prop · G30383 · 1979-12-31 00:00:00 — Vidare bör beaktas att det vid prövningen avfrågor om näringsförbud kan komma upp både juridiska och ekonomiska spörsmålsom ofta är av invecklad beskaffenhet. Vad som sagts nu talar starkt för attfrågor om näringsförbud handläggs av en domstol. I likhel med kommittén och detstora flertalet remissinstanser anser jag alt valet bör stå mellan allmän 1979/80:83 40 Mot länsrätterna lalarbl.a. atl de inte har erfarenhet av konkurs- och straffrättsliga frågor. Dessadomstolar bör därför enligl min mening inle komma i fråga. Onekligen finns det flera skäl som kan anföras till förmånför . 1 domstolen finns förutom kvalificerat juridisktkunnande även tillgång till ekonomisk expertis. Domstolen har också genom sinspeciella inriktning särskilda insikter i näringslivets förhållanden. Å andra sidan rymmer ärenden om näringsförbud mänga lyperav frågor där de allmänna domstolarna har särskild sakkunskap. Näringsförbudtorde i de flesta fall aktualiseras till följd av all gäldenären har åsidosattlagfästa skyldigheter mot sina borgenärer eller mot del allmänna. Tyngdpunkleni prövningen lorde ofta ligga på olika civil- och straffrättsliga frägor. Tillde spörsmål som kan bli aktuella och som redan nu har anknytning till deallmänna domstolarnas verksamhetsområde hör frågor om del har förekommitgäldenärsbrott eller brotl mot uppbördslagen (1953:272). Jag vill också framhålla att de företagsekonomiska problemsom kan bli aktuella i ärenden om rtäringsförbud inte torde vara merkomplicerade än sådana som allmän domstol ibland kan fä ta ställning till ibrottmäl eller civilmål. Allmän domstol har vidare möjlighet all vid behov hörarevisorer och annan ekonomisk expertis. En omständighet som kan synas tala för marknadsdomstolenär atl tillämpningen av näringsförbudet inle får komma i konflikt med deprinciper som ligger bakom konkurrensbegränsningslagen. Jag vill emellertidframhålla atl näringsförbud bara skall aktualiseras vid allvarliga fall avmissbruk av konkursinslitutet. Det kan inte komma i fråga atl underiåta attmeddela elt i övrigt befogat näringsförbud bara av omsorg om den effektivakonkurrensen. Det nu anförda argumentet för kan därför intetillmätas så stor betydelse. Vid valet av domstol bör, som jag har framhållil, rättssäkerhetsaspekten tilläggas stor vikt. Vid tillkomsten avmarknadsdomstolens föregångare marknadsrådet uttalades atl även högt ställdarätlssäkerhelskrav kunde tillgodoses trots att myndighetens beslut inte kundeöverklagas. Särskilt pekades på myndighetens sammansättning och på förfarandetdär. Dessa uttalanden bör ses mol bakgrund av vilka ärenden som anförtroddesmyndigheten. Från början gällde det ärenden enligt konkurrensbegränsningslagenoch lagen (1970:412) om otillbörlig marknadsföring. har tillkommitärenden enligt lagen (1971:112) om förbud mot oskäliga avtalsvillkor och dennya marknadsföringslagen (1975:1418). Det föreligger en avsevärd skillnadmellan å ena sidan ärenden av denna art och å andra sidan en för en enskildperson så allvarlig och ingripande åtgärd som ett förbud att under flera årdriva näringsverksamhet. Rättssäkerhetskraven talar enligt min mening starktför att den som drabbas av ett näringsförbud får möjlighet att i en högreinstans föra talan mot beslutel. Prop.1979/80:83 41 har de allmänna domstolarna sålunda etl avgjort förstegframför . Om prövningen av näringsförbud förläggs till de allmännadomstolarna kan dessulom betydande effektivitetsvinster och besparingar uppnås.I realiteten får man, som jag har anlyll. räkna med atl frågor omstraffansvar aklualiseras i flertalel fall då näringsförbud kommer i fråga.Båda spörsmålen kan i ett förfarande knutet till allmän domstol utredas ochprövas gemensamt. Det betyder alt resurser som redan nu är tillgängliga kanutnytljas effektivare. Det innebär ocksä all del omständliga förfarande föreden egentliga förbudsprövningen som kommittén har föreslagit med prövning avtillsynsmyndighet och NO kan undvikas. Det behöver heller inte bli aktuellt aUge NO åligganden som står i viss motsättning till hans uppgifter atl värna omnäringsfriheten. Mot en ordning med de allmänna domstolarna somprövningsinstanser kan invändas alt del kan ta tid innan ett lagakraftvunnetavgörande föreligger. Önskemålet om atl i vissa fall få fram ett avgörandesnabbt kan emellertid, somjag kommeratt beröra i del följande, tillgodosesgenom att man inför en möjlighet till interimistiska förordnanden. Det tordeinte heller vara förenat med några slörre lagtekniska svårigheter att anknytaprövningen av näringsförbud till förfarandereglerna vid allmän domstol. Dettagäller oavsell om ålal i anslutning till konkursen kommer i fråga eller Sammanfattningsvis anser jag alltså att övervägande skältalar för att de allmänna domstolarna blir beslutsorgan i frågor omnäringsförbud. Jag anser inte att det finns anledning alt koncentrerabeslutsrätten till någon viss allmän domstol eller grupp av allmänna domstolar.Inte heller finns det anledning all ge domstolen en särskild sammansättning,utan erforderlig speciell sakkunskap bör kunna tillföras domstolen enligt degällande reglerna om bevisning. När det gäller den berörda frågan om interimistiskaförordnanden påpekar kommittén att det kan dröja ganska länge från det attnäringsförbud har aktualiserats i konkursen till dess att saken kan prövasslutligt. Det kan därför ifrågasättas om inte interimistiskt beslut omnäringsförbud skall kunna meddelas. Kommittén har emellertid, utifrån denförutsättningen att skall vara beslulande organ, stannat föratt inte lägga fram ett sådant förslag. Som skäl härför anges bl.a. atlinterimistiska beslut skulle ha ganska lilen prakiisk betydelse, eflersom debara torde kunna avse nyetablering. Flera remissinsianser uttalar sig för en regel ominterimistiskt beslut. För egen del anser jag att snabbhet i förfarandet är avslor betydelse för effektiviteten hos näringsförbudet, som ju är avsett förallvariiga fall av missbruk. 1 en del fall torde det redan på ett tidigtstadium av utredningen med tämligen hög grad av sannolikhel visa sig omförutsättningarna för meddelande av ett näringsförbud föreligger, t.ex. viduppenbart kriminella Prop.1979/80: 83 42 törfatanden ditt kanske bttaffprocessuella tvångsmedeltillgrips. kan handläggningen av målel inför tingsrätten av olikaskäl fördröjas. Genom ett överklagande kan det vidare dröja innan etllagakraflvunnet avgörande föreligger. I sådana situationer kan del varaangelägel att näringsidkaren med omedelbar verkan avstängs från möjligheten atlbedriva fortsatt näringsverksamhet. Jag anser alltså, somjag harantytt, alt en möjlighet att meddela interimistiskt förbud bör införas. Ettsådant förbud bör kunna meddelas säväl i det fallet att en talan om näringsförbudännu inte väckts som då ell mål om näringsförbud redan är anhängigt hosdomstolen. Beslut om interimistiskt näringsförbud bör vidaie kunna meddelasäven om förutsättningarna för ett slutligt näringsförbud inte äl heltklarlagda. Detta innebär att ell nägot mindre mått av uttedning bör kunna räckaför meddelande av det interimistiska förbudei. Liksom när det gäller etl slutligt förbud kanomständigheterna vara sådana att man inle kan begära att en avveckling av redanföreliggande engagemang skall ske . Även ett interimistiskt förbudbör därför kunna fastställas atl gälla från viss senare dag. Det bör vidarevara möjligt atl vid behov låta en viss näringsverksamhet undanlas från dettill-falliga näringsförbudet. För att önskemålet om snabba avgöranden ylterligare skalltillgodoses bör allmänt gälla att handläggningen av frågor om näringsförbudskall ske skyndsaml. Kommittén har föreslagil all ett beslut om näringsförbudskall kunna hävas om ändrade förhållanden eller annat särskilt skäl föranlederdet. Den som hP'' meddelats förbud bör alltså kunna begära hos vederbörandedomstol att förbudet havs. Förslaget har inte mött någon erinran och jagbiträder förslaget. Det bör också i analogi med vad som sagts ompartiellt näringsförbud vara möjligt att besluta om partiell hävning. Jag vill i sammanhanget framhålla att domstolen inte börkunna ompröva elt avgörande all ogilla en talan om förbud. 1 samband med en nykonkurs böt däremot en fråga om näringsförbud ånyo kunna aktualiseras. När det sedan gäller frågan om det förfarande som skallföregå domstolsprovningen innebär kommitténs förslag, somjag harnämnt, att om det kan finnas anledning att meddela näringsförbud, så skallförvaltaren i konkursen underrätta tillsynsmyndigheten. Finner myndigheten altett näringsförbud bör meddelas, skall den göra anmälan om detta till NO. Dennekan i sin tur göra en ansökan om förbud hos . Kommitténs förslag har fått ett huvudsakligen positivtmottagande av de remissinstanser som förordat som beslutsorgan.Av de instanser som förordar allmän domstol förespråkar flertalet som särskillhar uttalat sig i frågan att åklagare skall föra talan om näringsförbud. Någrainstanser förordar tillsynsmyndigheten eller kronofogde. Från något hållframförs tanken att låta talerätten vara beroende av om ålal har väckls. Hardetta skett skulle åklagare föra talan, i annat fall kronofogde. Prop.1979/80: 83 43 Vid utformningen av föifarandel bör beaklas att det iallmänhet är konkurstörvaltaren som har de bästa förutsättningarna att i förstahand bedöma om det kan finnas anledning att rneddela näringsförbud. I hansuppgifter ingår bl.a. atl ta reda på orsakema lill gäldenärens obestånd. Genomhans medverkan kan också förhållanden belysas som är av betydelse för frågan omnäringsförbud. Det är därför nalurligt att låta förvaltaren lämna besked närdet förefaller finnas anledning atl meddela näringsförbud. Sådant besked börkunna lämnas ulan alt färdigslällandel av förvaltarberätlelse ellerförvaltaruppgift avvaktas. Även om förvaltaren i enlighet med det sagda har en viktigroll i sammanhanget, bör det åvila en myndighet atl verkställa den ulredningsom är behövlig för att pröva om talan om näringsförbud skall väckas och atlutföra denna lalan. Väljer man atl låta allmän domstol pröva frågor omnäringsförbud, blir det inte längre aktuellt alt låta NO föra talan. Valet avlaleberätligad myndighel bör i stället stå mellan allmän åklagare ochtillsynsmyndigheten i konkursen. Somjag har framhållil torde frågor omnäringsförbud ofta komma att aklualiseras i samband med en ansvarstalan. Ävenom åtal inle väcks kan en förundersökning som belyser gäldenärens förehavandenföre konkursen ha ägt rum eller inletts. Processekonomiska hänsyn lalar därförför att åklagaren åtminstone i dessa fall skall få föra talan inför domstol. För de fall då något brottsligt förfarande inte äraktuellt skulle det kunna ligga närmare lill hands alt låta tillsynsmyndighetenföra talan om näringsförbud. Intresset att ha ett så enhetligt förfarande sommöjligt talar emellertid för atl man även i dessa fall låter allmän åklagarebli laleberätligad. Till förmån för detta alternativ kan också åberopasåklagarnas allmänna processvana. Det saknas heller inte exempel på fall däråklagaren anförtrotts uppgiften att föra det allmännas talan utan atl delsamtidigt är fråga om ansvarstalan. Ett fall är talan om förverkande (jfr 17 Slagen 1946:804 om införande av nya ). Andra exempel är lalanenligt lagen (1925:221) om bulvanförhållande i fråga om fast egendom och lagen(1934:239) om bulvanförhållande i fråga om aktier i vissa bolag. Sammanfattningsvis anser jag därför att talan omnäringsförbud alltid skall föras av allmän åklagare. Är åklagaren ansvarig för talans utförande saknas detanledning att inte låta honom svara även för den föregående utredningen. Harförundersökning enligt (RB) i ett brottmål inletts torde detdock ibland vara obehövligt med en särskild ulredning i förbudsfrågan. I varjefall behöver denna utredning inte bli så omfattande. Liksom vid ulredning avbrott bör åklagaren kunna anlita bilräde av polismyndigheten. Även om tillsynsmyndigheten inte för talan och svarar förulredningen i förbudsfrågor är del angeläget att myndigheten medverkar i utredningsarbetet.Tillsynsmyndigheten kan genom tidigare kännedom om gälde- Prop.1979/80:83 44 nuren och genom sin befallning med konkursboet ha tillgånglill material av betydelse för frågan om näringsförbud. Det är angeläget attdetta material tillförs utiedningen. Genom att ett samarbele kommer lill slåndmellan å ena sidan tillsynsmyndigheten och å andra sidan polis- ochäklagarniyndigheterna kan också dubbelarbete undvikas. 1 och med atl åklagaren får ansvaret för utredningen iförbudsfrågan bör det också vara lill åklagaren som förvaltaren lämnar sittbesked om all det finns anledning att meddela näringsförbud. bör kunna ta initiativ lill en utredning genom atl lämnaell sådanl besked. Åklagaren bör emellertid också självmant, utan atl någonanmälan har kommil in från förvaltaren eller tillsynsmyndigheten, kunna ta uppen fråga om näringsförbud. För frågan om näringsförbud kan åtskilligt malerial varaav betydelse utöver det som har kommil fram i samband med konkursen eller eneventuell brottsutredning. Frän kronofogdemyndigheternas indrivningsverksamhelkan komma upplysningar av intresse. Genom upplysningar från revisorer,anslällda och andra som kommil i kontakt med gäldenärens näringsverksamhet kanockså många omständigheter klarläggas. Vidare kan hos skilda myndigheler.exempelvis skattemyndigheter och domstolar, uppgifter finnas om gäldenären. En viktig upplysningskälla är givetvis den person som kanbli träffad av förbudet. Denne har i många fall ell direkt intresse av atlmedverka i utredningen för att klarlägga att påtalade förfaranden inte ärobehöriga. Man får emellertid räkna med silualioner i vilka han inte villmedverka och där tillräckliga uppgifter inle kan fås på något annat sätt.Detta kan gälla såväl när del pågår en förundersökning enligt RB ietl brollmål som då en utredning om näringsförbud sker ulan anknytning till ettbrottmålsförfarande. Åklagaren bör därför ges befogenhet att besluta omhämtning till förhör och i övrigl använda tvångsmedel mot vederbörande i syfteatl utreda frågan om näringsförbud. Innan närmare erfarenheter vunnits avtillämpningen av det utvidgade näringsförbudet anser jag däremol inte att delunder ulredningsfötfarandet i förbudsfrågan eller senare i målet bör ges möjligheteratt använda sådana personella tvångsmedel som häktning och reseförbud. När del gäller den närmare ulformningen av förfarandelinför domstolen kommer, somjag har framhållit, frågor om näringsförbudofta att aklualiseras i samband med frågor om straffansvar. Det bör varamöjligt atl pröva en fråga om näringsförbud i samma rättegång som ansvarstalan.Brottmålsreglerna blir då tillämpliga på hela förfarandet. Man får ernellertid också räkna med att en talan omnäringsförbud förs särskilt. Sä långl möjligt bör enhetliga regler tillämpasför näringsförbudstalan oavsett om förening sker med en ansvarstalan eller ej.Slarka skäl lalar för atl mål om näringsförbud behandlas enligt regler för målvari allmänt åtal förs. Jag återkommer i specialmotiveringen närmare till vilkabrottmålsregler som bör vara tillämpliga. Det kan påpekas alt det inte finns Prop.1979/80:83 45 enhelliga regler för alla brottmålskategorier utan atl reglerna i vissa avseenden är olika beroende på brottets svårhetsgrad. En konsekvens av atl brottmålsregler skall gälla itillämpliga delar blir att reglema i rättshjälpslagen (1972:429) förrättshjälpsformen rättshjälp åt misslänkl i brottmål kan lillämpas. Även i mål om hävande av näringsförbud bör sammabrottmålsregler gälla i tillämpliga delar. Kommittén har föreslagit vissa lidsgränser föransökningsförfarandet. NO skall enligtförslagel göras så snart del kan ske och senasl etl år förkonkursbeslutet. NO:s ansökan hos föreslås ske senast tremånader från det tillsynsmyndighetens anmälan kom in till honom. Under remissbehandlingen har bl.a. yppats farhågor för tid som står lill buds för all inleda elt förfarande vid marknadsdomstolenblir för kort. Den mot vilken ett näringsförbud kan riktas bör somkommittén framhåller inle behöva sväva i ovisshet om huruvidahan kan komma att drabbas av ett förbud. Å andra sidan behövs tid för attutreda förbudsfrågan. I en del fall, t.ex. då vederbörande har organiserat sinverksamhet med flera olika bolag eller med bulvan, kan utredningen varakomplicerad. Avvecklingen av konkursboet kan bli långdragen ochmissförhållandena kan komma fram försl på ett sent stadium. Vidaie måstebeaktas det samband som i många fall kommer att finnas mellan enförundersökning och utredningen av frågan om näringsförbud. En avvägning mellan å ena sidan intresset för den enskildeav att snabbt få besked och å andra sidan behovet av tid för utredning ochbedömningar i förbudsfrågan leder enligt min mening till atl det bör bestämmasen frist som är någol längre än den kommittén har förordat. Talan om näringsförbudbör sålunda anhängiggöras senast för konkursbeslutet.Anhängiggörandet bör dock alltid kunna ske så länge konkursen pågår. 1 mångafall torde den som kan drabbas av ett näringsförbud inte behöva sväva särskiltlång tid i ovisshet om myndigheternas inställning i förbudsfrågan. Deltaföljer av möjligheten att meddela honom interimistiskt näringsförbud. Intressetav snabbhet i ulredningsförfarandet bör också kunna tillgodoses genom attutredningen i förbudsfrågor prioriteras. Vid frågor om förlängning av tiden för näringsförbud ianledning av överträdelse av förbudet bör i princip samma förfarande tillämpassom vid meddelande av ett ursprungligt förbud. I många fall torde det varamöjligt all handlägga frågan om förlängning i den rättegång som avser ansvarför överträdelse av förbudet. Frågor om förlängning av ett näringsförbud bördock alltid anhängiggöras innan förbudstiden utgår. 1979/80: 83 46 Enligt koirimitténs bedömningar torde del inte blisärskilt vanligt att nåiingsförbud meddelas. Kommittén räknar med attbestämmelserna om niiringsförbud främst får en förebyggande och avhållandeverkan. Den anser att det inte är påkallat att inrälla ett särskilt organ elleratt bygga upp en vidlyftig konlrollapparal för lillsyn av alt meddelade förbudinte överträds. Utan att framlägga direkta förslag anger kommittén dock vissariktlinjer föl hur en konlroll av all näringsförbud efterievs skall kunnaanordnas. Kommittén berör därvid först handels-, förenings- ochaktie-bolagsiegistren. 1 handelsiegister, som förs hos , registrerasenskilda näringsidkare och handelsbolag saml ideella föreningar och stiftelsersom idkar näring. 1 föreningsregister, som också förs hos ,registreras ekonomiska föreningar. Akiiebolag slutligen registreras centraltför hela landel i akliebolagsregislret, som förs hos patent- ochre-gistreringsveiket. Kommittén påpekar alt det utvidgade näringsförbudet avserinte bara rätten att starta en ny verksamhet eller alt åla sig nya uppdrag atlförelräda sådana juridiska personer som omfallas av förslaget. Det innebärockså atl uppdrag eller molsvarande som vederbörande redan har, när elt förbudmeddelas, skall avvecklas. Med hänsyn härtill är det enligl kommittén angelägelatt man kan få reda på vilka företag som personen i fråga är knuten lill.Kommittén konstaterar alt möjligheterna att få uppgifter i detta hänseende frånnämnda register fn. är begränsade, Regislren utgår från den firma under vilkenpersonen, fysisk eller juridisk, har registrerats eller - såvitt angårjuridiska personer med organisationsnummer - från delta nummer. Registren äruppbyggda efter korl- eller lösbladssystem. Detta har lill följd att det inleär praktiskt möjligt atl genom registren ta fram uppgift om i vilka bolags-eller föreningsstyrelser en viss person förekommer. I fråga om andraföretagsformer än akiiebolag gäller dessutom atl regislrering kan ha skett påmer än etl håll. Vad gäller akliebolagsregislret kommer emellertidmöjlighelerna att få behövliga uppgifter att förbättras lill följd av övergångfrån ett manuellt till ett databaserat regisler. Kommittén berör också andra register från vilka uppgifterom en viss persons engagemang i företag skulle kunna hämtas. Ett sådantregisler är del på dala grundade referensregister som förs hos RSV förbeskattningen. Registret innehåller uppgifter om bl.a. vissa fåmansföretagenligt 35 S I a mom. kommunalskallelagen (1928:370) som till övervägande delägs direkl eller indirekt av en eller ett fåtal personer. Registret används förall fastställa s.k. samgranskningsförhållanden mellan företag och dess ägare samtmellan moderbolag och helägda dotterbolag. Ur registret kan erhållas uppgifterom vilka personer som är registrerade som ägare för ett visst bolag och i vilkabolag en viss person är ägare. Registret kommer att byggas ut så att detomfattar fler typer av fötetag ån fn. Prop.1979/80:83 47 annat dataregister håller på att upprättas inom dels.k. REX-projektel, som gället elt riksdatasystem för exekutionsväsendet. Isamband ined delta arbele pägår fn. en försöksverksamhet inom Slockholms,och län. Under innevarande budgetär tas län med i denna verksamhet. I registret införs alla gäldenärer - bådefysiska och juridiska personer - som har restförts för obetalda skatter, bötereller andra på indrivning beroende medel. Om gäldenäten har försatts i konkurs,förs del in i registret. Kommittén framhåller att det tilltänkta, på dala grundadeaktiebolags-registret och referensrcgistiet för beskattningen skaparförutsättningar för att man i viss ulslräckning skall kunna få reda på vilkaföretag som den berörda personen har anknytning till. Kommittén förordar vidareatt ett centralt register rörande meddelade näringsförbud upprättas. Registretföreslås bli offentligt och förlagt till RSV. Otn ett konkursregister inrättas- varom diskussioner har förts i olika sammanhang tidigare - är det enligtkommilién nalurligt alt låta det omfatta även beslut om näringsförbud. Kommilién anser alt behovet av information om meddeladeförbud blir tilli äckligt tillgodosell genom ett centralt register, varförnågon geneiell anteckningsskyldighel om förbudei i handels-, förenings-elleraktiebolagsregister inte behövs. Vid en ansökan om registrering föreslås vederbörandefå avge en försäkran om att han inte är underkastad näringsförbud. Etl sådanförsäkran bör vara slraffsanklionerad. Enligt kommittén bör den myndighet hosvilken regislrering av vederbörande näringsidkare redan har ägt rum underrättasom förbud som meddelas efter registreringen. Kommittén finner det önskvärt attregistreringsmyndigheten kontrollerar om någon avveckling sker. Remissinstansema har i slort ställt sig positiva lill deriktlinjer för kontrollen som kommittén har förordat. 1 enskilda frågor hardock avvikande synpunkter framförts. I likhet med kommiuén finner jag det antagligt attföreliggande reform framför allt får en förebyggande och avhållande verkan. Föratt reformen skall få denna verkan fordras emellertid atl den förenas med vissaåtgärder för kontroll av efterlevnaden av regleringen. En tillräckligt ulbyggdkonlroll lorde inte stå att få förrän , när aktiebolagsregistret harförts över på data. Detta förhållande behöver dock inte medföra att den nuaktuella reformen skjuts pä framtiden. Redan nu kan en rad åtgärder vidtas föratl skapa förutsättningar för en konlroll. 1 del följande skall jag främst uppehålla mig vid frågorsom bör få en lösning . På den punkten vill jag först framhålla att detär väsentligl för både myndigheter och enskilda att lätt kunna få tillgängtill uppgifter om meddelade förbud. Den som har meddelats förbud bör inle kunnabli registrerad som företrädare för näringsverksamhet i handels-, förenings-eller aktiebolagsregistren. Detla förutsätter en cenlral registrering avförbud. Olika statliga organ som har eller kan få borgenärs ställning 1979/80: 83 48 gentemot en näringsidkare har ocksä ett intresse avinformation från ett sådant regisler. Delsamma gäller privata långivare ochandra finansiärer av näringsverksamhet, exempelvis leverantörer. Vidare underlättasutredningsarbete vid misstanke om överträdelse av förbudet om det finns encenlral registrering av näringsförbud.