prop · G3031 · 1979-12-31 00:00:00 — Flera remissinsianser underslrykerviklen av samarbele mellan socialnämnd och distriklsarbetsnämnd allernalivllokalt planeringsråd. Dock är det endasi några få remissinstanser som ulvecklarsin syn på hur detta samarbete skall ske. Arbetsmarknadsstyrelsenunderslryker slarkl belydelsen av all di-slriklsarbdsnämnderna ulnylljas församverkan mellan kommun, arbetsmarknadens parter och arbelsförmedlingen,varvid frågor om planering av samordnade insalser för atl lösa problem påarbelsmarknaden är elt vikligl inslag. DeUa är särskill belydelsefulll när delgäller all bevaka bl. a. arbels-handikappades, äldre personers och ungdomarsbehov av stöd för all finna och behålla lämpliga arbelsuppgifler. Inte minstvikligl är dock samverkan mellan handläggande personal vid socialbyrå ocharbetsförmedling. Ar-belsmarknadsverkd har försökl utveckla smidigaarbelsformer mellan arbelsförmedling och socialbyrå och är berdl alt medverkatill sådana förändringar i samverkansformerna som kan leda lill elt bätlreutnyttjande av de gemensamma resurserna. Sysselsättningsutredningenframhåller all ell avsnill i betänkandet som är särskilt vikligl frånulredningens ulgångspunkler gäller arbelsmarknads-organens samverkan medprimärkommunernas socialnämnder och evenluelll i förekommande lokalaplaneringsråd för sysselsällning. Till en del kan denna samverkan äga rum idislriklsarbelsnämnder men eftersom många kommuner inte är representerade idessa lorde också andra samverkansformer komma i fråga. Denna fråga får dockinle någon ingående behandling i betänkandel enligtsysselsällningsuiredningen. 20.1.10 Sumverkun med bosiudsförmedling och bostadsföretag Socialljänstens samverkan medkommunal bosladsförmedling och bo-sladsförelag kommenleras av endasi några fåremissinsianser. framhåller all samarbelel medbosladsförmedling och bosladsfördag är en angelägen uppgift. Svårigheier allfinna bosläder till en del invandrargrupper och människor med sociala handikappär belydande och resulialei härav har blivil all dessa grupper harkoncentrerals till vissa bosladsområden. utökat samarbele med såväl privalasom kommunala bosladsfördag saml bosladsförmedlingen bör bidra lill all pålämpligl säll lösa segregationen i boendel. Liknande synpunkter förs fram avbl. a. och kom- 1979/80:1 295 muner saml Föreningen . LO anser atl ålgärder måsle vidtassom ger socialljänslen möjligheler all, på etl bällre säll än som är fallel,ta tillvara sina klienlers intressen på bostadsmarknaden. Här måstehyresvärdarnas inlressen underordnas samhällels sociala mål. 7CO bedömer rätlen lill boslad somså fundamental i rehabilileringsar bdet all en bestämmelse bör las in isocialljänsllagen, som ålägger socialljänslen all tillsammans medbostadsförmedling aklivi verka för all alla er-häller bostad. bordesocialulredningen ha ägnal någol slörre uirymme ål förutsättningarna församverkan mellan och socialförvallningen i samband med ellevenluelll genomförande av SOFT. Ulredningen begränsar sig i denna del lill allföreslå all ålgärder för all Irygga samverkan mellan socialljänslen ochförsäkringskassan bör ankomma på och socialstyrelsen.Del är angelägel all förbundet medverkar då evenluella rikllinjer för dennasamverkan ularbelas eftersom den kommunala socialljänslen kommer att beröras imycket slor omfallning. framhåller allenligl socialulredningen kommer förutsällningarna för samverkan mellan socialtjänstenoch försäkringskassorna väsenlligl all förändras om del föreslagnasocialförsäkringslilläggei införs. Behovel av kvalificeral samarbele särskill iförebyggande syfte och i behandlings- och rehabiliteringsärenden kommer atl blibelydande. En viktig förutsättning för sådant samarbete är auförsäkringskassans personal erhåller ulbildning rörande socialljänstensarbelsformer och ansvarsområden. Synpunkler, som i huvudsak stämmeröverens med kommuns, förs också fram av ochFöreningen . 20.1.12 Sumverkun med lundslingen Socialulredningens syn på hursamverkan mellan sociahjänslen och landstingen skall ulformas kommenleraslämligen ulförligl av remissinslanserna. underslryker allökade vårdresurser för tillnyklring och avgiftning är en nödvändigförutsättning för social och medicinsk rehabilitering av alkoholmissbrukareoch för en konstruktiv samverkan mellan socialtjänst och sjukvård. i Skuruborgs länerinrar om all man i silt yllrande över principbetänkandet framhöll, då delgällde samverkansproblemen, alt dessa till betydande del syntes kunna lösas, omman för samman skilda verksamheler, även med olika huvudmän, till envårdcentral för varje Prop.1979/80:1 296 kommun pä ell sådant säll som ulvecklals i län.Ulbyggnaden av dylika cenlraler i länel har ägnals uppmärksamhel och redovisasi del föreliggande belänkandel. Erfarenhelerna av verksamhelen har bedömts somövervägande positiva av säväl socialvårdens som sjukvårdens personal. Ktmimunförbundel ser del somposilivi all socialulredningen inle föreslår atl närmare rikllinjer församverkan mellan sjukvård och socialljänsl skall anges i lagstiftningen. och FöreningenSveriges socialchefer anser all särskill inom elt område framstår behovet avulformade rikllinjer för samverkan som klarl angelägel. Del gäller samverkanmellan socialljänslen och hälso- och sjukvården. Den öppna hälso- ochsjukvården är under snabb ulbyggnad. 1 delta sammanhang ägnas de förebyggandeåtgärderna ökad uppmärksamhel. De sociala faktorerna uppmärksammas och beaklasockså i allt högre utsträckning. Helhetssynen på olika sjukdomars uppkomsl ochbehandling får en alli slarkare betoning. Detla medför vidgade kontakter medsocialljänslen. Socialvården är också under slark utbyggnad såvälorganisatoriskt som lokalmässigl. Den lokall förlagda vården i form avservicecentraler samordnas i allt högre ulslräckning med exempelvisvårdcentraler, hörcenlralerelc. Denna samordning sker emellertid inle enhelliglöver hela landel. Behovel av riktlinjer för en mer organiserad samordning synesdärför angelägen. SACOISR och läkarförbundinslämmer i socialulredningens priorilering av samverkan mellan socialljänslenoch hälso- och sjukvården. De föruisäller all man i sinom tid gör en grundliganalys av samverkan mellan olika organ, dess förulsällningar, de krav sommåsle slällas på de olika yrkesföreträdarna och inte minst de krav som måsteslällas på samordning av den ekonomiska planeringen. Vid analysen bör ocksåbeaktas principprogram för medicinsk rehabilitering som framhållerbelydelsen av speciell samordning mellan socialtjänst och sjukvård. Trols under de senasle decennierna i dl flertal utredningar, som gälltrehabilitering, belonai nödvändighelen av samverkan mellan sjukvård,arbelsvård, försäkringsväsendel och socialvård föreligger del forlfarandemånga brister. Dessa leder till att man ej uppnår konlinuilet i eltrehabiliteringsprogram och till myckel dubbelarbele. Svenska läkaresäUskapet framhålleratl det slora behovel av bällre samverkan mellan socialvård, sjukvård ochhälsovård måsle betonas och atl arbetsformerna inom bestämda geografiskadislrikl bör ulvecklas och underlättas. Gemensam utbildning av personal inomsocial-, sjuk- och hälsovård kring vissa centrala ämnen och praktiska fall påsåväl grund- som vidareutbildningsnivå efterlyses. Delta liksom regelbundnaträffar kan öka förståelsen för svårigheterna och befordra samarbdsmiinerna.Här bör framhållas all många av de palienler som söker sjukvård i barnaåldernhar symlom som härrör från den psykiska eller sociala bakgrunden eller sjuk- 1979/80:1 297 domarsom förvärras av denna (l. ex. aslma bronchiale, mag- och larmin-fektioncr samlulcerös colil). Föräldrarna lolkar ofta barnels behov primärl som medicinskloch får föga hjälp då man ej lar upp bakgrundsproblemen. Forlsallautvärderingar av samverkansprojekl modell och måsle anses haslort värde. 20.1.13Samverkan med den psykiska burn- och ungdomsvården (PBU) Under remissbehandlingen av principbelänkandelanförde flera remissinstanser lungt vägande skäl för en närmare anknytningmellan socialljänslen och den psykiska barn- och ungdomsvärden. I siltslutbetänkande är socialulredningen emellertid inle beredd all förorda allhuvudmannaskapet för PBU flytlas över från landslingen lill primärkommunerna.Ulredningens slällningsiagande delas av vissa remissinsianser, medan någonförordar en överflyilning av huvudmannaskapel. Åter andra är inle beredda allännu la slällning till var huvudmannaskapel bör ligga. SACOISR, och Svenskaläkuresållskupel inslämmer i socialulredningens uppfaUning allhuvudmannaskapel för den barn-och ungdomspsykialriska verksamhelen även i denframlida organisalionen skall ligga hos landstingei. Samarbele och samverkanmellan socialljänslen och BUP/PBU är nödvändigl för alt socialljänslen i detenskilda fallel skall kunna fullgöra della ansvar. gäller framför alliärenden där den sociala problemaliken kompliceras av störning som ligger inomBUP/PBU:s kompelensområde. Del är därför myckel väsenlligl alt BUP/PBUforlsäller all vara en egen organisation under landslingeis huvudmannaskap.BUP/PBU haren annal kompelensområde än socialljänslen. Därför är samverkan ochsamarbete viktigare än utveckling mot gemensaml huvudmannaskap. Sociulstyrelsen anser all man bör ylleriigareöverväga frågor som rör organisation och huvudmannaskap för PBU och övrigbarn- och ungdoms-psykiatrisk verksamhet. 1 sill yllrande översocialutredningens principbetänkande anförde slyrelsen all avgörandel omverksamhetens förläggning måsle grundas på en analys av verksamhelenshuvudsakliga inriktning och innehåll. Socialslyrelsen framlägger inom korl etlförslag lill principer för den psykiairiska vården. En anpassning härtill avden bam- och ungdomspsykialriska verksamhelen aklualiseras också. Enliglslyrelsens mening bör en översyn ske av både den öppna och slulna barn- ochungdomspsykialriska vårdens målsättning och organisation. Därefter bör fråganom huvudmannaskapet för en framlida verksamhet som molsvarar den nuvarandePBU-verksamhelen prövas. Kommunförbundel anser all med den inriklning somPBU fåll under de senasle åren skulle denna resurs och specialitet bäst kommalill användning inom den kommunala . Eftersom frågan ännu ej ärtillräckligt utredd så att konsekvenserna av elt förändrat huvudmannaskap isynnerhet för de mindre kommunerna kan överblickas, avstår dock för- Prop.1979/80:1 298 biindel från all nu la definitiv ställning. Många skällalar i slällel för en översyn av frågan om hur den kommunala socialljänslensoch skolans behov av psykologiska och barnpsykialriska rådgivnings- och behandlingsinsalserskall tillgodoses. Föreningen all de fristående enheterna inom den psykiska barn- och ungdomsvårdenförs över till den kommunala socialljänslen. Länsslyrelsen i anserall PBU bl. a. bör vara en rådgivande och stödjande resurs lill den kommunalasocialljänslen och all en preciserad modell för samverkan bör ulformas. Falukommun slöder utredningens uppfaUning beträffande ullokaliseringen avPBU-enheler lill varje slörre kommun men anser all della bör avse även devuxenpsykialriska enheler-na. Också kommun slöder förslagel om öppnaPBU-enheler. 20.1.14 Samverkan i barnomsorgen Skolöverslyrelsen delarsocialulredningens uppfaUning all del dels inle bör ges några beslämdarikllinjer för samverkan i barnomsorgen, dels bör ankomma på socialslyrelsenoch skolöverslyrelsen all följa verksamhelen och med ledning av erfarenhelernabistå med viss service för den lokala verksamhelen. Även Kommunförbundel delarulredningens uppfaUning alt några bestämda riktlinjer inte bör anges för hurdenna verksamhel skall byggas upp. Förbundet framhåller all del måsle ankommapå de inblandade parlerna all organisera sin samverkan med uigångspunkl ilokala förulsällningar. Förbundel avvisar tanken all kommunerna lillsocialslyrelsen skall redovisa verksamhetsberällelser över densamverkan som ägl rum. En sådan verksamhetsberättelse kan aldrig ge någonrättvisande bild över hur samverkan fungerar. En annan inslällning lill samverkani barnomsorgen har kommun som avvisar ulredningens förslag om allsocialljänslen på särskilt säll skall ingå i verksamheten vid mödravårds- ochbarnavårdscentral för atl därefter förlänga samarbelel kring del enskildabarnel i förskola och skola. De uppräknade verksamheterna är generellasocialpolitiska anordningar och bör inle förses med specialarrangemang som förmånga kommer all framslå som en försåtlig social konlroll. Däremol skall man ihär förebyggande verksamheler vid varje särskill lillfälle och tillsammans medbarn och föräldrar kunna ta del i kontakter med socialljänslen som bedömtserforderliga, anser kommunen. 20.1.15 Samverkan med friviUiga orgunisulioner Länsslyrelsen i länframhåller att socialutredningens katalog över frivilliga organisationer somsocialtjänsten bör samverka med kan givelvis ylterligare ulökas, ochlänsslyrelsen riktar här uppmärksamheten främst på kontaktorganen förtrafiksäkerheten. Prop.1979/80:1 299 , som delarsocialulredningens uppfattning att det inle är meningsfullt all binda samverkani en för alla kommuner enhetlig form. pekar på all rådet lidigare lämnalregeringen dl förslag lill modell för samverkan mellan socialljänslen och defrivilliga organisationerna. Modellen bygger pä all kommunen genomförföreningsträffar kommirndelsvis en eller . Dessutom genomförsärligen en planeringskonferens med samlliga föreningar inom kommunen. Den förföreningslivet och kommunen bäsla rutinen måste dock arbelas fram inom resp.kommun. Vid de försia konlaklerna mellan föreningslivel och kommunen kan exempelvisdiskuleras jusl hur rutinerna för del framlida konlaklarbeiel skall fungera. Enligl börsocialljänslen se fackföreningarna och deras represenlanler på arbetsplatsernasom angelägna samarbetspartner. Många sociala problem aklualiseras hos dessarepresenlanler på ell lidigl sladium, då socialljänslens erbjudanden om hjälpborde ha god effekl. kommun anser alt del ärvikligl alt samarbelel med folkrörelserna ulvecklas mer i generelltförebyggande syfte. Folkrörelsernas insalser all aktivera medlemmar brukar geett bra resullal. Samarbete med föreningar i upplysningssyfte, för allförebygga i.ex. narkolika- och spriiproblem, är belydelsefulll. Genomfolkrörelserna lillförs fler personer i socialljänslens uppsökande verksamhel.Socialtjänsten kan i sin lur siölta folkrörelserna i deras arbele med barn,ungdom och vuxna, genom all tillföra kunskaper om I.ex. samtalsmetodik,behandlingsmeloder, kommunala resurser elc. Svensku Diakonsållskapet pekar påall även om avsleg skall kunna göras från principen alt vårdinslilutioner inteskall drivas av enskilda - och all sådana "avsleg" skall bedömas"i posiliv anda", hade sällskapel helsl sell en skrivning i den merapositiva och generösa anda som kommer lill ultryck exempelvis i ledamölernaDaniel och särskilda yllrande isocialulredningens förra belänkande. Diakonsällskapel erinrar om attenskilda organisationers engagemang på vissa områden borde även i framlidenvara särdeles angelägna. Sällskapel pekar härvid på alt nyetablering och driftav inslilulioner ulan samråd med samhälleliga expert- och lillsynsorgan enliglgällande lagsliflning är omöjlig med hänsyn lill del godkännande av planeradvårdverksamhd som skall lämna, varför ylterligarereslriklioner i detla sammanhang inle kan anses motiverade. Del är nalurligl alt enskildaorganisationer inle bör starta inslilulioner utan atl ha en långsiktigekonomisk planering, och del är också förståeligt atl siat och kommun inlealltid är benägna atl träda in och överta del ekonomiska ansvarel förinslilulioner som startats av enskilda. Sällskapet betonar särskill, atlklarlagda ekonomiska förutsättningar är nödvändiga i samband med enskildasengagemang i socialt inslitutionelll vårdarbete. Del är en angelägen uppgiftför samhällel alt i samverkan med de enskilda organisationerna ularbela normerför ett ekonomiskt samarbele, som inne- 1979/80:1 300 fållaräven regler för eventuell avveckling av enskilda organisationers insalser, dådessa av en eller annan anledning inle anses böra forlsalla. 7CO anser all anpassningsgrupper är av särskillinlresse som en ny resurs i del sociala rehabiliteringsarbetet ochorganisalionen släller sig positiv lill lämpliga former för samverkan mellandessa grupper och socialljänslen. På molsvarande sätl lorde konlakler kunnaetableras mellan socialvårdens institutioner och regionala och lokala fackligaorgan. Här pågar sedan etl par år samarbele mellan de fackliga organisationernaoch kriminalvårdens anstalter genom de s. k. NAFF-nämnderna. Svensku rödu korsel erinrar om all enliglsocialutredningen kan samverkan mellan frivilliga organisationer ökagemenskapen och förankra solidarilelsidéer som är en nödvändig grundval försocialpolitiken, verka som drivkraft för nya idéer och meloder i sociali arbeleoch tillföra personella resurser av mycket slorl värde. Möjlighelerna förfrivilligorganisalionerna atl hell leva upp lill dessa förväniningar är dock,som ulredningen påpekar, beroende av all kommunerna är beredda all slödjaorganisationerna. Erfarenheterna visar atl aktivt slöd lill och konkrelefterfrågan av Röda korsets ijänster från samhällets sociala organ slärkermotiven hos frivilliga lill ökade insalser. En kraftfull efterfrågan avfrivilliga insalser inom den sociala seklorn skulle sannolikl mana fram mångamänniskor med ell latent inlresse för frivilligt ansvarslagande. De ger sigtill känna försl när frivilliga insalser blir officiellt efterfrågade ochsanklionerade. Ulredningens påpekande atl en förutsätlning församverkan är alt organisafionernas inlegrilel bevaras är viklig. Röda korselhar goda erfarenheler i della avseende genom en läng Iradilion av samarbelemed myndigheler. såväl cenirala som regionala och lokala, bl.a. inomtolalförsvards ram, och hyser ej farhågor för all organisalionens inlegrilelskulle äveniy-ras vid ell ulbyggl samarbele med samhällels organ. Några remissinsianser inlär en mer försiklighållning lill socialulredningens slällningsiagande i denna fråga. hävdar besläml all - med hänsynlill den enskildes inlegrilel och möjlighelerna atl etablera etlförtroendefulll förhållande med den enskilde - samverkan mellan socialtjänstenoch föreningar och andra icke offenlliga organ om en enskild klienls problemendasi får ske efler ul-iryckligl samiycke från klienlen eller via denne, I.ex.genom all socialljänslen söker intressera klienten för föreningslivet. ställer sig ivissa avseenden tveksamt lill föreskriften i utredningsförslaget om samarbetemed exempelvis föreningar, eftersom risk föreligger att detla leder till attsocialtjänsten indirekt kommer alt styra föreningsaktiviteterna och i och meddel minska föreningarnas iniliativförmåga och vilalild. Förbundet vill inskränkadel lagbundna samarbelel genom atl föreslå följande lydelse av 4 8 förslagellill socialtjänstlag; "Till socialnämndens uppgifter hör alt göra sig välförtrogen med enskildas levnadsförhållanden i kommunen och genom 1979/80:1 301 slödav generell arl genlemol föreningar, organisationer och enskilda verka förgoda miljöer i kommunen, ge informalion om socialljänslen i kommunen".Den föreslagna lydelsen av 4 8 innebär självfallet all socialnämnden skall latillvara föreningslivets positiva möjligheler alt aktivera grupper ochenskilda. Svensku kyrkuns diakoninämnd finner detanmärkningsvärt, all socialulredningens positiva allilyd till de frivilligiverkande krafterna i samhällel ej längre räcker lill, då det blir fråga omenskilda huvudmäns ambitioner all bedriva inslilulionsvård. Ulredningen hävdarenergiskl, all enskilda organisationer ej bör slaria nya inslilulionellavårdresurser, som del ankommer på samhällel all tillhandahålla. Endasi"bärande moliv för avsleg från denna huvudprincip" bör kunna prövasi positiv anda. Ulredningen iror sig även kunna göra frivilligorganen en Ijänslgenom all fömlsälla all del inle kan vara något angelägel inlresse för enskildahuvudmän alt binda sina resurser vid adminisirativ verksamhel av detla slag.För diakoninämnden slår del fullt klarl, all del i försia hand är förmänniskans skull, som frivilligorganen vill nyllja sina personella ochadministrativa resurser lill instilulionellt vårdarbele. Erfarenheler hardessulom visal alt de enskilda huvudmännen ofla lyckats nedbringa deadministrativa kostnaderna lill jämförelsevis blygsamma belopp. Utredningenhar synbarligen inte förmåns överge sin från principbelänkandel kändarestriktiva hållning till den enskilda institutionsvården. 20.2 Föreskrifter om samverkan i enskilda ärenden Rikspolisslyrelsen anser atl utredningenbelräffande samverkan mellan myndigheler och enskilda ärenden överdriverfarhågorna för att den hjälpsökandes krav på anonymitet kommer allåsidosällas. Särskill på mindre orter lorde det vara ofrånkomligt, om etlmeningsfullt samarbele skall kunna upprätthållas, att behöva diskuleraexempelvis olika enskilda missbrukares problem med represenlanler för skola,polis och socialnämnd i syfte all komma lillrälta med deras missbruksproblem.En viss öppenhet torde även vara nödvändig om del broltsförebyggande arbelelinom polisen skall kunna bedrivas effektivi. All alllför ensidigt hävda integritelsintressenahos enskilda vårdsökande lorde vara ägnal all skapa molsällningar mellanrepresenlanler för olika myndigheler. finner att när det gällerindividuella ärenden får utredningens förslag till följd att samarbetetförsvåras. Möjligheten att samråda med andra myndigheter blir, försocialtjänstens vidkommande, väsentligt begränsad. Klienternas förtroende föroch tillit till anses väga tyngre än kravet på effektivitet i deinsatta åtgärderna. På många områden, inte minst barna- och ungdomsvården, kanen sådan sek- Prop.1979/80:1 302 lorisering medföra allvarliga olägenheler i form avlidsutdräkl, minskad handlingsberedskap och ofullständigt behandlingsunderlag.Rådet anser atl en sådan utveckling är olycklig och på sikl lill nackdel försocialljänslens klienter. Enligl dutuinspektionen måsle,såsom fiera remissinstanser framhållit i yttranden över socialutredningensprincipbetänkande, vid en samverkan mellan sociala myndigheter och andra organslor vikl läggas vid integriiels-aspeklen. Ett utbyte av information som rörenskilda personers förhållanden medför atl den personkrets vidgas som hartillgång till ett kanske myckel känsligt informationsmaterial. En sloransamling av uppgifter om en enskild person hos en viss myndighet är betänkligfrån inlegritelssynpunkt främst därför all man hos denna myndighet kan få enmer eller mindre fullständig kartläggning av personen. Detta kan givetvis varatill gagn för att uppnå åsyftad social effekt men kan också få negativa följderbl. a. beträffande förtroendeförhållandel. Här måste således stor försiktighetiakttas. Redan antydan till uppfattning hos de berörda personerna eller hosallmänheten om att de sociala myndighelernas informalion skulle användas såsomen samhällels övervakning av dess medborgare skulle rubba förtroendet försocialtjänsten och reformens vällovliga syfte skulle svårligen kunnagenomföras. Det är därför viktigt att samverkan med andra myndigheter eUerorganisationer genom informationsutbyte i ärenden som rör enskild person intesker annat än i lagreglerade fall om inte personen samtyckt till samarbetet.Socialutredningen har berört detta i avsnitt 41.3.1 och vad där uttalasförtjänar att understrykas. Om man vill bygga informationsutbyte på samiyckefrån den enskilde bör naiurliglvis sådanl samtycke inte ställas som villkor föratt den enskilde skall komma i åtnjutande av viss social hjälp eller omvårdnad.Dalainspektionen godtar socialutredningens uppräkning över situationer därkravet på den enskildes samtycke får genombrytas. Det är, som utredningenmenat, lagstiftarens sak atl bestämma i vilka sammanhang detla får ske. Länsslyrelsen i Koppurbergs länanser att socialutredningen i delta kapitel, som i praktiken synes handla mestom lämnande av olika slags uppgifler till eller från socialnämnden, ägnat sigåt en närmast minutiös genomgång myndighel för myndighet rörande det somenligt utredningens mening bör vara tillåtet eller förbjudet.