prop · G3031 · 1979-12-31 00:00:00 — Slalenshandikappråd och RSMH anser all hämlning i möjligaste mån bör ombesörjas avspecialutbildad sjukhuspersonal och atl polis, då den måsle anlitas, bör varacivilklädd. Mot arbetsgruppens förslag alt delnuvarande vårdinlygel i slällel skall kallas psykiatrisk värdremiss görItikurförbundet och läkuresällskupet invändning. Båda menar alt termenvårdremiss inte är ett adekval ultryck för en handling som leder lill eltadministrativt frihetsberövande och föreslär i stället beteckningen"vårdattesl" eller "värdinlyg". Samtliga remissinsianser är ense omatt nämnderna bör vara fristående i förhållande lill sjukvårdsorganisationenför att räll kunna fylla sina funktioner. Att den vikligaste funktionen är altbevaka den tvångsintagnes 1979/80:1 335 råltssäkerhel råder också enighet om. Bl,:i. karolinskainstiiutel och iii-skriviiiiigsiiäiiiiidernii i och Uppsalapoängterar att nämiuleina även h;ii och skall ha till uppgift att tillgodosesamhällsskyddets inlressen, säsom de enskilda medborgarnas säkerhet till livoch hälsa. SACOISR och Itikarförhiindel ifiagasätter om nämnden bör ha kvar sinnuvarande uppgift atl såväl skydda samhällel lur patienterna som att värna ompatienlernas rättssäkerhet och menar att nämnderna måsle helt bli ell organ sombevakar patienternas rättighet medan övervakningen av samhällsskyddei börövergå lill andra myndigheler. Arbetsu ppgifler Piövning av vårdbehov Arbetsgruppens förslag altpsykiatrisk nämnd i fortsättningen skall överta överläkarens prövning av detföreliggande vårdbehovet (9 S LSPV) godlas av RÅ. hovrtitlen.för väslraSverige, , riksrevisionsverkei, slatskonlorel, medicinskafukidtetsntiiniiden vid Lunds universilel, JO och LO. JO erinrar emellertid omatl nämndernas nya funktion kommer alt leda till en betydande ökning avnämndernas arbetsbelastning och atl de däiför måste tilldelas lillräckligaresurser. JO anmärker vidare atl liden från inlagning till prövning i mångafall kommer atl förlängas jämfört med vad som är fallet med den nuvarandeordningen. Det bör därför, menar JO, vara regel atl intagningsläkaren gör enundersökning av patienten då denne kommer till sjukhuset. Vidare bör, menarJO, prövotiden vara betydligt korlare än de maximalt tillåtna i defall dä intagningsläkaren själv upprällat intagningshandlingarna främst vidfall där patienten redan är intagen på sjukhuset för frivillig värd, Mol förslagel vänder sig emellertidövriga remissinstanser mer eller mindre ullalal. Kriminalvårdsslyrelsen menar att enutvidgad nämndverksamhet är nödvändig vid del föreslagna förenkladeinlagningsförfarandet men ifrågasäller om nämnderna med den mångfald avåligganden som enligl förslaget ankommer på dem i praktiken kommer atl kunnaerbjuda elt erforderligl rällsskydd för patienlen. Psykiairiska ntimnden finnerförslagel om nämndmedverkan hell otillräckligt som ersättning för LSPV:srällssäkerhelsgaraniier vad avser behörighel att utfärda vårdintyg och förbudmol överförande frän frivillig vård till vård med slöd av LSPV ellermotsvarande och avstyrker därför hela förslaget i dessa delar. Nämnden förordaralt intagnings- och värdbehovs-prövning även i fortsättningen sker i nuvarandeformer och att utskrivningsnämndernas befallning med dessa frågor blirberoende pä om besvär anförs. Nämnden förordar därvid livligt en förbällradinformation om besvärsmöjligheten. JK säger sig inte vara heltfrämmande för en vidgning av nämndernas arbetsuppgifter, särskill uppgiften attöverpröva inlagningsbeslul i vissl Prop.1979/80:1 336 fall, men ifrågasätter ändå om förslagel bör genomförasmed hänsyn till den ökade arbelsbelaslningen på nämnderna. För att minskabördan på nämnderna kunde, menar JK, övervägas alt begränsa den obligatoriskaöverprövningen lill utvalda fall eller grupper av fall, I.ex. de som ursprungligenär frivilligt intagna som överförs till tvångsvård. Samma synsätt redovisas medstörre eller mindre variationer av samlliga ulskrivningsnämnder.Ulskrivningsnämnden i vill sålunda begränsa nämndprövningen till fallsom överförs från redan påbörjad frivillig vård. Utskrivningsntimnden i Uppsalavill se en prövning i de fall där endast en läkare gjort intagningsprövningen(värdintyg-nintagningsbeslut) och atl prövningen i dessa fall anförtrosnämndens läkare med skyldighel atl anmäla Iveksamma eller orikliga fall införnämnden. Som särskilda skäl mol en generell nämndprövning anför nämnden denpåfrestning det innebär för många palienler all företräda för nämnden särskilli början av en värdperiod, den försämring en handläggning inför nämnden kanmedföra i relationen inlagningsläkare-patient, saml de prakliska och koslnadsmäs-sigaeffekter förslagel skulle fä. i utlrycker oroför den ökade arbelsbelaslning förslagel i denna och övriga delar skullemedföra för nämnderna. i vill atl nämndprövningbegränsas till fall där bara en läkare varit inkopplad vid län uttrycker farhågor över att prövningenkan bli en tom formalitet genom den stora ökningen av antalet ärenden, somförslaget skulle innebära, och för en ökad handläggningstid.Utskrivningsnämnden för föreslår allernalivl allnämndprövningen begränsas lill fall där patienlen efler ,förslagsvis Ivå månader, är kvar på sjukhuset. Nämnden förordardock atl i försia hand nämnden bibehålls vid sin nuvarande uppgifl att vara enbesvärsinstans. i anför atl med hänsyn till altfiertalet patienter enligl LSPV utskrivs efter intagningenoch atl det ulom i ett fålal fall rör sig om okonlroversiella inlagningar detframstår som en onödig byråkratisering att nämnden skall befatta sig medsamtliga intagningar. 1 den sistnämnda bedömningeninstämmer Svensku kommunförbundel och , som anför ihuvudsak: Del föreligger risk för alt del föreslagna förfarandel i nämndenmedför ytterligare byråkrati, till men för både rättssäkerhet ochbehandhngsresurser. Den arbetsbelastning, som realprövning i nämnden av varjetvångsintagning jämte behandlingsplan innebär, skulle i betydande omfattningbinda kvalificerad vårdpersonal. -De båda förbunden förordar i stället ettsystem med förordnande av offentligt biträde i samtliga fall och rätl förpatienten att hos nämnden - utan karens - överklaga intagningsbeslut. Läkurförbundel, som i annal sammanhangliksom SACOjSR pläderat för behållandet av obligatorisk ivåläkarprövning isamband med intagningen, menar att nämnderna bör få intensifierade uppgiftervad gäller vissa an- Prop.1979/80:1 337 givna grupper av pafienler. Sålunda, menar man, bör avprincipiella skäl nämnden företa en regelbunden granskning beträffande fall,som vårdas enligl lagen under en längre lid, t. ex. mer än . Läkaresällskapel ställer sigavvaktande till frågan och föreslår att rättssäkerheten i samband medintagning bör bli föremal för förnyade överväganden, HCK ser positivt på en utökadnämndverksamhet men framhåller atl nämnden i sin konlrollerande funktion kanlänkas lillämpa lagen alllför reslriklivl beroende pä all ledamölerna saknarlillräckliga kunskaper, HCK poängterar vikten av atl nämndledamölerna färerforderlig ulbild ning. RSMH menar atl en prövning av vårdbehovet först efter14 dagar kommer alllför senl och kan beiyda allvariiga sociala konsekvenser förden det drabbar. RSMH vill därför att prövningen ej får göras senare än . menar all del föreslagna förfarandet kan tänkasleda till etl ökal antal "felaktiga" intagningar, där patienlen ivärsta fall kan få silla på sjukhus i avvaklan pä nämndensprövning. En osäker eller illa informerad nämnd lar, menar rädd, kanske delsäkra för del osäkra och skriver ut på försök. På det sättet riskerar man atlfå en mängd försöksulskrivna patienter som aldrig borl vara intagna, någol somskulle innebära en kraftigl försämrad rättssäkerhet. Arbetsgruppen föreslår allöverläkare skall upprätta behandlingsplan och anmäla den lill nämnden (13 S),inhämta nämndens yttrande innan viss behandling får utföras (15 S) samt altpatient skall ha räll atl vända sig till nämnden, om han vill ifrågasällaåtgärd eller föreskrift belräffande honom och all saken kan bli föremål föröverläggning i nämnden (19 S). Mol förslagen i dessa delar görsallvarliga erinringar av fierlalel remissinsianser. Sålunda ifrågasätterpsykiutrisku nämnden principiellt den rättsliga belydelse som nämndernasuttalanden i dessa frågor skulle få och menar all den föreslagna ordningentorde komma all leda till förvirring om var ansvarel för vidtagna elleruteblivna vårdätgärder ligger. Kurolinsku instilulel menar alt granskningen aven behandlingsplan ligger utanför nämndens kompetensområde eflersom nämndeninle anses behöva beslå av en enda person med medicinsk kompetens motsvarandeöverläkarens och menar atl förslagel att nämnderna samlidigl skulle vara såvälbesluls-som besvärsinstans och dessutom diskussions-, samråds- ochtillsynsorgan inte är genomtänkt. Medicinska fakulteten vid Uppsulu universilelsläller sig avvisande lill förslaget om upprättande av behandlingsplan och omnämndens uttalanden i behandlingsfrägor i övrigt och menar all en fastlagdbehandlingsplan kan komma atl medföra en stelare och mindre smidigtsituationsanpassad terapi för den Ivångsvårdade jämförl med del frivilligaklienteld. Risk föreUgger alliså, menar man, all de ivångsvårdade kommer allerhålla sämre vård än övriga palienler. Prop.1979/80:1 338 Bland uiskrivningsnämndernatillstyrker nämnden i förslaget om upprällande av behandlingsplan ochöverlämnande av denna lill nämnden men menar samlidigl alt nämnden saknar ialla hänseenden förutsättningar atl fullgöra en reell övervakningsuppgift.Ntimnden i Uppsula anser alt nämnderna, som har en majorilel av lekmän påmedicinens område, inle är lämpligl forum för granskning av behandlingsplaneller ullalanden i frägor om "behandling, där bcaklansvärda riskerföreligger". Även iii-skrivningsntiinnden i Kalrinehohn ställer sigavvisande till förslagen i dessa delar och pekar pä överläkarens exklusivaansvar för vården enligt 16 S sjukvårdslagen. Samma synsätt anlägger ntimnden iMalmö som därutöver anför: Förslaget att regeringen ellermyndighet som denna bestämmer skulle kunna utfärda föreskrift rörandebehandlingsplan är inle förenlig vare sig med utredningens principiellauppfattning om arbelsfördelningen mellan läkare och nämnd eller stadgandet i 16S I mom. sjukvårdslagen all läkaren har ansvarel för sjukvårdens ändamålsenligahandhavande inom del honom anförtrodda verksamhelsområdel. Däremot är utskrivningsntinindernai och Vaslernorrlaiul positiva lill förslagel om behandlingsplan ochmenar all nämnden genom denna får möjlighet alt följa utvecklingen för depatienter som är intagna för längre tids vård. JO menar del vara posilivi atlnämnderna åläggs viss tillsyn över den psykiairiska sjukvärden, såsom genomregelbunden genomgäng av patientmaterialet, varigenom nämnden kan initierafrågor om försöksutskrivning och slutlig utskrivning. Däremol anför JOföljande: Det måste inom den psykiairiskavården liksom inom den somatiska ankomma på vederbörande läkare att iöverensslämmelse med vetenskap och beprövad erfarenhel meddela patienten de rådoch, såvitt möjligt, den behandling som patientens tillstånd fordrar. Man kaninte överiåta på en nämnd, delvis sammansatt av lekmän och ickespecialisler,all överta det sisla ordel i fråga om den medicinska behandlingen av enpalienl. Tanken att nämnden skulle kunna uträtta någonting konkret förefallerdessutom förfelad, eflersom nämnden inle föresläs bli utrustad med någonbeslutsrätt utan endasi skall kunna ta upp överläggningar med överläkaren. Delfinns uppenbarligen en slor risk att nämnderna härigenom - utan någonmotsvarande nytta för patienterna och vården av dem - utvecklas lill klagomurartill förfång för nämndens övriga viktiga uppgifter. SACOjSR och läkarförbundet anserall nämnden i vissa avseenden bör ha vidgade arbetsuppgifter. Del måste, menarde, vara angeläget all vidga nämndens insyn och prövning all gälla även andrainslag av ivång i vården, t.ex. förekomst av tvångsbälle, Ivångsmedicineringelc, dels genom atl nämnden fortlöpande övervakar förekomsten av sådana inslag(bl.a. genom regislrering), dels genom all palienlerna får möjlighet allhänvända sig 1979/80:1 339 till nämnden med klagomål i dessa frågor. Emellertid kan,menar dessa instanser, inle bortses frän all förstärkningen av patientensrälissäkerhel genom en utvidgad nämndverksamhet innebär vissa problem speciellaför sjukvärden. Sålunda, menar man, har arbelsgruppen oiillräckligl analyseratförslagels konsekvenser och den konflikl som uppslår mellan nämndens verksamhetoch del självsländiga medicinska ansvaret. /SR och läkarförbundet slällersig därför avvisande lill förslagen om nämndens granskning av behandlingsplan(13 S), behandling före nämndens prövning (14 §), behandling som innebärpåtaglig risk (15 S) och patients ifrågasättande av åtgärd (19 S). menar att nämndeni forlsältningen bör ha samma eller analoga uppgifler som f. n. och att nämndensåledes inte bör ha inflyiande på den medicinska vården. Alt eltdomstolsliknande organ skulle fä befogenhet att besluta i medicinskabehandlingsfrågor är inle blott olämpligt utan också organisatoriskt orimligt,menar sällskapel, som även framhåller atl nämndorganisationen innebär all enslallig myndighel konlrollerande griper in i den av landslingen drivnasjukvården. Delta är, säger man, endast berättigat vad gäller värnandet avindividens rälissäkerhel och av vissa samhällsintressen, vilket senare gällerframför allt av domstol överlämnade farliga patienter. Kontrollen bör inte,understryker man, omfalta de sjukvårdande funktioner för vilka överläkaren ärprimärt ansvarig inför sin huvudman. Tillfredsställelse med förslagel ombehandlingsplaner och nämndens övriga insyn i vården ullalas av medicinskafukultelsnämnden vid , av två ulskrivningsnämnder (se ovan),, , slutens hundikuppråd, HCK och menar del vara väsentligt att lagen endast lillämpas i defall meningsfull vård kan erbjudas patienlen och att förslagel om nämndens insyni värden är dt viktigi inslag i denna utveckling. - Stålens handikappråd, HCKoch RSMH menar atl behandlingsplan bör omfatta all vård, inle endasi vård avlängre varaktighet. För att inte planen skall bli en Iom formalitd, bör vissakrav ställas på innehållet. Sociulstyrelsen tar i sittremissvar upp och behandlar en del av de erinringar som redovisats ovan.Slyrelsen anför bl. Evenluellt kan förslagen ge intryckav atl nämnden direkt skulle kunna påverka det fortlöpande psykiatriskabehandlingsarbetet. Det måste klart framhävas atl så inte är fallet och allansvarel för behandlingsarbelel uieslulande faller på vederbörande läkare.Reglerna i 13 S om behandlingsplan har till syfte atl göra del möjligt förnämnden all utöva sin kontrollfunktion. 1 den mån missförslånd uppstått pådenna punkl måste syftet med förslagel klarläggas. känner deldärför angelägel alt framhäva alt arbelsgruppen inte avsett all med förslagelinskränka del ansvar läkaren har för patientens behandling. 1 och för sig kan belräffandefrågan om behandlingsplan göras gällande alt det för vården hela liden måslefinnas en sådan vare sig denna är Prop.1979/80:1 340 formelll nedskriven eller inle. Behandlingsplanen börutarbetas och modifieras kontinuerligt i ett nära samspel mellan ansvarigpersonal och berörd patient. Detta måste också alltid ske oavsett om patientenär intagen frivilligt eller oberoende av samtycke. I så måtto måste förslagetom behandlingsplan i LPV ses som en icke önskvärd särreglering för en vissgrupp av patienter. Utiedningens förslag får emellertidinle uppfaUas på delta sätt. Särskilda krav på rättssäkerhet måste nämligenuppställas för patienterna i den mån intagningsformerna ändras. Det ar därförav vikt atl redan i lagtexlen ha en beslämmelse om upprättandet avbehandlingsplan och alt denna underställs nämnden. bilräderulredningens förslag på denna punkt. Det är läll alt förslåarbetsgruppens moliv bakom förslagel i 15 S. Gruppen har del vara enförstärkning av rättssäkerheten atl låta den lokala nämnden yttra sig övervissa mera iveksamma åtgärder. I den mån en sådan regel skulle innebära eninskränkning av läkarens räll och skyldighet alt falla medicinska ochpsykiairiska beslul kommer den emellertid atl medföra en hell ny princip ilagsliflningen. En lokal nämnd torde också endasi undanlagsvis anse sigkompdenl all avge råd i sädana frågor. Läkaren är alllid skyldig alt handla ienlighet med "vetenskap och beprövad erfarenhet". Han kan därförinle försvara sig med all han handlar enligt nämndens råd, om han genomförbehandling som strider mol vetenskap och beprövad erfarenhet. Det måste därförgöras klarl all regeln endast bör vara tillämplig i de fall det rör sig om etiskaöverväganden. Nämndens föreslagna slällning somsamrådsorgan (19 §) kritiseras på ungefärligen samma grunder och av sammainslanser som redovisais ovan. Härvid framhålls särskill nämndernas bristandekompetens, de molsällningar som kan uppkomma med brislande förlroende förnämndens verksamhet i övrigt som följd, saml arbelsbelaslningen för nämnderna.Flera av instanserna, t. ex. JK, JO,fieru ulskrivningsnämnder, , menar atl dt uppenbari behov dock föreligger för de aktuellapalienlerna all ha tillgång lill råd, stöd och hjälpåtgärder. Detta bör dock,menar man, åstadkommas på annal sätt än det av arbelsgruppen föreslagna. Flerainslanser hänvisar till all medicinalansvarskommillén (S 1974:02) aviseralskomma all föreslå lokala s.k. förtroendenämnder dit patienterna kan vända sigmed klagomål och för råd och hjälp. Utskriv-tungsnamnden i Uppsula föreslårlillsätlandel av ell särskilt patienlom-bud, t.ex. en advokat, som hjälp åtpatienten. För tillgodoseende av samhällsskyddd föreslår nämnden tillsäUandetav ell s. k. allmänt ombud som vid behov skulle reagera mot underlåtnaintagningar och mot utskrivningar beslutade av läkare eller nämnd. Sociulstyrelsen anför i denna del: 1 19 § föreslås en regel med rällför patienlen all vända sig till psykialrisk nämnd, om han vill ifrågasättaåtgärd eller föreskrift beträffande honom. Därefter följer ett i detaljutformat åtgärdsschema fram till bestämmelser om överiäggningar mellanpatienten och nämnden. Konstruktionen är egendomlig såtillvida som den ger ettfelaktigt intryck av att det ulan 1979/80:1 341 uttryckligt lagslöd inle skulle föreligga någon rätt förpatient att vända sig till den lokala nämnden. Om en bestämmelse av ifiagavarandeinnehall anses behövas, torde den böra utformas som en skyldighet för nämndenatt la upp lill behandling vissa fiamslällningar fiån patienterna. Bestämmelsenhörda naturligt ihop med reglerna i 31-39 SS (niimndeina). Ett flertal remissinstanser understrykerall nämnderna, om de får ulökade uppgifter enligl förslagel, kommer all imånga fall behöva dubbleras och i alli fall tillföras ordentligakansliresurser. Beslul om uiskrivning (fiirstiks- och slutlig) Arbelsgruppen föreslär atl nämndenskall ex ofllcio kunna pröva fråga om uiskrivning även i fall då beslutetnormalt fallas av överiäkare. sanu atl nämnden skall kunna delegera beslut omutskrivning till överläkare även i de fall nämnden enligt lagen primärt svararför utskrivningsbeslutet. Ingen erinran har riklals motförslagen av de fiesta instanser, RÅ, stålens handikappråd, riksrevisionsverkeioch iilskrivningsnömnden i har tillstyrkt dessa. SHR har betonat attnämndens initialivriitt iir beroende av de resuiser den får för sin verksamhet.Riksrevisionsverkei menar all förslagel om delegationsrält är berättigat menatt det. (ör atl förhindra missförstånd borde fiamgå av lagtexten att frågan omdelegering skall prövas i varje enskilt fall. Övriga ulskrivningsnämnder är emolförslagel. Några kan visserligen godla förslagel alt nämnden skall fåföranstalta om uiskrivning av patient som överläkare f. n. ensam beslämmer om(s. k. P-fall) men menar att rälien härtill i praktiken saknarbetydelse. Starkare kritik riktas mot möjligheten alt delegera beslutsrätlenangående utskrivning av de s, k, farlighdsfallen, som nämnden f.n, ensambeslular om (s.k. N-, O- och PN -fall). Här framhålls bl. a. atl det synesinkonsekvent att nämnden kan överiåta ål överläkaren alt beslula om utskrivningi dessa fall i förhållande till nämndens föreslagna vittgåendetillsynsbefogenheler i övrigt. Det framhålls som betänkligt alt nämndernaskall kunna avhända sig ansvarel för utskrivningar i dessa ur säkerhetssynpunktsärskill vikliga fall. Läkurförbundel slutligen menar atteftersom lagen grundar sig pä alt vårdbehovel är bdingal av medicinska skäl såbör läkaren ensam ha rätt att skriva ut alla patienter som inte längre fyllerkrileriel för ivångsvård, säledes även farlighdsfallen. Förslaget om en utökning avnämnderna från lill fem ledamöter, av vilka en skall besitta särskildakunskaper inom del sociala området tillstyrks av socialslyrelsen, statenshundikuppråd, kommunförbundet, LO, HCK och RSMH. Dessa belönar särskillbelydelsen av ökal lekmannainflytande i nämnden. Några framhåller även atlnågon ledamot i nämnden bör ha kunskaper om arbetsmarknaden och någonrepresentera palienl- Prop.1979/80:1 342 påpekar särskilt atl man inlefår betrakta förslaget om en ledamots speciella erfarenhel från det socialaområdet som en slutlig lösning av frågan hur samarbelel mellan sjukvården ochsocialvården bör ordnas. 1 övrigt fiamhäller slyrelsen som önskvärt altläkarleda-moten i nämnden hade specialislbehörighel inom området psykialri. Hovrätten för Väslra Sverigeifrågasäller om nämndens uppgifler inle kan fullgöras med endasi fyraledamöter, varav två lekmän. Hovrätten menar att i allt fall uttrycket""erfarenhet i allmänna värv"" borde bytas ut mot eltmindre ålderdomligt uttryck. Medicinska fukultelsntiinnden vidLunds universitet frågar sig om fem personer i en nämnd arbetar effektivare äntre. eflersom arbelsgruppen motiverat utökningen med den ökade arbetsbördan.Vidare uttrycker nämnden farhågor för atl del kan bli svårt atl rekryterakvalificerade ledamöter i lillräckligl antal. Västmunlands läns lundsiing menarall dl ökal lekmannainflytande i nämnden är positivl men ifrågasäller förslagetvad gäller antal och sammansällning. 1 slällel föreslår förvallningsulskoltelen iremannanämnd bestående av en jurisl och två lekmän. Läkaren skulle knytastill nämnden såsom oberoende sakkunnig. En liknande synpunkl anförs av RFHL.som menar atl omhändertagandet enligl lagen omgående skall prövas av någon formav vald nämnd där läkare och andra endast är föredragande och inte beslutande. SamtUgu ulskrivningsnämnder äravvisande eller reserverade lill förslaget om utvidgning och sammansättning.Även läkurförbundel och lukure-suUskapet avstyrker en ulökning av antaletnämndledamöler. Man pekar främst på risk för ökade handläggningstider. Stutskontoret förordar allulnämningsfrågorna överflyttas lill annan instans än regeringen idecenlraliseringssyfle. 2.7 Tvångsåtgärder i vården Arbetsgruppen föreslår att 13 SLSPV överförs i princip oförändrad till den nya lagen (14 § 1 st.). Vidareföreslår gruppen en särskild regel atl tvångsvis behandling får vidlas innanvårdbehovsprövning skett endast i den mån den inle kan uppskjutas utanallvarligt men för patienten (14 § 2 st.). erinrar, medanledning av atl lagen föreslås kunna bli tillämpad även på andra kliniker änpsykiatriska, om att styrelsen utfärdat vissa förbud mot tvångsmedel inomsomatisk vård (MF 1974:89). efterlyserregler till skydd mot det "vardagsvåld" som förekommer påmentalsjukhusen, t.ex. i form av godtycklig bältes-läggning ochivångsmedicinering. 1 dessa synpunkter instämmer HCK och RSMH. och läkuresällskupet efterlyser reglersom skulle göra 1979/80:1 343 del möjligt att mol patientens vilja ge nödvändig medicinäven under transport till sjukhus. Arbelsgruppen föreslår den ändringen i nuvarande regler ombrevgranskning atl brev till den som förordnals lill offenllig försvarare förpatienlen inte fär kvarhållas och granskas, samt all nämnden på ansökan avöveriäkare skall beslula om granskning av brev. JK menar atl ändringen i fråga ombrev lill offentlig försvarare är välmotiverad och atl frekvensen av ärenden avdella slag uppenbarligen inle kan nämnvärt påverka nämndens arbdsbörda. Även JObiträder förslagel.