prop · G3031 · 1979-12-31 00:00:00 — om liinsriitieiiendasi i undanlagsfall behövde la närmare ställning till vårdtidens kingd.Erforderlig rättssäkerhet kan vinnas genom en bestämmelse om att Hinsr;itten isamband med beslut om vård fastställer en ny dag för förhandling inom l,ex. tvämånader, dä slutlig ställning skall tas till vårdtidens liingd. En sådankonstruktion skulle på ett mer positivt sätl engagera berörda parter och därmedöka förutsättningarna för ett gotl vårdresultat. Vård och behandling bör relaterastill individens behov och inte lill tid anser i lan.Ett sådanl syslcm kräver emellertid regelbundet äterkonmiandevårdbehovsprövningar, vilket kan medlöra att tryggheten i relationernaäventyras. En icke tidsbestämd vård ar också svårförenlig medrältssäkerhetskravel, Enligl iir dock en tremänaderstid för korlför att motivation till fiivillig vård skall kunna nås. Ett förnyatansökningsförfarande med förskjutning överIremånadersgränsen lorde komma atl innebära, alt socialniimnden, innan nämndenkunnal konstatera om ändamålet med vården är uppnått, för att Undvika avbrott ivården känner sig nödsakad alt inge ny ansökan om ytterligare en värdperiod.Vårdtiden bör enligt lånsstyrelsens mening i stället relaleras både till tidoch värdbehov. En viss koppling till 42 S BvL kan vara lämplig. Länsrätten börefler särskill underställningsförfarande Ompröva värdbehovet när ,förslagsvis elt år, förflutit fiån det vården inleddes. Enligt iVäslernorrlands län bör omhändertagande av bam Som regel ske på obeslämd lid.Länsrälten bör dock, om särskilda skäl föreligger, kunna tidsbegränsaomhändertagandet. Ett så drastiskt ingripande som atl påkalla förändring avvårdnaden bör ske med största försiklighd och endasi i undanlagsfall. Lånsstyrelsen i Jämilunds länframhåller alt vård med stöd av den särskilda lagen är en nödlösning iallvarliga silualioner. Del ligger i sakens nalur alt det kan la myckel långlid innan problemen hinner redas upp, om de någonsin kan lösas. Endast iundantagsfall lorde i de situationer, som avses i 1 S I p LVU barnets ellerföräldramas problem hinna lösas . Under en så korl tidsrymd kan man inle mer än påbörja behandlings- och, når det gällerbarnet, motivationsarbdet. anser, atl del kommer att innebära enexlra otrygghet och osäkerhet för både barn, föräldrar och fosterfamilj.Risken för atl barn blir föremål för flera omflyttningar synes vara större iförslaget än i nuvarande lagstiftning. Detla måsle ses som synnerligenallvarligt när vi har kunskaper som ger belägg för atl barn oftast inleklarar av mer än två placeringar utan personlighetsstörningar. Förslaget taröver huvud lagd inte upp del faklum atl barn klarar omflyllningar olika vidolika åldrar. Del finns ingen anledning atl göra en huvudregel av något som kanförutses Prop.1979/80:1 294 komma atl tillämpas endast i undantagsfall. Vad belräffarbdeendefallen bör inte heller någon låsning ske. Riskföreligger bl.a. atl de lie månaderna av den unge ses som en slrafflid och somdärmed försvårar och - eller ulesluier behandling. I stället för ett beslut omvård pä skulle en föruisällningslös prövning en gång per är vara ellbättre alternativ men då förutsatt att barnets rält sätts före föräldrarnas.Prövningen skall göras av socialnämnden. Även länsslyrelserna iSödermanlands, , , och lån anser altvärdbehovet i försia hand bör vara avgörande för vårdtidens längd. Utredningen om barnens räll kaninle lillslyrka all det i silualioner som anges i 1 S I p LVU sladgas enlängsla tid för vården. Dock bör i den behandlingsplan som ges in lilllänsrälten anges om man räknar med kortare eller längre lids omhänderlagandeoch, om så är möjligi, en yllersla lidsgräns. En årlig omprövning bör härefterske sä all den Ijänslemän som har hand om ärendei minst en gång årligenredovisar för nämnden hur vården fortskrider, varpå del ankommer på nämnden allvidta åtgärder där sä erfordras. JO ifrågasätter om inlesocialulredningen beskurit vårdtiderna mer än som har varil moliveral. När delgäller barn som omhänderlagils på grund av brisier i omsorgen om dem gerförslaget möjlighet för länsrätten atl besluta om längre vårdtid än månaderoch även om värd tills vidare. Som 3 S LVU utformats framstår även härtremänaderstiden som huvudregel. Möjligheten atl förordna all vården skallbestå lills vidare kan nästan uppfattas som en undantagsregel.Socialulredningen har inte heller i betänkandet närmare diskuterat i vilkafall vården bör beslutas lills vidare. Del sägs hell korl (s. 442) atlförhållandena i den underåriges hem kan vara sädana vid tiden för ansökan attdet inte kan förutses om och när barnel kan återvända till hemmet. Detta räckersjälvfallet inle som vägledning för de tillämpande myndighelerna. Man vetalllsä inle om ulredningen har tänkt sig att man skall göra något mera markanlavsteg från nuvarande praxis i barnavårdsärenden enligt 25 § a) BvL. Skall manförkorta omhän-dertaganddiderna för barn med föräldrar som harmissbruksproblem, som misshandlar barnen, som eljesl vanvårdar dem eller inteförmår att ge dem en godlagbar hemmiljö och fostran? EUer skall man inte göradet? Inte heller anges när man skall ange vårdtiden till etl visst maximumeller när man skall förordna om vård tills vidare. Här behövs onekligen klariäggandeuttalanden. Enligt JO:s mening är del uppenbartatl man inle från början bör bestämma viss dag för vårdens upphörande i allade fall som vi betraktar som allvarligare barnavårdsfall, t. ex. därbarnmisshandel eller annat övergrepp av inte alltför lindrig arl förekommiteller där grövre vanvård av barn iakttagits. Detsamma bör gälla där svåraremissbruksproblem föreligger hos föräldrarna eller någon av dem. Inte heller börman välja en preciserad 1979/80:1 295 eller förkortad vårdlid bara för att gå föräldrarna lillmötes och slå sig till ro med att tiden senare kan förlängas. Etl sådanl beslulkan varken gagna föräldrarna eller barnet. Mycket lalar därför enligl JO:smening för alt man belräffande barn som omhändertas enligt I S första punklenvänder pä bestämmelsen och gör det som ovan betecknats som undantagsregel lillhuvudregel. Värden bör alltså i princip bestå tills vidare men länsrättenskall, om den så finner lämpligl, kunna ange den tid under vilken värden längslfår beslå. Denna tid får självfallel översliga den maximitid som skall gällaför de underåriga som anges i 1 S andra punklen. Vid bestämmandel av vårdtidenslängd bör man sä längl det är möjligt anpassa denna till vårdbehovet. Att dettaär en svär uppgift framgår inte minsl av JO:s erfarenheter. Man lorde med fogkunna påstå att det hör till undantagen att man alls kan förutse en visslidpunkt när familjens problem kan antagas vara lösta eller ålminstone så passlösta all omhänderlagande är påkallal. Som en lösning på problemen med defall där man kan förutse all barnet knappast kan få återvända lill sitt egelhem anvisar socialulredningen i förbigående att socialnämnden kan överväga allpåkalla förändring i vårdnaden (s. 442 och 882). En sådan möjlighet harfunniis länge och har senast diskuterats i samband med ändringar iföräldrabalken 1976 (se prop. 1975/ 76:170). Den synes dock inle ha slagiligenom i socialförvallningarnas praxis. 1 själva verket lorde det vara myckelovanligi atl en socialförvaltning agerar självständigt för att uppnåförändring av väidnaden. Särskilt gäller delta, när det inte endasi är fråga omall överflytta vårdnaden från den ene föräldern till den andre, utan gäller altulse en ny vårdnadshavaré därför alt båda föräldrarna är olämpliga alt ta handom bamel. Det senare torde knappasi förekomma. JO finner i och för sigsocialulredningens förslag lillialande på denna punkl. Det är naturligtvis avstörsta värde atl de barn varom här är fräga ges möjlighel all knyla varaktiglan lill en bra familj och garanleras Irygghel mol alt ryckas upp från sintillvaro där. Vill man åstadkomma en förändring av praxis bör man emellertid ide lillämpningsföreskrifler som kan bli akluella särskill behandlasocialnämndernas initiativ i vårdnadsfrä-gor. Enligt kommun bör avgörandeför vårdliden vara all ell angivel behandlingsmål har uppnåtls, inle all enviss lid har förfiutil. Regeln om omprövning av omhändertagandebeslutd bör varafulll lillräcklig. kommun redovisar samma uppfattning. kommunanser all den bäsla lösningen är atl vården får pågå lills vidare, men att delåläggs socialnämnden all förslagsvis en gäng per halvår ompröva behovel avfortsatt omhänderlagande. Härigenom ivingas nämnden alt hela liden arbela medfallel sä alt värden snarasl kan avlösas av insalser i frivilliga former. Detkan, anför Vuru kommun, knappast vara förenligt med en god behandling av denunge att begränsa vårdtiden så starkt som utredningen Prop.1979/80:1 296 Det är inle troligt atl fosterhem vill slällaupp med så korta vårdtider. koiuiniin anser det iroligt att de korlavårdtider som föreslagils kommer att leda lill ofla återkommande förlängningar.Därigenom drabbas nämnden av del dubbelarbele som ytterligare ulredningar ochöppna handläggningar inför länsrällen medför. Kurlstuds kommun anser atl dennuvarande beslämmelsen atl vården skall upphöra när ändamålet med den uppnåttsbör kunna gälla även . Rättssäkerheten tillgodoses genom all detanges då beslutet skall omprövas om vården fortfarande pågår saml altbesvärsrätt ges, Möjlighel atl beslula om vård utanatt ange en längsta tid eller beslämd lid över hör, enliglSkellefteå komniun, finnas även för de fall dä vården grundas på den unges egetbeteende. Rällssäkerhelen kan tillgodoses genom all del i lagen anges korlalidsinlervaller för socialnämndens prövning av om vården skall bestå.Vilhelmina komniun redovisar samma mening samt förordar atl vård som påbörjatsbör kunna pågå tills den är slutförd, dock längst efler det den ungefyllt . Även kommun avstyrker en till tre mänader maximerad vårdtid. Enligl LO ar ulredningens förslagom en tremånadersgräns allför stelbent. Del tar ingen hänsyn till förhällandeli det särskilda fallel och kommer härigenom att sakna anknytning till delverkliga vårdbehovet. LO anser att del är vårdbehovet som skall vara avgörande.Tiden för omhändertagande bör därför grundas på den behandlingsplan, somutredningen föreslår skall upprättas i anslutning lill ansökan. Tidsbegränsningen till månaderförefaller godlyckligt vald anser SACOfSR. Den tar inle hänsyn till barns ochungdoms speciella lidsuppfattning och behov. 1 stället för månadersvärdtid kan /SR tanka sig sex mänader eller obegränsad omhänderiaganddidsom . / SR ser fördelar med alt omprövning sker och förordar därförelt icke tidsangivet omhänderlagande med omprövning inför länsrätt var sjättemånad. Omprövningen motiveras av alt den är ett skydd för individens rält, auden stärker socialnämndens ansvar och au den kan ge anledning till ändring avresursernas utnyttjande. har samma uppfaUning. I fräga om vårdliden fr'amhå\lerFöreningen alt i de s.k. miljöfallen (1 S I p) ärförhållandena i regel så grava alt det inte år möjligt all förutse hur längevården kommer atl behöva fortgå. Det finns Slarka skäl alt anta att det heltövervägande antalet beslul inle kommer all kunna tidsbegränsas. I fråga om des.k. bdeendefallen (I S 2 p) visar erfarenhelerna alt en behandling av ungamissbrukare som inle är möjlig för all motiveratill forlsall vård i frivilliga former. delar inleutredningens förslag om begränsning av vårdliden till högsl . Det ärinle realisliskl atl räkna med atl vården därefter kan övergå i behandlingunder frivilliga former. Prop.1979/80:1 297 Riksförbundet avFöräldraföreningarna Mol Narkotika (RFMN) framhåller atl en seriös behandlingav en ung människa med så svära problem atl de motiverar elltvångsomhändertagande år en fråga om är - inle om månader. Tremänadersregelnkommer alt ge vården karaktären av korla men upprepade fängelsestraff. Den föreslagna vårdliden tre mänaderär för korl framhåller . Vid terapibehandling ibarnmisshandelsärenden räknar man ofla med en behandlingslid av 6-8 månaderinnan barnel någorlunda Iryggl kan älervända hem. Del kan också ifrågasällasvilka familjer som kan slälla upp som foslerfamiljer under så korl lid ochföreningen är Iveksam lill hur en sådan kortlidsplacering påverkar barnet.Liknande synpunkter framförs av Svensku diakonsällskapel. Föreningen i Samhällel() molsälier sig på del bestämdaste att en fosterhemsplacering automatisktskall omprövas , vilket kan bli följden av socialutredningensförslag. Pä del sättet motverkas redan från början barnels möjligheler atlkänna den trygghet i foslerhemmel som år nödvändig, om en foslerhemsplaceringalls skall ha någon nylla. Barnels tidsmässiga behov av vistelsen ifoslerhemmel och önskan härvidlag mäsle i första hand prioriteras. Vid fall avgrov misshandel eller långvarig vanvård av den underårige bör enligl 'mening vården i foslerhemmel inte planeras än . Vårdenfår inle avslulas med mindre än atl barnet efler den liden själv önskar älervändalill familjehemmd. För atl föräldrarna skall återfå vårdnaden bör dessutomkrävas att föräldrarna erbjudils och fullföljl socialpsykologisk konfiiklterapioch föräldralräning. Även Räddu Barnens Riksförbundmolsälier sig den föreslagna maximitiden för vården. Foslerföräldrarnas riksförbundanser atl den angivna vårdtiden är alldeles för kort. Den bör förlängas tillålminslone med möjlighel lill förlängning. En förenklad arbetsformför nytt beslut under pågående vård måste utformas. Bland de synpunkter som kommil fram i övriga yttrandenmärks bl. hävdar att vård och behandling måsle relaleras lill behov,inle lill lid. En tidsgräns upplevs ofta som konstlad. Etl syslem med frekventälerkommande vårdbehovsprövning medför all tryggheten i relationerna lillexempelvis foslerföräldrar allvariigl ävenlyras. För all kravel pårälissäkerhel skall kunna tillgodoses föreslär föreningen alt länsrälten genomärliga prövningar av pågående vård ges möjlighel all konlroUera, alt vården ärmotiverad och alt den inte fortsätter utifrån slentrianmässiga premisser.Styrelsen för Vemyra skolhem framhåller all för flertalel av dem som kan bliakluella för omhänderlagande enligl LVU är den snäva tidsgränsen lill slorlförfång. Slyrelsen anför bl. a. atl barn och ungdomar som placeras i foslerhemkommer alt få stora svårigheier med anpassningen lill fosterföräldrarna pågrund av del Prop.1979/80:1 298 korta tidsperspektiv som finns vid placeringstilirällel.Det är. anser styrelsen, nödvändigt att tidsgränsen uigar. Samma synpunkleranförs av styrelsen för Lövsiu skolhem. förbarnpsykialrisku kuraitn-er förordar all det utarbetas riktlinjer förtidsbegränsning i varje enskill fall, eller årlig omprövning, utifrån denbehandlingsplan som upprättats. Burn- och ungdonispsykiutriskakliniken vid finner det anmärkningsvärt atl ulredningenansell sig i lag kunna fastställa den generella maximala längden av vårdbehov,samt att en domstol kan avgöra hur en människa eller en familj behöverför all rehabilileras. Del anförs vidare bl. a. au foslerföräldrama ellervårdinstitutionen kommer alt få svårl all se silt arbele i ell lillräckligltidsperspektiv, engagemanget i barnet och i vårduppgiften blir därmed lidande,kontakten mellan familjehem eller inslitutionspersonal och föräldrar blirantagligen ofla negativ av det kamp- och motsätlningsförhållande bägge parterkan uppleva och samarbete har svårt atl ulvecklas. Dessulom blirinvänjningsperioden i del nya hemmet/inslitulionen pressad och anpassningenlill en ny miljö försväras. Eflersom familjeplacering relalivi ofta sannoliklkommer alt medföra skolbyle, bidrar lagförslagets utformning lill läla ochogynnsamma skolby-ten eller hot/förväntning om skolbyle. Raden av troliganegaliva konsekvenser av en tidsbegränsad kortvarig värd kan göras ännulängre. Det anförda talar för atl regeln om vårdtiden utgår och ersätts med engenerell rekommendation om korta vårdlider. Flera remissinsianser anser att enbestämd lid bör gälla för vården. Den av Ulredningen föreslagna tidsgränsen haremellertid ansetts vara för snäv. Enligt uppfattningkan en vårdlid omfaltande vara otillräcklig för all en posilivbehandlingssitualion skall skapas och motivation uppstä för en fortsatt vård ifrivilliga former även i de fall den underårige omhändertagits på grund av egelbeleende. Slyrelsen anser därför atl länsrällen bör få möjligheler alt beslutaom längre vårdlid än såväl vid omhändertaganden på grund av miljöförhållandensom pä grund av den underåriges beteende (I S, 1 och 2 p). i Kalmur läntillstyrker att en längsta tid för vården anges i beslutet, men är tveksam tillom gränsen bör sättas sä snävt som till tre mänader. Det finns, framhåller länsstyrelseni Gotlunds län, ingen möjlighet att uppnå varaktigl positivtbehandlingsresultat, hinna sanera en olämplig hemmiljö eller skapa motiveringför en fortsaU frivillig värd på så som . Förslaget kanleda till en formaliserad och onyanserad handläggning i länsrätten. Även i Göieborgs och län anserdet lämpligt atl en lidsgräns av fastställs. i Västmunlunds länframhåller att del kan ha etl psykologiskt värde för behandlingen att denomhändertagne vel maximitiden för Prop.1979/80:1 299 Men även i de fall som avses i 1 S 2 p kan. närramiljevårdsplace-ring är akluelli redan från början, behovel av längre vårdtidån tre mänader överblickas. Länsslyrelsen förordai' atl samma möjligheler attbesluta om längre tids värd skall gälla för dessa unga som för de som beredsvård med stöd av 1 p. Utredningen om barnens rält anseratt lör omhändertagande enligt 1 S 2 p bör finnas en tidsgräns. Det äremellertid enligt utredningens mening Iveksamt är en tillräckligtid. JO vill inte ställa sig avvisandetill att man för de ungdomar som omhändertas på grund av sitl egel beteende,dvs, omhänderlages enligt I S 2 p, strävar efler att ange vårdtidens längd isamband med omhändertagan-debesluid. JO ser del emellertid som direklorealistiskt atl i lagen skriva in ell sä lågl maximum för vårdtiden som tremånader. Det ar ju att miirka att det jusl är fräga om ett maximum. Etl sådantbör allmänt sett innehålla en sådan spännvidd att man inle i den praktiskatillämpningen riskerar atl göra maximum lill regel. JO vill däiför förorda attmaximum i vart fall inle sätts längre 'in sex mänader belräffande nu nämndaunderåriga. Konimunjt.-rhiindei är Iveksamt ifiåga om den föreslagna maximiliden. Det torde vara omöjligt atl för en såheterogen grupp som åldrarna O- 18 är ha en och samma hårt fastställdatidsgräns. För barn under skolåldern och barn i de lägsla skolåldrarna är juskälen till omhändertagande ofta grava missförhållanden i hemmel. Innan ettomhänderlagande sker skall ju regelmässigt andra ålgärder ha prövats. Sker dtomhänderlagande kommer i de fiesta fall en foslerhemsplacering i fräga. Del ärklart olämpligt både ur barnels och foslerhemmels synpunkl med myckel korlaplaceringar där omprövning i länsrält tvingar fram nya utredningar och svårapsykiska påfrestningar på samtliga inblandade. Eftersom barnets rätt måste gåföre föräldrarnas är del nödvändigl all vård utan samtycke i dessa fall skallkunna beslutas för längre tidsperioder. Även dä del gäller barn i skolåldernomöjliggör en maximerad vård om mänader en riktig anpassning till en nyskolmiljö. En minsla tid av en skoltermin är här nödvändig. Då det gäller ungaöver skolåldern bör värdbehovet vara avgörande för maximitidens längd. Lundstingsförbundei lillslyrker atten längsta vårdtid anges redan i beslutet. Erfarenhelerna frän faltet har visalatl ell till tiden obestämt omhändertagande utgör en svär påfrestning för dendrabbade genom den ovisshel del medför och snarare upplevs som en repressivålgärd än hjälp att komma ifrån de svårigheter, som föranlett omhändertagandet.Landstingsförbundet anför i likhet med kommunförbundet all det emellertidlorde vara omöjligt all för en så heterogen grupp som åldrarna O- 18 är ha enoch samma häri fastställd tidsgräns. Förbundet framhåller bl.a. alt då detgäller barn i skolåldern är en minsla lid av en skoltermin nödvändig. är negativ tillden förelagna Iremånadersgränsen. Kommunen föreslår i stället somtidsgräns. Prop.1979/80:1 300 blir del större möjligheter att genomföra den planeradebehandlingen och uppnä samtycke till eventuellt erforderlig fortsattbehandling. Enligt kommun bör inte minstmed hänsyn till rättssäkerheten en maximitid alllid fastställas. Kommunenföreslår som huvudregel en vårdlid pä . I undantagsfall skalllånsrätten kunna besluta om längre tids vård men högst ett är. komniun anser all denföreslagna vårdliden är allt för korl. När omhändertagandet föranletts avmissförhållande i hemmet och barnet är bör omhändertagande gällatills vidare, dock längst till 15 är. Beslutel bör dock omprövas med högst etlårs mellanrum. När bamen i dessa ärenden närmar sig 15-ärsåldern eller är över15 är bör den längsta tiden vara och sammma tid bör gälla för demsom omfattas av IS2p. TCO anser alt en maximitid förvården bör fastställas, en maximitid som får överskridas endasi i undantagsfalloch därvid inle pågå längre än under högst ell år. Vid synnerliga skäl börvården, enligl TCO:s uppfattning, efler dispens från länsrällen, få uislräckasupp till . Huruvida Iremånadersregeln är den mesl lämpade ärdiskutabelt. Slraffkaraklären kan förstärkas, innehållet tunnas ul ochplacering i familjehem försväras. När omhändertagandel sker enligt I S 2 p pågrund av den unges egel beleende förordar TCO en maximilid . 1undanlagsfall bör maximiliden få överskridas, men vården får inle pågå längreån under högsl ell år. Även () anserall Iremånadersregeln år olycklig. Skall en tidsgräns införas för behandlingstidenbör den ligga någonstans mellan till etl är. system medfrekvent älerkommade vårdbehovsprövningar, vilkel kan bli följden av en fasltremånadersgräns, leder till atl Irygghden i relationerna mellan den underårigeoch foslerföräldrama allvariigl kan äventyras. anser att ombehandlingstiden bedöms bli längre än ell år, så skall länsrälten efler ell åringående pröva relevansen av forlsall behandling, för all tillgodose kravet pärätlssäkerhd. 1.3 Vuxna missbrukare av beroendeframkallande medel Praktiskt taget alla remissinstanser har behandlal SU:sförslag. Stor enighet råder blandremissinstanserna att all framgångsrik vård helst bör meddelas i samförståndmed missbrukaren. Likaså råder en genomgående uppfattning att det är vårdensinnehåll genom god tillgång på resurser som är väsentligast och att behovet avtvång minskar i proportion till att resurserna förbättras. Emellertid uttalarflertalet även att det uppenbarligen finns en yttersta gräns där samhälletinte längre kan underlåta alt gripa in för att rädda liv. Frågan om denna vårdutan samtycke vid missbruk av beroendeframkallande medel skall beredas med stödav en 1979/80:1 301 social eller en medicinsk vårdlagsliflning är emellertidstarkt kontroversiell. Detla framgår inte minsl av alt remissyttrandena oftahar avgivits med knapp röslövervikt och atl till yttrande fogals reservation.De särskilda meningar som har kommil lill uttryck i reservationerna redovisasinle här. Till de remissinsianser sombiträder socialutredningens majorildsför-slag - dvs. värd med slöd av medicinskvärdlagsliftning - hör sociulstyrelsen, riksåkluguren, broltsförebygganderådel, kammarrällen I Göleborg, länsstyrelsernu i ,, län, Västernorrlunds lån. Gollands lån, ochNorrbottens län, fiertulet kommuner som har yttrat sig. TCO, SACOjSR, LRF,Föreningen , socionomförhund, , socialjörbioid. Sverigeskonuniinul-Ijönslemannujörhiind, Rik.sförbundel för hjälp ållukemedelsmissbriikure, Alkoholproblemulikers riksjörbund, , Länkurnas KamratjÖrbund, () ochÖvervakarnas . Flerlalel remissinstanser avslyrkerulredningens majoritetsförslag och ansluler sig helt eller delvis till det avutredningen redovisade alternativet dvs. möjlighel atl inom socialtjänstenbereda vård åt den som till följd av missbruk är i Irängande behov av värd ochvars behov inte kan tillgodoses pä annal sålt.