6 S). I motivtexten uttalas bl.a.följande (s, 251): Kulturminnesvårdenger uttryck för grundsynen att kulturutveckling visseriigen förutsätternyskapande men att detta bör ske med respekl för tidigare generationersinsatser. Den lokala byggnadstraditionen bör beaktas och där det är möjligthållas levande. Delsamma bör gälla i fråga om kulturlandskapet. All befinlligkulturmiljö (byggnader, anläggningar, odlingslandskap) skall ses som ensamhällsresurs, vars posiliva värden bör vårdas och utvecklas. Bebyggelsevärdenskall inte enbart mätas med kulturhistoriska och esleliska mått. Den socialabetydelsen skall också beaktas liksom hushållningsaspekter i vid bemärkelse.Vid samhällets förnyelse skall behovet av kontinuitet uppmärksammas. Slörreförändringar bör planeras sä att varje etapp för sig kan upplevas som enfullgången miljö. Förbebyggelsemiljön föreslås egenskapskrav som innebär bl. a, att hänsyn skalltas till befintliga natur- och kulturvärden och till skäliga estetiska anspråk(4 kap, I S), 1979/80:149 26 Särskildabeslämmelser ges om placeringen inom tomt och utformningen av byggnader ochanläggningar, anordnande av tomt m, m. Den inledande bestämmelsen (5 kap, 1 S)motsvarar 38 S första stycket BS och delvis även 39 § första stycket BS, Denhar följande lydelse: Enbyggnad skall placeras på det sätl som är lämpligt med hänsyn till stads- ellerlandskapsbilden samt strävandena all bevara natur- och kulturvärden, Åvenbyggnadens yttre utformning samt dess färg- och materialverkan skall varalämplig med hänsyn både till dessa intressen och lill byggnaden såsom sådan, allmänna motivtexten (s. 273) anförs att förslaget om att man skall tahänsyn till strävandena atl bevara nalur- och kulturvärdena avses utgöra enprecisering av 38 S första stycket BS, Ispecialmotiveringen (s, 725) berörs den föreslagna bestämmelsens innebördnärmare. Där framhålls bl.a, att kraven avser gestaltning, färgsättning ochannan prägling av det offentliga rummet, d, v, s, gator och galors omgivning,torg, parker och landskap som har betydelse för medborgarnas upplevelse av denfysiska livsmiljön, Inle bara den existerande utan även den tilltänkta miljönskall beaktas, så långt intentionerna kan fastläggas genom planläggning, Ibevarandet av naturvärdena kan ligga krav pä anpassning till en visslandskapsprägel. Bebyggelsens kulturvärden kan ofta härledas ur en lokaltradition, som skall beaktas och kunna föras vidare. De krav som uppställs iden nya bestämmelsen skall vägas samman med övriga krav av social, teknisk,funktionell och ekonomisk art. Motsvarighetentill 38 § andra stycket BS i PBL-förslagel har följande lydelse (5 kap. 14 Sförsta stycket): Ifråga om en byggnad som är av större värde från historisk, kullurhistorisk,miljömässig eller konstnärlig synpunkt eller som ingär i etl bebyggelseområdeav denna karaktär får i en detaljplan eller ett markförordnande meddelasbestämmelser om att byggnaden inte får förvanskas vare sig genom arbeten somror byggnaden eller marken eller genom några byggnads- elleranläggningsåtgärder i grannskapet. Imotivtexten (s, 278 och 732) anförs att den kritik som har kommit till uttryckom att 38 S andra stycket BS inte ger något slöd för att kräva hänsyn tillstörre värdefulla miljöer, får anses befogad. Skyddet bör därföromfatta även värdefulla bebyggelseområden, l.ex. byar eller områden i tätort,som kan ha ett mycket högt kulturellt värde som helhet utan att alla enskildahus sedda för sig kanske har samma valör. Bevarandeintressetskall vara starkt och ha samma nivå som . I första hand skall man fästaavseende vid värderingen på orten. För att ett skyddsbeslut skall ansesmotiverat bör en byggnad också svara mot ett eller flera av följande kriterierpå kulturhistoriskt värde: . 1979/80:149 27 Objektetuttolkar något väsentligl om tidigare samhälleliga eller este tiska ideal. Objektet ger en god uppfattningom lidigare sociala villkor för en viss samhällsgrupp. Objektet representerar enbestämd fas i ett historiskt skede sell frän rikets, regionens eller ortenssynpunkt. Objektet har haft betydelse förden historiska, kulturhistoriska eller tekniska utvecklingen ellerrepresenterar en höjdpunkt i någon sådan epok. Objektet har ett högt unikvärdeför byggnader av ett visst slag med avseende på funktion, konstruktion ellerform. Skyddsbestämmelserför sädan bevaringsvärd bebyggelse skall i princip kunna vara lika detaljeradeoch ge samma effekter som skyddsföreskrifter knutna till byggnadsminnesförklaringenligt byggnadsminneslagen. Man kan säga att PBL-förslagel utgör ett kommunaltinstrument för byggnadsminnesförklaring. I linje med detta skall ävenersättning (20 kap. 5 S) kunna utgå till ägare eller innehavare av särskildrätt till en fastighet om han genom skyddsbestämmelser hindras att vidtaåtgärder inom ramen förden pågående markanvändningen och skadan inte ärobetydlig i förhållande till värdet av den berörda delen av fastigheten. Fören byggnad som enligt skyddsbestämmelser skall bevaras får rivningslov intemeddelas (13 kap. 41 §), Skyddsbestämmelsernaskall även kunna omfatta sådana föreskrifter om underhåll av de bevaringsvärdabyggnaderna som erfordras för alt deras särart inte skall gå förlorad. Även vidunderhåll av byggnader, som inte omfattas av skyddsbestämmelser, skall hänsyntas till bl. a. byggnadernas värde från kulturhistorisk synpunkt (6 kap. 4 S). Tillståndspliktenomfaltar enligt normalt ungefär samma åtgärder medbyggnader som enligt nu gällande ordning. För anläggningar, d, v. s. bl, a,sådant som benämns fasta anordningar, vidgas emellertid lillståndsplikten.En nyhet i detta sammanhang är atl förslaget ger kommunen möjlighet att bl.a, ien detaljplan antingen föreskriva atl vissa åtgärder inte skall fordratillstånd, d, v, s, bygglov eller rivningslov, eller utvidga tillståndspliktensomfattning. Av betydelse i detta sammanhang är i första hand att utvidgning avtillståndsplikten kan gälla omfärgning, byte av fasad- eller takbeklädnad ochandra åtgärder som påverkar byggnadens yttre. För de särskilt skyddsvärdabyggnaderna får tillståndsplikten utvidgas till att omfatta även t. ex,underhållsåtgärder. Ekonomibyggnader för de areella näringarnas behov skall tillståndsprövasom de ligger inom strandskyddsområden eller närmare fastighetsgränsen än 4,5 meter.Kommunen kan emellertid föreskriva att byggnader av detta slag inom vissaområden alltid skall tillståndsprövas. PBL-utredningenföreslår att skall träda i kraft , Prop.1979/80:149 28 Vissa remissvar över promemorian (Ds Bo 1978: 3)Förenklad byggnadslovsprövning Till grund för de förslag till lättnader ibyggnadslovsplikten som lades fram i den förut nämnda prop, 1978/79: 111 bil,12 låg promemorian (Ds Bo 1978: 3) Förenklad byggnadslovsprövning. I dennaföreslogs att byggnadslovsplikten skulle upphävas beträffande vissa ålgärderpå en- och tvåfamiljsfasligheter. Bl.a. skulle uivändiga ändringar som inleökade den inredningsbara ytan saml omfärgning av fasad och byle avtaktäcknings-material få ske utan byggnadslov såvida åtgärderna inte väsentligtändrade byggnadens karaklär. Utan byggnadslov skulle dessulom få uppföras högsttvå friliggande uthus om högst 10 kvadratmeters byggnadsyta samt mur och plank,allt på vissa närmare angivna villkor. I del följande återges remissvaren över promemorieförslageni de delar svaren avhandlar bevaringsfrågor och särskilt 38 S BS, Flera remissinstanser, , iUddevalla, , länsstyrelserna i , , Göteborgsoch , , och , , ,och kommuner, fritidsboendekommitlén, och Föreningen gällande att 38 § BS visal sig vara ett otillräckligt instrument för atlskydda stads- och landskapsbild saml enstaka byggnader av kulturhistorisktvärde från olämpliga förändringar. Den tolkning som 38 S BS hade fält i praxisansågs vacklande och många byggnadsnämnder uppgavs ha resignerat i sinaambitioner att förhindra stötande byggnadsutformningar. Flera av remissinstansemareste uttryckliga anspråk på alt 38 S BS ses över och preciseras i samband medde lagförslag som promemorian kunde föranleda lill eller i vart fall utanavvaktan på del pågående bygglagarbetet. framhöll bl, a: ,.,Enligt ämbetets mening föreligger starka motiv för enomedelbar förändring av bestämmelserna i 38 S BS, - En komplettering av 38 Sskulle göra det lättare för byggnadsnämnderna att la ställning tillåtgärdsförslag, berörande kullurhistoriskt och miljömässigt värdefulla områden.De skulle då också kunna ge fastighetsägarna klara besked i frågor som rörbyggnadernas utformning och fasadbehandling, vilkel bör göra byggnadslovsprocedurensmidigare. En förändring av 38 S BS ligger således väl i linje meddepartementschefens ullalande om behovet för den enskilda att bättre kunnaöverblicka sina rättigheter och skyldigheter, har samhälletuttalat sig för en starkare inrikining av bevarandearbelet mot kulturhistorisktoch miljömässigt värdefulla bebyggelseområden. Genom inventeringar ochplanering görs stora ansträngningar för att säkerslälla dessa. Nuvarandebestämmelser i och BS har dock visat sig vara otillräckliga och har inte enskunnat hävdas med framgång inom områden av riksinlresse ur kulturhislorisksynpunkt. Vid ett antal rättsfall som rört utformning av byggnader inomvärdefulla områden har rätten åberopat .,, Prop.1979/80:149 29 motivutlalanden och funnit alt byggnadsnämndernainte haft rätt att vägra byggnadslov. Som en konsekvens av dessa rättsfall harmänga byggnadsnämnder avhållits från att ställa de krav på ulformningsom är motiverade för bevarandet av värdefulla miljöer. Detta gäller bl, a. fasadmaterialentrots att dessa oftast har en avgörande betydelse för byggnadskaraktären inomett kulturhistoriskt värdefulll område. Problemen accentueras för närvarandegenom att mänga fastighetsägare vill tilläggs-isolera sina hus och därvid ocksåbyta fasadskikt och fönster. Flera överklaganden i sådana ärenden är underprövning. - Ämbetet anser det nödvändigt att genom ändring av 38 S BS anpassabestämmelserna till gällande mål och riktlinjer för kulturminnesvården ochdärmed undanröja den oklarhet som råder angående tillämpningen av paragrafeninom kulturhistoriskt och miljömässigt värdefulla områden. En förändring av 38S BS ger också byggnadsnämnderna lagrum och motiv till stöd förbevarande-planer och riktlinjer för bebyggelseutformningen med tillhörandeinformation och rådgivning till fastighetsägarna. Därmed skapas ocksåförutsättningen för en avsevärd förenkling av byggnadslovsprövningen. Enligt ämbetets förslag borde tillämpningsområdet för 38 stycket BS utvidgas till att omfatta byggnader eller bebyggelseområde avstörre värde ur kulturhistorisk synpunkt, miljömässig eller konstnärligsynpunkt. med lagändringen borde man även, enligt ämbetets mening,kunna ompröva tidigare molivuttalanden rörande första stycket med hänsyn lillden ändrade inriktning som kommunernas planering nu har fått. anförde bl, a: Avgjorda rättsfall rörande 38 S BS visar ,,, att det kanförekomma stor skillnad mellan byggnadsnämndernas ambitioner ochregeringsrättens och kammarrätternas utslag. Domstolarna stöder sig som regelpå etl motivuttalande , Utslagen får ofta i praktiken en betydandeeffekt utöver det aktuella fallet. Genom ofullständiga referat i massmedia föriedsman nämligen att tillmäta ärendena en vidare prejudicerande innebörd än vad derätteligen har. Detta avhåller många byggnadsnämnder från atl slälla de krav påbyggnads utformning som sakligt setl är motiverade och som kommunerna enligtsina planer m, m, önskar ställa. - Den rådande oklarheten om stadgandetstolkning leder också till betydande osäkerhet vid ärendehanteringen. Att olikabeslutsinstanser kommer till olika resultat medverkar till att tillämpningen idet enskilda fallet ofta blir onödigt byråkratisk och tillkrånglad för denenskilde. Frågan om en precisering av innebörden i 38 S BS har därför ettnaturligt samband med de ändringar i byggnadsstadgan som arbetsgruppenföreslagit i syfte att förenkla för den enskilde. En förstärkning av kraven i38 S BS är dessutom nödvändig för att kommunerna skall kunna slå vakt omvärdefulla kulturmiljöer såsom äldre stadsområden, kyrkbyar, fiskelägen, fäbodvallaroch brukssamhällen och för att kommunerna skall kunna hävda ortensbyggnadstradition, -Mot denna bakgrund hemsläller styrelsen att ett tillägggörs till 38 § försia stycket BS om att särskild hänsyn skall tas till ortensbyggnadstradition. Genom motivutlalande bör klargöras att 38 S BS därmed kananvändas för att ställa högre krav på utformning inom sådana områdensom har preciserats i den kommunala planeringen med stöd av utredningsmaterial,bebyggelseinventeringar m.m. Sådana något slrängare krav bör 1979/80:149 30 kunna slällas enbari inom områden som har utpekats sommiljömässigt värdefulla och känsliga i fastställd plan eller i områdesplaneller kommunöversikt, vilka antagils av kommunfullmäktige och om kommunendärvid har stöd av den fysiska riksplaneringens underlagsmaterial. - Paragrafenbör i övrigt utformas så att kommunen kan värna om hela bebyggelsemiljön ochinte som enbart om själva byggnaden. i ansåg del i mångafall vara motiverat att i enlighet med förslagen i promemorian undanta åtgärderrörande byggnaders yttre från byggnadslovsplikten.