prop · G30366 · 1979-12-31 00:00:00 — medförslag till lag om ändring I (häleri m. Regeringenföreslår att antaga det förslag som har tagits upp i bifogade utdragav regeringsprotokoll denna dag. Ipropositionen föreslås skärpt lagstiftning mot häleribrotlslighel ocharbetsmiljöbrott. Förslagen bygger på promemorior som utarbetats avbrottsförebyggande rådet inom ramen för rådets översyn av lagstiftningen motden organiserade och den ekonomiska brottsligheten. Enligtbrottsbalken krävs för straffansvar för häleri eller häleriförseelse attåklagaren förmår visa att den sak åtalet gäller har frånhänts rätte ägarengenom brott. Kravet på styrkt förbrott kan i rättstillämpningen ibland ledatill stötande resultat. Med hänsyn härtill föreslås i proposifionen atthäleri-paragrafen kompletteras med en ny straffbestämmelse utan delta krav.Straffansvar föreslås sålunda inträda även för den som förvärvar eller, på sättsom är ägnat att försvåra ett återställande, mottar något som skäligen kananlas vara frånhänt annan genom brott. Som ytterligare förutsättning förstraffbarhel föreskrivs alt befattningen med godset har sketl i näringsverksamheteller som led i en verksamhet som bedrivs vanemässigl eUer annars i störreomfattning. Ändringeni innebär vidare alt egendom som har förvärvats eller mottagitsunder förhållanden som medför ansvar enligt den nya straffbestämmelsen kan tasi förvar enligt lagen (1974: 1065) om vissl stöldgods m. m. Förvarstagandetinnebär att egendomen säljs för del allmännas räkning, om inte ägaren blir kändoch gör anspråk på den. Vidareförelås att det nuvarande kravet på angivelse frän målsäganden för åtal vidvållande till kroppsskada eller sjukdom upphävs när del gäller fall då skadaneller sjukdomen har åsamkats målsäganden i verksamhei som arbetstagare.Därigenom vidgas möjlighetema för de rätts vårdande myndigheterna att ingripamot arbetsmiljöbrott som förorsakat personskada. Lagändringarnaföreslås träda i kraft . Prop.1979/80:66 2 Lag om ändring i Härigenomföreskrivs all 3 kap. 11 § och 9 kap. 6 och 7§§ skall ha nedanangivna lydelse. Föreslagenlydelse 3 kap. 11§' Misshandel,som ej är grov och som icke förövats å allmän plals, eUer försök ellerförberedelse till sådant brott mä åtalas av åklagare allenast om målsägandeangiver brottet till åtal eller ock åtal finnes påkaUat ur allmän synpunkl. Vållandelill kroppsskada eller sjukdom må, om brottet ej är grovt, åtalas av åklagareendast om målsägande angiver brottet till åtal och åtal finnes påkallat urallmän synpunkl. Vållandelill kroppsskada eller sjukdom må, om brottet ej är grovt, åtalas av åklagareendast om målsäganden angiver brollet till åtal eller har åsamkats skadaneller sjukdomen i verksamhei som arbetstagare och åtal finnes påkallat ur aUmänsynpunkl. 6§ Den somköper någol, som är frånhänt annan genom brott, eller tillgodogör sig deteller eljest därmed tager befallning ägnad alt försvåra dess återställande,dömes för häleri lill fängelse i högsl eller, om gärningen är ringa,lill böler eller fängelse i högsl . Detsamma skall gälla, om någonbereder sig otillbörlig av annans brottsliga förvärv, så ock om någongenom krav, överlåtelse eller på annal dylikt sätt hävdar genom brolltillkommen fordran. Är brottet grovt, dömes lill fängelse, lägst sex månaderoch högst . Förhäleri dömes likaledes den som i näringsverksamhet eller såsom led i enverksamhet, som bedrives vanemässigl eller annars i större omfattning,förvärvar eller, på sålt som är ägnat att försvåra ett återställande, mottagernågot som skäligen kan antagas vara frånhänt annan genom brott. Är brott som anges i första eller andra stycket grovt,dömes lill fängelse, lägsl och högst fyra är. Senaste lydelse 1974: 596. Om gämingsmannen i fallsom i 6 § sägs icke insåg men hade skälig anledning antaga att brott förelåg,dömes för häleri förseelse till böter eller fängelse . Förhäleriförseelse skall ock dömas, om den, som på sätt i 6§ sägs medverkat viddel brott varigenom egendomen frånhändes annan, ej insåg men hade skäliganledning an-laga atl brott förövades. Om gämingsmannen i fallsom i 6§ första stycket sägs icke insäg men hade skälig anledning antaga altbrott förelåg, dömes för häleriförseelse lill böter eller fängelse i högst sexmånader. Förhäleriförseelse skall ock dömas, om den, som på sätt i 6 § första stycketsägs medverkat vid del broll varigenom egendomen frånhändes annan, ej insågmen hade skälig anledning antaga atl brott förövades. Dennalag träder i kraft . 1979/80:66 4 Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , , ,, , , , Åsling, Söder, Krönmark, BurenstamLinder, , , , , , , (BRJk) fick av dåvarande regeringen i uppdrag all göraen översyn av lagstiftningen mot den organiserade och den ekonomiskabrottsligheten. BRÅ har i enlighet med uppdraget bildat en styrgrupp och olikaarbetsgrupper. Vid sidan av arbetsgmpperna har en särskild handläggare i BR/vhaft till uppgifl alt undersöka fömtsättningarna för ätgärder på områden somkan hänföras till ekonomisk kriminalitet utan alt falla in under de särskildaarbetsgruppemas verksamhetsfält. Enav arbetsgrupperna, arbetsgruppen mot organiserad brottslighet, lade iseptember 1978 fram promemorian (BRÅ PM 1978: 1) Sakhäleri m.m. På förslag avstyrgruppen överlämnade BRÅ promemorian tilljustitiedepartementet. I promemorian föresläs lagstiftning i syfte alt försvåraavsättningen av stöldgods. I detla hänseende föreslås att det nuvarande kravetpå styrkt förbrott vid häleriförseelse enligt 9 kap. 7 § (BrB)slopas i vissa fall. Utgångspunkten bör enligt arbetsgruppen i SläUet vara altdet är straffbart att förvärva eller mottaga egendom under sådanaomständigheter att det föreligger skälig anledning an-laga alt del är fråga omstöldgods. I enlighet med den föreslagna ändringen i BrB föreslås vidare enändring i lagen (1974: 1065) om visst stöldgods m. m. (slöldsgodslagen) avinnebörd all egendom som har förvärvats eller mottagits under omständighetersom sagls fär tas i förvar. Slutligen rekommenderar arbetsgruppen attstatsmaktema på nytt prövar frågan om en inskränkning av möjlighetema tillgodlrosförvärv belräffande stöldgods. Till protokollet i detta ärende börpromemorian fogas som bilaga 1. BeträffandehäleribrottsUghetens utbredning, gällande rätt, tillämpning- 1979/80:66 5 enav denna samt arbetsgruppens närmare överväganden hänvisas lill promemorian. Efter remiss har yttrandenöver promemorian avgetts av Justitiekanslern (), riksåklagaren (),hovrätten över och , , kommerskollegium,förmögenhetsbrottsulredningen (Ju 1976:4), , ochGöteborgs tingsrätter, polisstyrelserna i , och Malmöpolisdistrikt, i , , Föreningen , Föreningen . , , , , , och (). Remissinstansema haröverlämnat yttranden, RÅ från överklagarna i , och Malmöåklagardistrikt samt länsåklagarna i , och ,kommerskollegium från Slockholms och handelskammare, handelskammaren förÖrebro och samt handelskammare, iÖstergötlands län från polisstyrelserna i Nortköpings och poUsdistriktsaml från har instämt i det yttrande som har avgetts av . Ensammanställning av remissyttrandena bör fogas till protokollet i della ärendesom bilaga 2. Den särskildahandläggaren har kartlagt ekonomisk brottslighet på arbetsmiljöområdet och idecember 1978 lagt fram promemorian (BRÅ PM 1978:7) Åtalsprövning vid vållandetill kroppsskada m.m. Promemorian har på förslag av styrgmppen av BRÅöverlämnats till . I promemorian föreslås upphävande avdet nuvarande kravet i 3 kap. 11 § andra stycket BrB på angivelse frånmålsäganden för åtal vid vållande till kroppsskada eller sjukdom, som inte ärgrovt brott. Därmed blir det möjligt för åklagare att väcka åtal för sådantbrott, när åtal är påkallat ur allmän synpunkt. Promemorian bör fogas tillprotokollet i delta ärende som bilaga 3. Beträffande nuvarandeordning och de närmare överväganden som har gjorts i promemorian hänvisas tilldenna. Efterremiss har yttranden över promemorian avgetts av RÅ, hovrätten över Skäne ochBlekinge, , , arbetarskyddsstyrelsen, statensindustriverk, i , och Malmötingsrätter, åklagarmyndighetema i och åklagardistrikt,polisstyrelsema i och , yrkesinspektionen iStockholms, , och distrikt, , nedre norta distriktet. , (), Landsorganisationeni (LO), TCO, Cenlralorgani- 1979/80:66 6 salionenSACO/SR, , Föreningen . FöreningenSveriges polischefer, samt . RÅhar överlämnat yttranden från överåklagarna i , och Malmöåklagardistrikt saml länsäklagarna i län. Ensammanställning av remissyttrandena bör fogas fill protokollet i delta ärendesom bilaga 4. Jagavser atl nu ta upp till behandling frågan om lagstiftning på gmnd av de nämndaBRÅ-promemorioma. 2 Sakhäleri m. m. Medhäleri förstås enligt 9 kap. 6 § BrB att köpa något som är frånhänt annan genomell brott eller tillg:odogöra sig det eller annars ta sådan befattning med detsom är ägnad att försvåra dess återställande. Häleri kan även beslå i all någonbereder sig otillbörlig av annans brottsliga förvärv liksom alt någongenom krav, överlålelse eller på annat sådant sätt hävdar en fordran som hartillkommit genom brott. Om gämingsmannen inte insåg men hade skälig anledninganta att brott förelåg, kan han enligt 9 kap. 7 § BrB dömas förhäleriförseelse. I stöldgodslagen finns bestämmelser om förfarandel i fall däregendom som har ätkommils genom brott anträffas men ägaren inte är känd. Häleribrottslighetenär f.n. omfattande. Den inledningsvis nämnda arbetsgruppen beräknar allstöldgods med ett marknadsvärde som uppgår till ca . omsättsårligen i vful land. Mellan 200 och 300 milj. kr. om årel betalas enligt sammaberäkningar pä den svarta marknaden för denna egendom. Häleriverksamheten kanenligt arbetsgmppen också antas öka i takt med tiUgreppsbrottsligheten. Detinnebär att antalet sådana häleribrott som baseras pä stölder av merayrkesmässigt verksamma brottslingar kan beräknas ha varit 30-50 procenthögre än . Arbetsgmppenpåpekar vidare att goda hälerimöjligheter är en inte obetydlig orsak i sigtill tillgreppsbrottslighet. En effektiv hälerilsstiftning i förening medaktiva ingripanden från polisens och andra samhällsorgans sida kan därför bidratill att vända den sedan snart tre decennier stigande kurvan övertiUgreppsbrott. Som exempel på sådana ingripanden nämner arbetsgmppen denlagstiftning om skärpta permissionsbestämmelser för ett särskill brotlsbenägetkriminalvårdsklientel som trätt i kraft (prop. 1978/79:62,JuU 1978/79:15, rskr 1978/79:90). Motden tecknade bakgrunden granskar arbetsgmppen tiUämpningen av bestämmelserna omhäleri och häleriförseelse i 9 kap. 6 och 7 §§ BrB samt 1 § stöldgodslagen.Granskningen mynnar ut i förslag till ändringar i BrB 1979/80:66 7 Arbetsgruppen behandlar vidare i promemorian möjligheten allgöra godtrosförvärv av lösöre, märkning av stöldbegärlig egendom och särskildkontroll av vissa branscher. Promemorianhar fatt ett övervägande positivt mottagande under remissbehandlingen. Atl detföreligger ett behov av ytterligare åtgärder mol häleribrottslighetenunderstryks av en nära nog enhällig remissopinion. De föreslagna ändringama iBrB och slöldgodslagen tillstyrks av flertalet instanser. Ävenenligt min mening har arbetsgruppen övertygande visat alt åtgärder bör vidtasmol den omfattande och av alll atl döma ökande häleriverksamheten. All så skerhar betydelse på flera sätt. Genom alt man aktivt motverkar hanteringen avstöldgods avhålls fler människor från att befatta sig med sådant gods.Försämrade möjligheter atl avsälla stöldgods kan i sin lur väntas dämpa sådantillgreppsbroltslighet där gämingsmannen inte stjäl för egen konsumtion. Detlorde nämligen vara uppenbart att häleriverksamheten utgör grundvalen för enbelydande del av den professionella förmögenhetsbrottsligheten och då särskiltstöldbrottsligheten. Bland skadeverkningama av häleribroltsligheten bör vidaresärskill uppmärksammas alt en betydande del av lillgreppsbrotten lorde begåsav missbrukare av beroendeframkallande medel, som genom förekomsten av häleriverksamhet erhåller medel att fortsätta missbruket. Med hänsyn till de direktaoch indirekta skadeverkningar som i enlighel härmed vållas avhäleri-brottsligheten framstår del som angelägel atl de möjligheter som kanföreligga alt förslärka rättsväsendets insatser mot sådan brottslighet lastillvara. Jagdelar arbetsgruppens och de flesta remissinstansemas uppfattning atlerfarenheterna från tillämpningen av bestämmelserna om häleri och häleriförseelse i BrB och av slöldgodslagen är sådana atl en lagändring bör vidtas.Jag återkommer till dessa frågor i följande avsnitt (2.2 och 2.3). Idelta sammanhang vill Jag la upp de övriga frågor som arbetsgruppen berör,först frågan om godtrosförvärv av lösöre. Nären person överlåter en sak utan atl ha rätt att förfoga över den ochförvärvaren inte känner till eller har anledning att räkna med atl detförhäller sig pä detta sätt, uppstår en konflikt mellan den ursprungligeägarens och den godtroende förvärvarens anspräk pä saken. Denna konfliktbrukar lösas efter någon av två olika huvudlinjer, enligt exstinktionsprincipeneller enligt vindikationsprincipen. Exstinktionsprincipen innebär, att dengodtroende förvärvarens intresse ges företräde och att den ursprunglige ägareninte kan få tillbaka egendomen utan lösen. Äganderätten saken ansesnämligen ha övergått till förvärvaren på gmnd av godtrosförvärvet.Vindikationsprincipen däremot gynnar den urspmnglige ägaren genom att denne gesrätt att få tiUbaka saken frän den godtroende förvärvaren utan att behövabetala någon ersättning till denne. 1979/80:66 8 Svenskrält bygger på exstinktionsprincipen. Sålunda gäller alltsedan mitten av1800-talet att godlrosförvärv kan göras även belräffande stöldgods. Arbetsgmppenkonstaterar atl frågan om en omprövning av reglerna rörande godtrosförvärv avlösöre var aktueU under hela 1960-lalet och början av 1970-talel.Utgångspunkten var då att man ville försöka nå nordisk rättslikhet på området.Med anledning av en hemställan från presidium tUlkallades idetta syfte en utredningsman i vart och ett av de nordiska ländema utom Island.Den svenske utredningsmannen avlämnade betänkandet (SOU 1965:14)Godtrosförvärv av lösöre. Sedan det emellertid visat sig atl någon samnordisklagstiftning inte skulle komma tiU stånd, ansågs del från svensk sida inteföreligga någol behov all gä vidare med detla lagstiftningsärende. Vid dentidpunkt när regeringen beslöt atl avskriva lagstiftningsärendet från vidarehandläggning - - hade ärendet framskridit så långt atl man inomJustitiedepartementet hade utarbetat elt utkast lill lagrådsremiss med förslaglill lag om godlrosförvärv av lösöre. En ny lag om godlrosförvärv av lösöre harhärefter antagils i och trätt i krafl. a. tiU tillgreppsbroltslighelens utveckling väckerarbetsgmppen frågan om inte en försiktig nedtoning av exstinktionsprincipen ivissa fall skulle förstärka den eftersträvade allmänprevenliva effekten av deföreslagna ändringama i BrB och stöldgodslagen. Den som tvekar om ett'Törmånligl erbjudande" får enligt arbetsgmppen ytterligare anledning attavstå från affären, om han vet att han inte kan göra elt godtrosförvärv utanmåste lämna ifrån sig egendomen för den händelse det visar sig vara fråga omstöldgods. Arbetsgmppenanser därför att tiden nu kan vara mogen för statsmakterna attfömtsättningslösl pröva om den nuvarande ordningen bör ändras bl.a. för atlbättre tillgodose kriminalpoUtiska önskemål. Härvid pekar arbetsgmppen på -utan att själv ta ställning - att man kan välja mellan en rad mer eller mindrelångt gående alternativ. I enlighet med förslag av arbetsgmppen har det nyssnämnda utkastet tiU lagrådsremiss, vilket fogats till promemorian som bilaga,remissbehandlats. Tankenatt i brottsbekämpningens intresse modifiera möjligheterna att göragodtrosförvärv av stöldgods har fått stöd av åtskUliga remissinstanser. Röstersom är kritiska mol lagsliftning i ämnet saknas dock inte. Bland de instansersom intar en positiv hållning varierar uppfattningen om hur långt man bör gånär del gäller atl modifiera exsfinktionsprincipen. Några uttalar sig liUförmån för innehåUet i utkastet lill lagrådsremiss, andra ansluter sig tillprinciperna i betänkandet (SOU 1965: 14) Godtrosförvärv av lösöre och en tredjegmpp menar atl den nya norska lagsliflningen i ämnet utgör en lämplig förebild(se närmare bil. 1 avsnitt 3.3 och 7.5). Även andra lösningar förordas.Huvuddelen av de positivt inställda remissinstansema begränsar sig dock tillalt instämma i rekommendationen 1979/80:66 9 altändra reglerna så alt de bidrar lill atl molverka slöld- och häleribrotlslighel. Föregen del villjag anföra följande. Del lagförslag som ingår i justitiedepartementetsutkast lagrådsremiss beträffande godtrosförvärv av lösöre skiljer sig fråninnehållet i gällande rätt i huvudsak på två punkler. För det första begränsasrätlen för den som har blivit frånhänd egendom genom brott atl mol lösen återfådenna från godtroende förvärvare lill de fall, där frånhändandet har sketlgenom stöld eller annat tillgreppsbrott. F. n. gäller att lösningsrätt gentemotgodtroende förvärvare alltid föreligger, när egendom har frånhänts någon genombrott, alltså även t.ex. genom förskingring. Den andra avvikelsen innebärsnarast ett klarläggande. Enligt gällande rätl är det inte klart hurlösenbeloppet skall beräknas när lösningsrätt finns, dvs. om lösenbeloppetskall motsvara egendomens värde vid inlös-ningslillfället (värdeprincipen)eller det vederlag förvärvaren kan ha utgelt (vederlagsprincipen). Ilagförslaget slås fast all vederlagsprincipen skall gälla såsom huvudregel. JagviU vidare erinra om att ,senast är 1977 (LU 1976/77: 16, prol. 1976/77:84 s. 89) har avslagit motionermed krav på en ändring av principerna för godtrosförvärv av stöldgods. Enligtmin mening står det också klart att en ändring av rättsläget i enlighet medutkastet till lagrädsremiss knappast skuUe fä någon kriminalpolitiskbetydelse. För att nå en sådan effekt torde krävas att man gör kraftigareavsteg från nu gällande regler i riktning mot vindikationsprincipenbeträffande stöldgods. En möjlighet är här att inte aUs medge att stöldgodsblir föremål för godlrosförvärv, någol som gäller i , och Norge.En annan utväg skulle kunna tänkas vara atl, i enlighet med vad som föreslogs ibetänkandet SOU 1965: 14, ålägga förvärvare av stöldgods alt bevisa alt han medskälig noggrannhet har undersökt överiåtarens åtkomst. Tillräckligt underlagför att i förevarande lagstiftningsärende föreslå så stora ändringar irättslägel beträffande godtrosförvärv som de senast beskrivna finns dock inteenligt min mening. I sammanhanget bör anmärkas alt del i nuvarande rättspraxisfinns en klar tendens alt ålägga köparen en förhållandevis långtgåendeundersökningsplikt i fråga om vissa slag av stöldbegäriig egendom, i synnerhetmotorfordon. Frågan om en ändring i den aktuella regleringen, som givetvis harfler aspekter och rymmer fler problem än Jag här har nämnt, får därförövervägas vidare i lämpligt sammanhang. Erfarenhelema av den infördanorska lagstiftningen i ämnet kan också ge anledning lill nya nordiskaöverläggningar. Enannan fråga som arbetsgruppen tar upp avser märkning av stöldbegäriig egendom.Arbetsgmppen erinrar om alt polisen bedriver godsspaning medhjälp av elt centralt godsregister för hela landet. Erfarenheterna av registretär goda. Godsspaning anses vara en av de mest resultatgivandeverksamhetsgrenama i kriminalpoli- Prop.1979/80:66 10 Men det råder enligt arbetsgruppen ingettvivel om atl polisens spanings- och utredningsverksamhet påtagligt skulleunderlättas, om stöldbegärlig egendom mera allmänt hade en bestämd och varaktigidenli-letsmärkning i form av tillverkningsnummer, gravyr eller annat unikt kännemärke. Arbetsgruppen upplyser alt polisen har fört förhandlingarmed olika branschorganisationer i syfte att få lill ståni' varaktig märkning iökad utsträckning av stöldbegärlig egendom. Från näringslivet har man varitobenägen all åta sig ökad märkning. a. har man hävdat all märkningen föratt få någon effekl bör kombineras med alt tillverkningsnumrel bokförs och altfortlöpande anteckningar förs om hur godset vandrar från tillverkare tillgrossist och detaljist osv. Sådana fortlöpande noteringar medför betydandeadministrativa kostnader, som med all sannolikhet överstiger kostnaderna försvinnel på grund av stölder från lagren. I ljuset av de förhandlingar i ämnetsom sålunda har förekommit och de skäl som kan anföras mol en så omfallandeadministrativ apparat som skulle behövas anser sig arbetsgruppen inte kunnaförorda atl tillverkare av särskilt stöldbegärliga varor genom lagstiftningåläggs skyldighel alt på lillverkningssta-diel varaktigt märka dessa. Del fårenligt arbetsgruppen i stället t.v. ankomma på konsumenterna all svara förmärkningen. Arbetsgruppens slutsats atl lagstiftning om märkning avkapitalvaror f n. inte bör tillgripas godtas eller lämnas ulan erinran avnästan alla remissinstanser. Även Jag har samma uppfattning. De fortsattaansträngningarna för ökad märkning får Uksom bygga på upplysning ochfrivillig medverkan. Från kriminalpolitisk synpunkt är det otvivelaktigt enfördel om man vid tillverkningen inom olika branscher strävar efler alt i all möjligutsträckning ge olika slöldbegärliga varugrupper tillverkningsnummer ellerannat kännemärke. Även om fortlöpande redovisning av varans väg från tillverkaretill konsument inte kommer lill stånd, kan märkningen vara värdefull. Den somköper en vara kan anteckna tillverkningsnumrel och uppge del för polisen, förden händelse varan senare skulle bli stulen. Jag noterar därför medtillfredsställelse att i sitl remissvar anger atlöverläggningar i syfte atl öka märkningen av stöldbegäriig egendom fortsätterinom berörda branscher. Vid sidan av märkning i lillverkningsledet måsle sådanmärkning uppmuntras som sker av konsumenlema själva. Jag ser det därför somvärdefullt atl arbeiei från BRÅ:s, polisens och försäkringsbranschens sida påalt upplysa allmänheten om märkningens betydelse för att klara upp brott -ochdärigenom indirekt för alt motverka nya tillgrepp av märkta varor -fortsätter.För polisens del inbegrips detta arbete i den brottsförebyggande verksamhei somsedan den har förankrats fastare i organisationen genom altsärskilda rotlar för ändamålet har bildats i de största polisdistrikten. Jagvill i sammanhanget erinra om att polisutredning i 1979/80:66 11 sittprincipbetänkande (SOU 1979: 6) Polisen (s. 142) har framhållit angelägenhetenav atl polisens brotlförebyggande insatser fortlöpande utvärderas, så att desåvitt möjligt kan styras till de områden där effekterna kan väntas bli mestpositiva. Blandövriga åtgärder mot häleribrottsligheten bör nämnas deninformationskampanj på temat häleri-slöld-snalteri som under våren 1978genomfördes av BRÅ på uppdrag av . Kampanjen har omfattatbl. a. affischering och annonsering saml kortfilmer och inslag itelevisionsprogram. Syftet har varit atl påverka allmänhetens inställning tillhäleri genom alt sprida kunskap om dessa brott liksom deras konsekvenser församhället och den enskilde. Arbetsgruppendiskuterar avslutningsvis frågan om del föreligger behov av ökad kontroll avvissa branscher. Härvid åsyftas skrot-handel, pantlånerörelse och tiUfällighandel. Arbetsgruppen konstaterar atl skrolhandeln är föremål för särskildulredning (skrolhandelsulredningen, H 1974:04) och alt några brister i den rättsligaregleringen av pantlånerörelser såvitt är känt inte har framkommil. När detgäller lillfällig handel anmärker arbetsgmppen atl regeringen (prop.1977/78: 186 s. 66) har gett uttryck för uppfattningen att det - mot bakgmnd avden förhållandevis korta tid som lagen (1975:985) om tillfällig handel hartillämpats -fär anses vara för tidigt alt la upp frågan om en översyn som berörbehovet av en allmän reglering inom den tillfälliga handelns område. Arbetsgmppenhar därför inte funnit anledning all föreslä lagstiftningsåtgärder belräffandede angivna typerna av verksamhet. Vadarbetsgruppen har uttalat om kontroll av vissa branscher har underremissbehandlingen kommenterats i huvudsak bara av de instanser som avstyrkerförslaget till ändring i BrB. Dessa instanser pekar på möjligheten atl istället göra ändringar i näringslagsliftningen.