prop · G303122 · 1979-12-31 00:00:00 — Detta fåremellertid självfallet inte tas till intäkt för att den nuvarande ordningenskall permanentas. På detta liksom på andra områden där ordningsvakter användsmed stöd av undantagsbestämmelsen måste en fortlöpande omprövning av behovetoch omfattningen av denna sorts bevakning allfld äga mm. Utredningenhar också getl en del exempel på arbetsuppgifter för vilkaordningsvaktsförordnande i fortsättningen inte bör komma ifråga. Hit hör bl.a.,snm nämnts, sysslorna snm passkontrollanter, flygplaiskonlrollanler,delgivningsmän, vaktkonstaplar samt arrestant- och förpassningsvakter. Jag ärense med utredningen och de remissinstanser som har uttalat sig i ämnet om attdessa personalkategorier inte har behov av förordnande som ordningsvakter. mån personalen anförtros uppgifter sum kan hänföras till myndighetsutövningblir de allmänna reglerna om skydd för sådan verksamhet liksom reglerna omansvar och skadestånd för myndig- Prop.1979/80:122 31 hetsmissbmk tillämpliga vare sig personalen harförordnande som ordningsvakt eller inte. De generella bestämmelserna ibrottsbalken om nödvärn och laga befogenhel (24 kap. I och 2 §§ andra stycket)och i nm den befngenhet att verkställa gripande snmtillknmmer envar (24 kap. 7 §) ger nckså en tillfredställande reglering avpersnnalens befngenheter. Snm exempel på uppgifter för vilka urdningsvakt ifnrtsätlningen inte bör förurdnas nämner ulredningen vidare upprätthållande avallmän urdning nch säkerhet innm bustadsumråden. Enligt min mening föreliggerdet inum sådana nmråden normalt sett inte något behov av de befogenheter somtillkommer en urdningsvakt. Jag kan därför i princip ansluta mig till dennauppfattning, låt vara att del naturligtvis inte kan uteslutas att det i vissamycket speciella situatiuner kan vara nödvändigt att anlita urdningsvakteräven innm bustadsumråden. Vidare delar jag uppfatlningen atl urdningsvakterinte bör förordnas för traflkdirigering och inte heller för övervakning avhundhållning och hundskattekontroll. 1 fråga om tillsyn över nationalparker, naturreservat ochandra nalurvårdsobjekl har i motsats till ulredningen ansettatl det även i fortsättningen bör finnas möjlighet för personal som utövarsådan tillsyn att få förordnande som ordningsvakt. Även här gäller emellertidenligt min mening att den som utövar tillsynen som regel inle har behov av desärskilda befogenheter som följer med förordnandet som ordningsvakt. Degenerella reglerna om nödvärn och gripande bör normalt ge en tillfredsställandereglering av personalens befogenheter. Det bör således endast i särskildaundantagsfall förekomma att den personal som avses nu förordnas tillordningsvakter. Förordnandet bör i så fall i möjlig mån begränsas till atl avseordningshållning inom viss avgränsad del av elt naturvårdsobjekt. Enligt minmening finns det snm regel inle heller behnv av att förordna ordningsvakter förbevakning av värdetransporter eller anläggningar vars produkter kräverspeciella kontrollåtgärder. Normalt måste sådana uppgifter kunna fullgöras avväktare eller annan personal utan särskilda befogenheter. Beträffande urdningen på flygplatser uch innmjärnvägsnmråden finns del i luflfartskungörelsen (1961: 558) nch i lagen (1975:89) om urdning nch säkerhel inum järnvägsumråde beslämmelser snm gerbefattningshavarna där särskilda befngenheter vilka innefaltar rätt all användatvång i vissa fall. För dessa persnnalkalegorier turde del med hänsyn härtillinte finnas behov av ordningsvaktsförordnande. Slutligen har utredningen tagit upp ordningshållning påfartyg och inom sjukvården som exempel på fall där ordningsvaktsförnrdnandeinle behövs. För fartyg har utredningen hänvisat till att befälhavarenoch hans underlydande enligt sjölagen (1891; 35 s. 1) har vissa befogenheier.Enligt utredningen är det med hänsyn härtill onödigt att ge den som svarar förordning- Prop.1979/80:122 32 enpå ett fartyg förordnande som ordningsvakt. Jag har samma principiellauppfattning. Emellertid kan man inte bortse frän att nrdningsprnblemen på vissatraflklinjer är sådana att de insatser för ordningshållningen som besättningenhar möjlighet att svara för åtminslone fldvis måsle komplelteras genomsärskild personal som har fått en för ordningshållning anpassad utbildning ochär utrustad med befogenheier som i vissa fall sträcker sig längre än de somföljer av reglerna i sjölagen. Jag anser därför atl det inte bör vara uteslutetatt förordna en ordningsvakt för tjänstgöring på fartyg. För att enordningsvakt skall få förordnas på tjänstgöring på ett annat allmäntkommunikationsmedel bör emellertid fordras mycket slarka skäl. Ett exempelerbjuder den situation som kan uppstå nm värnpliktiga i sturt antal skallföreta lågresnr i anslulning lill permissiun eller utryckning, en situation dådet erfarenhetsmässigt föreligger risk för skadegörelse och oroligheler som kanstöra medpassagerarna. Angåendefrågan om ordningen vid sjukhusens akutmottagningar ärjag visserligen ense medutredningen om atl det skulle vara en fördel om man helt kunde avvaraordningsvakter där. Förslaget i denna del haremellertid blivit föremål förskarp kritik från bl. a. polisutredningen samt sjukvårdens och socialvårdensplanerings- och rationaliseringsinstitut (Spri). Enligt institutet harentréhallar vid moderna sjukvårdsanläggningar kommit att bli uppehållsplals förett klientel som i vissa fall är myckel störande och som ibland tar sig in isjälva sjukhuslokalerna med för vården mycket påfrestande följder. Det kanenligt institutet inte anses rimligl att personal med sjukvårdsutbildning måsteta tid och krafter i anspråk för att sköta ordningsuppgifter som den inte harkvalifikationer för. Jaghar för egen del stur förståelse för de synpunkter som institutet har fört framoch anser det inte i nuvarande läge vara realistiskl att helt avstå frånordningsvakter vid sjukhusens akutmottagningar. Därvid harjag även beaktat detstarka inlresse som flnns av atl sjukhuspersonalen bereds ett tillfredställandeskydd i sitt arbete och att patienier inte oroas av störningar inom sjukhuset.Jag vill emellertid peka på den möjlighel snm kan föreligga att anlita väktareutan ordningsvaktsförordnanden eller sjukhusanställd personal för en del av deuppgifter sum det här gäller. Ensärskild fråga, snm inte närmare har berörts av ulredningen, gäller förordnandeav urdningsvakter för extranrdinära situatiuner, t. ex. i samband mednaturkatastrofer eller civilförsvarsoperationer. I sådana sammanhang kangivetvis läget motivera att förordnande ges med sikte på särskilda ordningshållningsuppgifter,såsom t. ex. avspärrningar. Tillfrågor rörande jakt- och flsketillsyn samt bevakning av skyddsföremålåterkommer jag i del följande. Förslagetom en obligalorisk skyldighet för polisstyrelsen att samråda medrikspolisstyrelsen innan ordningsvakt förordnas för andra uppgifler än somföljer av huvudregeln har avstyrkts av flertalet remissinstanser. Jag anslutermig här till kritiken från remissinstanserna och kan inte tillstyrka 1979/80:122 33 den föreslagna ordningen som förefaller ägnad att ledatill en onödig omgång. En annan sak är alt del kan vara lämpligt alt man frånden lokala myndighetens sida samråder med när en aktuellfråga bedöms som tveksam. Flera remissinstanser har ansett att etl beslut om attförordna ordningsvakter enligt undantagsregeln bör fattas av polisstyrelsen iplenum. En sådan ordning skulle dock strida mot de nuvarande principerna förbeslutsfattandet inom den lokala polisorganisationen. Dessa innebär atl besluti ett s. k. polismyndighetsärende aldrig får fattas i plenum (jfr 49 och 50 S§polisinstmkflonen). Jag vill emellertid i denna del hänvisa till aU polisutredningeni sitt betänkande (SOU 1979:6) Polisen har föreslagit en utvidgning avförtroendemannastyrelsens kompetens som, om förslaget genomförs, kommer attgöra det möjligt för polisstyrelsen i plenum att t. ex. fatta beslut i enprincipiellt viktig fråga som avser förordnande av ordningsvakt enligtundantagsregeln. En ändring av reglerna i polisinstruktionen om förtroendemannastyrelsenskompetens bör inte övervägas i detta sammanhang utan i samband med attställning tas till polisutredningens betänkande. Jag vill emellertid framhållaatt de nuvarande reglerna inte hindrar att polisledningen informerar deförtroendevalda om nu ifrågavarande ärenden och även inhämtar deras uppfaUningi saken. Tvärtom är en sådan ordning önskvärd. 2.2.2 Förordnande, utbildning och utrustning avordningsvakter. Enligt de regler snm nu gäller meddelasurdningsvaktsförordnande av när förordnandet berör fleralän, av när det berör flera polisdistrikt innm etl län samt iövriga fall av pnlisstyrelsen. föreslår attordningsvakt i fortsättningen alltid skall förordnas av polisstyrelsen i detpolisdistrikt där ordningsvakten har sitt hemvist. Utredningen anser attförordnandet i normalfallet inte bör avse större område än polisdistriktet.Skulle särskilt behov föreligga kan förordnandet dock ges en vidare geograflskgiltighet men skall även då utfärdas av polisstyrelsen i hemdistriktet. Utredningen föreslår vidare att det vid sidan av självaförordnandet för ordningsvakten skall föreligga ett särskilt beslut omordningsvaktsverk-samhei för att ordningsvakten skall få tjänstgöra. Det föreslagnasystemet avses innebära att en ordningsvakt får tjänstgöra endasl på plats därdet enligt polisstyrelsens beslut finns skäl att medge attordningsvaktsverk-samhet bedrivs. EU beslut om ordningsvaktsverksamhet skallemellertid innebära en tvingande förpliktelse för den kommun ellerden enskilda intressent som svarar för den aktuella platsen att bekosta ordningsvaktertill det antal som anges i beslutet. Därigenom skapas enligt utredningensmening bättre överblick över ordningsvaktsverksamheten i polisdistriktet.Överträdelse av föreskrift som har meddelats genom beslutet - t. ex. om någonanlitar fler eller färre vakter än som har bestämts -föreslås bli straffbar. 3 1979/80. 1979/80:122 34 skall förordna ordningsvakt även när förordnandet har ettgiltighetsområde snm sträcker sig över ett distrikts gränser har tillstyrkts avrikspolisstyrelsen nch pnlisutredningen. Förslaget har dnck avstyrkts av fleraremissinstanser, varvid det har påpekats att polisstyrelsens erfarenheter ochkunskaper i huvudsak omfattar endast det egna pnlisdistriklel medanlänsstyrelsen har de övergripande erfarenheterna nch kunskaperna beiräffandelänet. Det har vidare framhållits att den nuvarande ordningen fungerar bra ochatt skäl flll ändring saknas. Endaslett fåtal remissinstanser har närmare behandlat förslaget om att särskildabeslut om ordningsvaktsverksamhet skall meddelas. Av dessa har huvudpartenställt sig avvisande. Det har invänts att frågan om den närmare innebörden avett beslut om ordningsvaktsverksamhet inte har klarlagts i betänkandet. Man harhävdat att förslaget leder till en byråkratisk ordning. Vidare anses detoklart hur sökanden skall förfara om han exempelvis på grund av ändring av sinverksamhet, förbätlrade ordningsförhållanden, bristande flllgång påordningsvakter eller av annan anledning önskar alt ordningshållningen skallskäras ned eller upphöra. Föregen del har jag förståelse för utredningens strävanden att ge polismyndighetenen bäitre överblick över ordningsvakternas verksamhet i polisdistriktet. Motförslaget om att särskilda beslut om ordningsvaktsverksamhet skall meddelasvid sidan av själva förordnandena synes dnck som remissinstanserna har påpekaten rad erinringar kunna riktas. Den kanske främsta invändningen är alt systemetskulle leda ull en förhållandevis knmplicerad beslutsumgång som sannoliktskulle bli svår att hantera för polismyndigheter och allmänhel. Man kan vidareinte bortse från atl behovel av ordningshällning på viss plats eller i en visslokal växlar i hög grad beroende på sådana omständigheter som typen av denverksamhet som bedrivs, tillströmning av allmänhet, årstiden, tiden på dygnet,m.m. Det synes knappast möjligt att i praktiken utforma besluten på ell sådanlsätt att dessa varierande förhållanden i tillräcklig grad kan beaktas. Till dendel förslaget innebär att exempelvis en arrangör skulle dömas till ansvar omhan i strävan att förbättra ordningsläget använder fler ordningsvakter än polisstyrelsenhar bestämt torde förslaget föra alllför långt. Ävenmed beaktande av intresset att polismyndigheten får gud överblick övernrdningsvakternas verksamhet i distriktet anser jag med hänsyn till vad snm haranförts nu atl det inte flnns tillräckliga skäl för att införa det föreslagnanya systemet. Då harjag även tagit hänsyn till att de begränsningar imöjligheterna att anlita ordningsvakter som blir en följd av vad jag tidigarehar förordat under alla omständigheter gör det lättare för polisen atl på elttillfredsställande sätt få överblick och kontroll över vakternas verksamhet. Isamma riktning verkar det förslag som jag knmmer till längre fram nm att ettordningsvaktsförordnande alltid skall tidsbegränsas. Jag vill också hänvisatill att jag i det föregående har förutsatt alt förordnanden av ordningsvaktenligt den föreslagna undanlagsregeln skall preci- Prop.1979/80:122 35 I' ". sera det ornråde för vilket förordnandet skall gälla. Ävendetta kommer atl leda till en bättre överblick över ordningsvakternasverksamhel innm distriktet. Till detta knmmer att pnlisstyrelserna alltid harmöjlighel att i furm av Inkal tjänsteföreskrift ge anvisning nm i vad månurdningsvakterna skall vara skyldiga att göra anmälan till pnlisen om tid nchplals för tjänstgöring av visst slag. Sådana anvisningar kan ofta varavärdefulla, eflersom de underlättar för polisen att utföra sina arbetsledandefunktioner. Utredningens förslag om att ordningsvakter alltid skallförordnas av den lokala polisstyrelsen torde få ses mnt bakgrund av detförulsatia systemet med särskilda beslul nm nrdningsvaktsverksamhet. Eftersnmett sådant syslem enligt vad jag har förordat inte bör införas nch dånågra mera betydande olägenheter inte har varit förenade med den nuvarandeordningen anser jag att de regler som f. n. gäller i fråga om vilken myndighelsom skall förordna en ordningsvakt bör bibehållas. När det gäller förordnandeenligt undantagsregeln har jag tidigare framhållit atl sådanl förordnande klartskall ange och avgränsa del område för vilket det gäller. Med hänsyn härtilltorde det endast undantagsvis kunna komma i fråga att dessa förordnandenutfärdas av annan myndighet än polisstyrelsen. När det gäller personprövningen av den som skall förordnastill ordningsvakt anser utredningen att det även i fortsäUningen bör krävasatt den som skall förordnas har gjort sig känd för laglydighet samt i övrigt ärlämplig alt utöva ordningsvaktsverksamhet. Vidare föreslår ulredningen att somvillkor skall gälla att personen har fyllt men inte . omprövning av den medborgeriiga pålitligheten anses inte erforderlig nied hänsyntill de inskränkningar som föreslås beträffande ordningsvakternasijänstgöringsuppgifler. Det föreslås vidare atl giltighetstiden förförordnandena tidsbegränsas. Som skäl härför anförs vikten av atlordningsvaktens lämplighet regelbundet omprövas och betydelsen av att pulismyndigheternahar kuniroll över ordningsvakterna. Som lämplig tidsperiod för förordnandenaföreslås . Även bör dnck kunna förekomma. Ulredningen anser det inte vara möjligt att lämna någranärmare anvisningar om de omständigheter som kan föranleda att ettordningsvaktsförordnande skall återkallas. Utredningen påpekar emellertid allelt förordnande bör kunna återkallas om ordningsvakten utan giltig anledningvägrar alt åta sig uppdrag. I likhet med flertalet remissinstanser anser jag förslagenom åldersgräns, personprövningen i övrigl och tidsbegränsning av förordnandenaväl motiverade och förordar därför att de genomförs. Alt, som etl parremissinslanser har föreslagit, sätta maximiåldern till anser jag alltsåinte ändamålsenligt. Förhåller det sig så alt tveksamhet föreligger med hånsyntill vederbörandes ålder, bör man kunna begränsa förordnandet till kortare tidän den normala treårsperioden. 1979/80: 122 36 Ifråga om ålerkallelse av förordnande bör lämpligen i enlighel med vanligaprinciper föreskrivas alt ett förordnande får återkallas när de villknr snmskall vara uppfyllda för att förordnande skall få meddelas inte längreföreligger eller annat särskilt skäl är för handen. Äterkallelse uteslutandepå den grunden att en urdningsvakt har vägrat atl åta sig uppdrag synesförutsätta en nnggrann prövning av nmständigheterna i det särskilda fallet.Till frågan um ålerkallelse som föranleds av att ordningsvakten gjort sigskyldig till brott ålerkommer jag i specialmotiveringen. Somvillkor för förordnande som ordningsvakt föreslår utredningen vidare all densom skall förordnas skall ha genomgålt föreskriven utbildning. De föreskrifiersnm nu gäller nm utbildningen innebär att den bedrivs dels genom självstudiermed hjälp av en , dels i samband medkvällssammankumsler eller vecknslutskurser under ledning av en ulbildadinstruktör. Den insimklörsledda utbildningen skall enligt föreskrifier avrikspolisstyrelsen omfatta minsl . Den som deltar i utbildningen fårsjälv bekosta resor lill uibildningsnrien uch får inte ersättning för förloradarbetsförtjänst eller för kost och . Däremnt är själva undervisningenavgiftsfri. Utredningenhar inle funnit anledning att föreslå några gennmgripande förändringar iulbildningen. Enligt förslaget skall dnck den nbligatnriska delen av deninstruktörsledda undervisningen ökas . I förhållande lillnuvarande kursplan innebär förslaget alt två nya ämnen införs, nämligenyrkespsykologi och narkotikainformation. Dessutom föreslås en ulökning av tidenför ämnena ordningsvakts befogenhet, rätt att bruka våld nch självskyddsteknik.Övriga ämnen är polisens verksamhet och samhälleliga funktion samtordningsvaktsbegreppel, ordningsvakts allmänna åligganden,ordningslagstiftningen, vissa brott mot , vägtraflklag-stiftningennch sjukvård. Den nuvarande möjligheten atl förnrdna en persun lillurdningsvakt trots all han inle har gennmgått föreskriven utbildning föreslåsbli avskaffad. Förslagelom utbildningen har fått ett blandat mnttagande av remissinstanserna. a.har flera instanser ansett alt den föreslagna utbildningstiden är för kort ochåtminstone måste utökas. Enligtmin mening är det självklart atl genomgången utbildning i princip bör vara ettvillkor för atl en person skall få förordnande som ordningsvakt. 1 likhei medett par remissinstanser anser jag dnck att det bör kunna göras undanlag fråndenna regel när myckel slarka skäl föreligger. Snm har påpekats från några hållkan det sålunda vid vissa speciella tillfällen flnnas behuv av att förnrdna enpersun till urdningsvakt även nm han saknar föreskriven utbildning. Det kanvara fallet vid t. ex. större mntnrtävlingar uch vissa midsnmmarfestligheter.Om denna möjlighet inte behålls skulle de Inkala myndigheterna nch arrangörernai praktiken ställas inför mycket svårlösta situationer nch ufta i sista handallmänheten drabbas. Enligt min mening bör det därför vid mera extranrdinäraförhållanden vara möjligt att 1979/80:122 37 förordna en person att hell lillfälligt ijänslgöra somordningsvakt även um han inte har till fulln genomgått föreskriven utbildning,detla givelvis under förutsättning att han uppfyller de övriga krav som gällerför att få förordnande som ordningsvakt. I sådana undantagsfall måste docktillses att ordningsvakten tilldelas endast begränsade uppgifter och all hanerhåller åtminstone en kortare introduktion genom polisstyrelsens försorgliksom att förordnandet får endast kortvarig giltighet. Del bör inte fåförekomma alt förordna den som inte har genomgått föreskriven utbildning föruppgift som avses med den lidigare behandlade undantagsregeln. De befogenheter och den speciella ställning i förhållandetill allmänheten och till polisen som följer med ett uppdrag som ordningsvaktkan naturiiglvis tala för en förhållandevis omfattande utbildning, låt varaall ordningsvaktens allmänna personliga egenskaper kanske i praktiken harallra störst betydelse för hans möjlighet atl fullgöra sin tjänsttillfredsställande. När utbildningstidens längd bestäms måste emellertid hänsyntas till alt ordningsvakternas Ijänstgöringsuppgifler enligt vad jag harförordat i del föregående begränsas i förhållande lill vad som gäller f. n. Avbelydelse är också alt det här är fråga om utbildning för ett uppdrag somnormalt ulförs vid sidan av det ordinarie arbetet. En alltför långutbildningstid skulle därför kunna skapa svårigheter att säkerslälla enfortsatt rekrytering av lämpliga personer till ordningsvaklsuppdragen. Hänsynmåste slutligen tas till atl ansvarei för utbildningen i huvudsak kommer attåvila den lokala polisen, som på många håll har begränsade resurser attgenomföra en utbildning av del slag som avses . Av de skäl som har angetts nu anser jag mig kunna godtautredningens uppfattning att någon väsentlig utökning av utbildningstidenåtminstone f. n. inte är påkallad. Det bör ankomma på regeringen eller, efterregeringens bestämmande, atl meddela närmare föreskrifterom utbildningen. De synpunkter som utredningen med instämmande av remissinstansernahar förl fram synes härvid i allt väsentligt böra tjäna som vägledning. har ägnat slor uppmärksamhel ålfrågan i vad mån väktare skall kunna förordnas till ordningsvakter. Som sinprincipiella uppfattning har ulredningen uttalat att ordningsvakternas ochväktarnas uppgifter bör renodlas och skiljas från varandra. Genom en lösningsom innebär att en väktare snm är anställd i etl aukluriseratbevakningsföretag i princip inte skall kunna få förordnande snm urdningsvaktuppnås enligt ulredningen en klar skiljelinje mellan de båda kategnriernasfunktioner. Enligt utredningen bör sålunda principen vara att ett företag somdrivs i vinstsyfte inte skall svara för uppgifter av den karaktär somordningsvaklsverksamheten har. än auktoriserat bevakningsföretagbör enligt utredningen över huvud taget inle få driva verksamhet genomanställda ordningsvakter. Ulredningen anser dock att det är nödvändigl attunder en övergångstid godta att väktare i 1979/80:122 38 auktoriseradebevakningsföretag får förordnande som ordningsvakter, men då endast för sådannrdningshållning som avses med den av utredningen föreslagna undantagsregeln,dvs, då del på grund av ett särskilt behov är oundgängligen påkallat för attupprätthålla ordningen. Utredningensförslag att väktare endast undanlagsvis och under en övergångstid skall kunnaförordnas lill urdningsvakter har fått ett blandat mnttagande avremissinstanserna. En del remissinstanser, bl. a. flera pnlis-styrelser, harunderstrukit vikten av att det görs en klar skillnad mellan de uppgifter sumtillknmmer urdningsvakter å ena sidan nch väktare å den andra. De inslämmerdärför i ulredningens uppfattning att bevakningsföretagen enbart bör ägna sigåt sådana bevakningsuppgifter som avses i BevL. Andra remissinslanser,däribland iransportarbetareförbundet, vilket organiserar huvuddelen avväktarna, samt , och , är kritiskatill förslaget och kan inte dela utredningens principiella inställning attbevakningsföretagens väktare inte skall kunna förordnas till ordningsvakter.Dessa remissinstanser framhåller atl bevakningsförelagen är underkastade ensamhällelig kontroll som gör att de borde vara väl lämpade för atttillhandahålla ordningsvakter samt att deras personal har betydligt mer gedigenutbildning och erfarenhet än vad som gäller för ordningsvakter i allmänhet.Transportarbetareförbundet har t. o. m. ifrågasatt om inte allordningsvaktsverksamhet borde bedrivas av de auktoriserade bevakningsföretagen. Föregen del villjag först hänvisa till att den akluella frågan diskuterades redani samband med tillkomsten av BevL. Då uttalades att ett förordnande av väktaretill ordningsvakt borde komma i fråga bara när det finns ett klart dokumenleratbehnv av de befogenheter som följer med ett förordnande. Ett huvudskäl tillatt väktare tillförsäkrades det särskilda skydd som avses i 17 kap. 5 S BrB (7S BevL) var att behovet av ett sådant skydd inte längre skulle behövatillgodoses genom ordningsvaktsförordnanden.