prop · G3035 · 1979-12-31 00:00:00 — I målet NJA1977 s. 743 har högsta domstolen godtagit ett enligt östtysk lag tillkommetfaderskapserkännande vid prövning av talan om underhållsbidrag till ett barn.Till vad som har sagts kommer atl ett erkännande, som i materiellt hänseendeföljer svensk rätl, med giltig verkan kan ha gjons utomlands enligt de formkravsom är föreskrivna på platsen (principen locus regit actum). (Se till det sagdaBogdan i 1977 s. 170 f.) 4 Gällanderätt rörande faderskapsfrågor i , , och Vadgäller förhållandena i dessa länder hänvisas till bilagorna 3-6. I dessa, somhar upprättats inom de olika ländernas justitiedepartement, redogörs för deinterna reglerna om faderskap. Vidare behandlas frågoma om domstols behörighetatt ta upp internationella faderskapsmåi, tillämplig lag i sädana mål samtgiltigheten av utländska faderskapsavgöranden. F. n.saknas lagregler som anger hur faderskapsfrägor med internationell anknytningskall behandlas i . Den domstolspraxis som förekommer är delvis oklar.Osäkerhet råderom vilken behörighet svensk domstol har att ta upp och avgörainternationella faderskapsmål och om vilket lands faderskapsreglersom skalltillämpas när en faderskapsfråga skall bedömas här 1979/80:5 12 Utländska faderskapsdomar gäller i allmänhet inte i , och det ärnågot ovisst vilken verkan utländska faderskapserkännanden har i vårt land. Detfinns därför behov av lagregler på områdel. Detla behov har ökat i takt med dentilltagande rörligheten över gränsema. Erforderliga lagregler bör i görligastemån grundas på internationella överenskommelser. Fråganom giltigheten av faderskapsavgöranden i något av de nordiska länderna hartagits upp inom ramen för det nordiska lagstiflningssamarbetet, sedan det harvisat sig alt avsaknaden av regler leder till praktiska problem för deinblandade parterna samt för barnavårdsnämnder och andra myndigheter. Vidöverläggningar i vilka har deltagit företrädare för justitiedepartementen i ,, och har man kommit fram lill att ett faderskapsavgörandefrån ett av länderna bör gälla även i de övriga, och man har förordat attlikartad lagsiiflning utarbetas i de olika länderna. Inomdet svenska jusiiliedepartemeniet har därefter upprättats en promemoria (Ds Ju1979:3) med ett förslag till lag om erkännande av nordiska faderskapsavgöranden.Promemorian har litt ett positivt mottagande under remissbehandlingen.Remissinstanserna har inte haft något att erinra mot promemorians allmännaöverväganden, och de föreslagna bestämmelserna har i allt väsentligt godtagits. Sedanden svenska remissbehandlingen avslutats har ytteriigare nordiska överiäggningarom faderskapsavgöranden ägt rum i . Liksom vid de tidigare överiäggningarnadeltog företrädare för justitiedepartementen i , , ochSverige. Överiäggningarna mynnade ut i väsentligen likalydande förslag tillreglering av frågan om erkännande av nordiska faderskapsavgöranden. Förslagen anslulertill det lagförslag som lades fram i promemorian. Detisländska var inte företrätt vid . Frånisländskt håll haremellertid senare meddelats att man inte har något att erinramot den föreslagna nordiska regleringen. Föregendel anserjag att goda skäl talar föratt en sådan ordning genomförs som harförordats vid de nordiska överiäggningarna. Mellan de nordiska länderna råder istor utsträckning rättsgemenskap även när det gäller faderskapsfrågor. Sålundabygger de olika ländernas materiella regler om fastställelse av faderskap ochupphävande av presumerade eller tidigare fastställda faderskap på sammaprinciper och uppvisar också betydande likheter i detaljer. De olikheter somförekommer är inte större än att de bör kunna godtas länderna emellan. Ocksåde processuella reglerna vilar på samma grund, och det saknas skäl att här ilandet ifrågasätta de förfaranden varigenom frågor rörande faderskap avgörs ide andra nordiska länderna. Inte heller synes några betänkligheter möta medtanke på de regler för mål med internationell anknytning som gäller i de andranordiska länderna i fråga om domstols behörighet och tillämplig lag. Det kantilläggas att faderskapsavgöranden från annat nordiskt Prop.1979/80:5 13 landi det praktiska livet sällan torde ifrågasättas i vårt land, i varje fall inteom avgörandet avser en nordisk medborgare. Fråganom giltigheten här i landet av ulomnordiska faderskapsavgöranden är merasvårbedömbar och kräver ytteriigare utredning. Detsamma gäller frågan om svenskdomstols behörighet att ta upp och avgöra internationella faderskapsmål ochfrågan om tillämplig lag när ett sådant mål tas upp här i landet. Regeringenavser därför att-efter en framslällning från (LU 1978/79:4, rskr28)-tillsätta en utredning som skall överväga dessa frågor och föreslå lagstiftningpå området. Denomständigheten atl en utredning påbörjas om faderskapsfrågorna i ell vidareinternationellt sammanhang bör inte hindra att man redan nu reglerar frågan omgiltigheten av nordiska faderskapsavgöranden i enlighet med vad som harförordals vid de nordiska överläggningarna. För min del ser jag med tillfredsställelseatt området för internordisk giltighet av domar och andra avgöranden kanvidgas. Jag förordar alltså att promemorieförslaget läggs till grund för lagstiftning. Tillde avgöranden som bör gälla i hör i första hand domar rörande faderskap,som har meddelats i något av de andra nordiska länderna. Här avses delsdomstolsbeslut varigenom ett faderskap fastställs, dels beslut som innebär attett presumeral eller tidigare fastställt faderskap upphävs. Även domarvarigenom lalan har ogillats bör omfattas av regleringen. Attdomen gäller här i landet bör förstås så, alt den likställs med dom som harmeddelats av svensk domstol. Detta betyder att domen, liksom en inhemsk dom, tillerkännsrättsverkan i olika avseenden. Sålunda kan den läggas till grund för andraavgöranden som beror av faderskapsfrågan. Av störst betydelse torde varaavgöranden som gäller underhåll och arvsrätt. Vidare får domen betydelse på detsättet att den utgör rättegångshinder i i samma utsträckning som ensvensk dom. Somhar framgått av den redogörelsen finns i de nordiska länderna reglersom innebär att faderskap anses lästställt genom erkännande, utan rättegång ochdom, om vissa formella förutsättningar är uppfyllda. I själva verket tordedetta vara den vanligaste formen av faderskapsavgöranden, och dessa fastställelser,som i regel sker under medverkan av myndighet, tillerkänns i princip sammapositiva rättsverkan i respektive land som en dom i frågan. Ävendenna typ av avgöranden bör godtas i , om fastställelsen har ägt rum iannat nordiskt land. INorge förekommer ett förfarande som innebär att fastställelse av faderskap utandom också kan ske genom ett slags passivt erkännande från den utpekade fadern. Sälundakan en man bli att anse som far lill ell barn, om han underlåter att svara på etlföreläggande från myndighei atl yttra sig över ett påstått faderskap (se bilaga6). Detkan sältas i fråga om en fastställelse som har skett på detta sätt bör tillerkännasrättsverkan även i , som liksom övriga grannländer 1979/80:5 14 saknarmotsvarighet lill den norska varianten. Vid de nordiska överläggningarna haremellertid enighet rått om all fastställelser av detla slag bör gälla även i deövriga nordiska länderna. Från norsk sida har upplysts att fastställelse genomunderlåtenhet att svara, vilket är vanligt förekommande, inte anses innebäranågra olägenheter från rättssäkerhetssynpunkt; det är fråga om ettmyndighetsförfarande kringgärdat av formella bestämmelser bl. a. rörande delgivningav föreläggandet. Medhänsyn härtill och då en fastställelse av detta slag, liksom andra fastställelsersom har skett på annat sätt än genom dom, kan ogiltigförklaras av domslol börden norska typen av fastslällelse kunna tillerkännas giltighet även i Sverige.Det kan tilläggas att en norsk utredning har föreslagit atl denna ordning altfastställa faderskap skall avskaffas. Enreglering angående erkännanden av nordiska faderskapsavgöranden bör omfattaockså äldre avgöranden. Även på denna punkt har enighet förelegal vid denordiska överläggningarna. Del skulle i annat fall dröja lång lid innanregleringen slog igenom, och följden skulle rentav kunna bli en mer negativhållning till dessa avgöranden än man i praktiken intar . Enligtlagen (1977:595) om erkännande och verkställighet av nordiska domar påprivaträttens område (domslagen) skall domar som har meddelals i annat nordisktland gälla även här i riket. Med domar jämställs en del andra avgöranden. Frånlagens tillämpningsområde undantas bl. a. dom rörande faderskap till barn.Likartade domslagar finns i , och (se avsnitt 2). Enteknisk lösning som ligger nära till hands är atl utvidga domslagens tillämpningsområdeså, atl lagen kommer att omfatta också faderskapsavgöranden. Denordiska domslagarna är emellertid främst inriktade pä verkställigheten avdomar och andra beslut som rör betalningsskyldighet, och det kan därför hävdasatt giltigheten av faderskapsavgöranden inte bör regleras där. Det finländskajustitiedepartementet har upplyst att man för finländsk del anser det vara meständamålsenligt att la in de aktuella reglerna i en särskild lag. Norrmännenavser att föra in reglerna i en planerad ny barnelov. Också danskarna ärtveksamma inför en utvidgning av domslagens tillämpningsområde. Delkan inte förordas att ensamt gör ändring i den samnordiska lagstiftningsom domslagen representerar. Vidare finns del skäl som talar för alt den mera vittsyftandelagstiftning om internationella faderskapsfrågor som den tidigare berördautredningen kan leda till samordnas med de nu aktuella nordiska reglerna. Helaregleringen skulle i så fall kunna las in i en separat lag som är direktinriktad på de problem som de internationella faderskapsfrågorna ger upphov lill. Försvensk del föreslår jag därför att erforderiiga bestämmelser om giltigheten avnordiska faderskapsavgöranden t. v. las in i en särskild lag. Promemorieförslagetupptar inte några bestämmelser om hur konflikter Prop.1979/80:5 15 mellanmotstridiga domar och erkännanden angående faderskap skall lösas. Sedanlikartad lagstiftning om erkännande av faderskapsavgöranden har trätt i kraft ialla de berörda nordiska länderna, torde man enligt promemorian inte ipraktiken behöva räkna med att en dom eller en annan fastställelse i enfaderskapsfråga kommer till stånd som inte går atl förena med etl annat avgörandesom i och för sig är giltigt enligt lagen. Från dansk, finländsk ochnorsk sida haremellertid framställts önskemål om att lagstiftningenkompletteras med bestämmelser om hur konflikter mellan motstridigafaderskapsavgöranden skall lösas. Med anledning härav har från svensk sidapresenterats ett förslag till sådana bestämmelser. Förslaget har godtagils avde andra juslitiedepartementen, och man har enats om att bestämmelserna bordeinföras i de berörda ländernas lagsliftning på områdel. Förslagel innebär atl ennordisk faderskapsdom eller fastställelse i annan ordning som annars skullevara giltig får vika, om domen eller fastställelsen står i slrid med en giltigdom i en rättegång som påbörjades innan den andra rättegången inleddes ellerinnan fastställelsen skedde. En nordisk dom eller fastställelse fär ocksä vika,om domen eller fastställelsen slår i slrid med en giltig fastställelse i annanform än genom dom, såvida denna fastställelse skedde innan rättegången påböriadeseller innan den andra fastställelsen skedde. Det kan hävdas att behovetav konfliktregler av detta slag allmänt sett är tämligen begränsat och altuppkommande problem kan lösas i praxis. Denna ståndpunkt intogs av de nordiskaländerna under förarbetena till domslagen (se prop. 1976/77:128 s. 62).Uttalanden i samma riktning hade lidigare gjorts av en sakkunnig som hadetillkallats för att utreda frågan om verkställighet här i riket av utländskadomar i tvistemål och därmed sammanhängande spörsmål (SOU 1968:40). Emellertid kan detbeträffande faderskapsavgöranden finnas ett visst praktiskt behov av entydigakonfliktregler, särskilt med tanke på handläggningen hos barnavårdsnämnder ochandra administrativa myndigheter. De föreslagna bestämmelserna är konsekventuppbyggda och torde återspegla ett modernt synsätt där det egna landetsavgöranden inte obetingat ges företräde. Övervägande skäl talar därför enligtmin mening för alt bestämmelsema tas in i lagen. 1 specialmoliveringen kommerjag atl närmare redogöra för deras innebörd. Lagförslaget i promemorianupptar en bestämmelse som hindrar att en svensk domstol dömer i ettfaderskapsmål när en rättegång i samma sak först har inletts i något annatnordiskt land. Under remissbehandlingen har föreslagits att denna bestämmelsekompletteras med en uttrycklig föreskrift enligt vilken en pågående nordisk rällegångi en faderskapsfråga också ulgör hinder för en svensk altmedverka lill att en utomprocessuell fastställelse av faderskapet kommer tillstånd. En sådan bestämmelse är även enligt min mening av värde för atl manskall kunna förekomma 1979/80:5 16 Jag föreslår därför alt en föreskrift av det angivnainnehållet införs i den svenska lagen. Iinternationell rätl förekommer ofta bestämmelser enligt vilka ell utländsktavgörande inte får erkännas i del egna landet om avgörandet är oförenligt medgrunderna förden inhemska rättsordningen. Promemorieförslaget innehåller intenågon sådan s. k. ordre-public regel. Vid de nordiska överiäggningarna haremellertidde övriga ländernas representanter förklarat atl en ordre-public regel bordetas in i de likartade nordiska lagar om faderskapsavgöranden som förbereds.Faslän en ordre-public regel kan te sig onödig i förhållandet mellan denordiska länderna villjag, med hänsyn till de önskemål som sålunda har framkommil,inte motsätta mig att en sådan införs också i den svenska lagen. Vidde nordiska överläggningarna har rått enighet om atl lagstiftningen omerkännande av nordiska faderskapsavgöranden bör komma till stånd ulan att någonsärskild konvention ingås och utan alt ändring görs domskonvention. Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättats eltförslag lill lag om erkännande av nordiska faderskapsavgöranden. Förslagetbör fogas till protokollet i delta ärende som bilaga 7.' 7Special motivering till lagförslaget Enlagakraftvunnen dom som har meddelats i , , eller Norgeoch som, avser faderskap till bam gäller även i . Meddom jämställs i denna lag föriikning som har ingåtts inför domstol i . Meddom avses här ett beslul varigenom domstolen slulligi avgör den sak målethandlar om. Avvisningsbeslut och andra beslut varigenom domstolen skiljer ellmål från sig utan prövning i sak omfattas inte av lagen. Hur domstolen harbetecknat sitt avgörande saknar i och för sig betydelse i sammanhanget. Attdomen skall ha vunnit laga kraft betyder all den kan överklagas,dvs. angripas med ordinära rättsmedel enligt reglerna i det land där den harmeddelats. Dedomar som enligt förslagel skall gälla här i landet är i första hand domar imål vari barnet har yrkat alt en viss man skall förklaras vara far till barnet.Del är alltså fråga om domar i vanliga faderskapsmål, dvs. ' Bil.iganhar utelämnats här. Förslagel är likalydande med det som har fogats tillpropositionen. 1979/80:5 17 faderskapetlill barn vars föräldrar inte är eller har varit gifta med varandra. Men ocksåde relativt sällsynta fall där lalan om faderskap förs mot en man som har varitgift med barnets mor hör hit. Sådan talan kan föras, om ett barn föds vid sådantidpunkt alt presumtionen föratt mannen i äktenskapet är far till barnet intelängre gäller eller om det råder tveksamhet på denna punkt. Vidareomfattas domar i mål om alt viss man inte skall anses vara far till ett barn.Till denna gmpp hör främst mål där talan förs om atl en man, som enligt delegala presumtionsreglerna skall anses som far lill elt barn på grund av äktenskapmed modern, skall förklaras inte vara barnets far (negaliv bördslalan). Hit hörockså domar i mål där ett faderskapserkännande ogiltigförklaras. Deangivna slagen av domar skall erkännas inte bara om domen leder till alt enviss man skall anses som barnets far. Sådana domar skall erkännas även närtalan ogillas. En annan sak är att domens rättskraft kan ha olika innebörd i olikafall bl. a. beroende på målets utgång. Innebördenav atl en dom om faderskap gäller här i landet har berörts översiktligt i denallmänna motiveringen (5.1). Närmare synpunkter redovisas i det följande. Vilkarättsverkningar som skall följa av en faderskapsdom som har meddelals i ettannat nordiskt land fär bedömas enligt de svenska rättsreglerna. Detla innebärdock inte nödvändigtvis att svensk intern rätt skall lillämpas pårättsförhållandet. Också de s. k. kollisionsnormer, dvs. regler om tillämpliglag i internationella mål, som gäller i mäste beaktas. Detta kanmedföra att rättsverkningarna skall bedömas enligt lagen i det land där dom harmeddelats eller enligt lagen i en tredje stat. Det kan här anmärkas alt en domfrån annat nordiskt land skall erkännas här även om domstolen har tillämpat ulomnordiskafaderskapsregler. Domenspositiva betydelse, dvs. dess lietydelse som grund för rättsverkningar i olikahänseenden, visar sig framför alll när det genom domen fastställts atl en vissman skall anses som far, alltså i bifallande domar i vanliga faderskapsmåi. Ävennär en negativ bördstalan ogillas blir resultatet i praktiken att en bestämd man,dvs. mannen i äktenskapet, skall anses som far till barnet. I detta fall kanemellertid de rättsverkningar som är knutna till faderskapet i allmänhet inteanses följa av domen, efiersom denna inte har nägon konstitutiv innebörd.Rättsverkningarna är i stället att betrakta som en följd av att mannenfortfarande enligt lagens presumlionsregler skall anses som barnets far. Deltainnebär att domen i detta fall knappast fär någon posiliv betydelse, utan denfår betydelse endasl i den mån den utgör rättegångshinder. Emellertidbör här uppmärksammas en speciell fråga som hänger samman med att presumtionsreglernaför all en man i etl äktenskap skall anses som far, när barnet är fött kortefter äktenskapels upplösning, inte är desamma i alla de nordiska länderna. Omett barn föds så efler äktenskapets 2 1979/80. 1979/80:5 18 upplösningatt det kan vara avlat , skall enligt dansk, finsk, isländsk ochnorsk räu mannen i äktenskapet som regel anses som far till barnet. Detsammagäller enligt svensk rätt, om modern är änka när barnet föds, men däremot inteom modern är frånskild vid barnets födelse. Frågan är vilka rättsverkningar somskall knytas exempelvis till en norsk dom varigenom en negativ bördstalan aveller mot en vid barnets födelse frånskild man har ogillats. Skall elterkännande av den norska domen i medföra atl den frånskilde mannenanses som barnels far eller ej? Ipromemorian hävdas den uppfattningen att detta slag av dom - liksom andra domarvarigenom negativ bördstalan ogillas - inte bör tillmätas någon egentlig posilivbetydelse här i landet. Frågan om faderskapet skulle i stället bli beroende avom norsk eller svensk rätt var tillämplig i del sammanhang där domen åberopas.Detta skulle betyda atl den frånskilde här i landet skulle betraktas som far,om norsk rält var tillämplig, men inte som far, om svensk rätt var tillämplig. Underremissbehandlingen av promemorian har juridiska fakulteten vid iLund kritiserat uttalanden i promemorian i denna fråga. Enligt fakulteten fårman i fall där två eller flera rättsordningar "stöter samman" varaberedd till jämkningar av annars vedertagna regler eller principer för att undgåstötande resultat. För den aktuella situationen förordas på närmare angivnaskäl all den frånskilde mannen i vilket fail som helst bör anses som far ochatt den norska domen alltså bör gälla här i landet med den verkan med avseendepå faderskapet som den har i . Denna ståndpunkt förtjänar enligt minmening instämmande. Närdet gäller domar som innebär att en viss man inte skall anses som far är domenspositiva betydelse mindre framträdande än när del gäller domar varigenomfaderskap fastställs. Sålunda får en ogillande dom i ett vanligt faderskapsmålknappast någon verkan annat än i den mån den utgör hinder för en ny rättegång.Däremot får en dom varigenom en negativ bördstalan eller talan om ogiltigförklaringav faderskapserkännande vinner bifall så till vida posiliv betydelse som detgenom domen blir fastställt att det inte längre finns någon grund för atl göragällande de rättsverkningar som skulle följa av att den ifrågavarande mannenbetraktades som barnets far. Vidare kan domen utgöra grund för eventuella återkravav underhåll m. m. Vad särskilt angår det fallet alt en negativ bördstalan harbifallits skiljer sig normalt detta från det fömt behandlade fallet att ennegaliv bördstalan har ogillats på det sättet alt domen vid bifall till ennegativ bördslalan har en konstituerande effekt. Det är först genom domen somdel blir fastställt all mannen i äktenskapet inte skall anses som barnels far. Närdet gäller frågan om domens negativa betydelse, dvs. dess betydelse som rättegångshinder,flnns del inte så stor anledning att gå närmare in på olika fall. I principinnebär förslaget atl en dom rörande faderskap som har meddelats i en nordiskstal utgör hinder för alt ny lalan om samma sak tas upp i på samma sättsom om domen hade meddelats här. Klartär sålunda atl en dom från elt annal nordiskt land som innebär bifall Prop.1979/80:5 19 talan rörande faderskap ulgör rättegångshinder i säväl om domstolenhar förklarat viss man vara far till ett barn som om domstolen i etl mål omnegativ bördstalan eller om ogiliigförklaring av ett faderskapserkännande harförklarat att en viss man inte skall anses som barnets far. Ocksä domarvarigenom en talan rörande faderskap har ogillats ulgör hinder för en nyrättegång i värt land enligt samma regler som tillämpas beträffande inhemskadomar. Det gäller såväl en dom varigenom talan att en viss man skall anses somfar har ogillats som en dom varigenom en negativ bördstalan eller talan omogiltigförklaring av ett faderskapserkännande har ogillats. Defbör tilläggas att domens rättskraft i enlighet med allmänna regler är begränsadtill den sak varom talan har förts. Om en talan att en viss man skall anses somfar har ogillats i ett annat nordiskt land, är barnet givetvis oförhindrat attväcka en ny talan mot en annan man i . Och om en negativ bördstalaneller lalan om ogiliigförklaring av ett faderskapserkännande har bifallits,har barnet möjlighet att i en ny rättegång här i landet föra faderskapstalanmot en man som inte har varit part i den tidigare rättegången. I endom som rör faderskap till barn kan även andra frågor avgöras. Det bör därförpåpekas att 1 § bara tar sikte på själva faderskapsfrågan. Bestämmelsen ingripersåledes inte i de regler som gäller beträffande avgöranden om underhållsskyldighet,vårdnad eller umgänge (se 6 och 7 §§ domslagen och den i avsnitt 2 redovisadelagen om indrivning av underhällsbidrag, fastställda i , , Islandeller ). Enligtdansk rätt kan ett faderskapsmåi avgöras genom "förlig i retten" (se §268-270 och § 456 r lov om rettens pleje). Ett sådant avgörande är iprincip jämställt med en dom i målet. I 1 § andra styckel har intagits en bestämmelsesom klargör att avgöranden av detla slag vid tillämpning av lagen skallbetraktas som domar. Enfastställelse av faderskap i annan form än genom dom gäller i , om fastställelsenhar skett i , , eller . Detär tvä typer av fastställelse som kan komma i fråga, nämligen fastställelsegenom erkännande och fastställelse genom det förfarande som anges i 2 kap. iden norska lagen om barn utom äktenskap ("forelegg i barnefarsaker",se den allmänna motiveringen och bilaga 6). Beträffandefastställelser genom erkännande bör uppmärksammas att paragrafen tar sikte päsjälva fastställelsen och inte pä erkännandet som sådant. Var den handling därerkännandet görs har upprättats eller undertecknats saknar självständigbetydelse i sammanhanget. Själva fastställelsen mäste däremot ha skett i detaktuella nordiska landet. Förattett faderskap skall anses fastställt genom erkännande e. d. i ett visst nordisktland får förutsättas att fastställelsen är giltig i urspmngslandet och 1979/80:5 20 harskett enligt det landels intema rält.