prop · G303103 · 1979-12-31 00:00:00 — Trols atl sålunda många belydelsefulla reformer har genomförtspå det straffrättsliga och kriminalpoliliska fältet, torde det inte vara någonöverdrifl all påstå att BrB;s sanktionssystem består i alll väsenlligl orubbal.De grundläggande reglerna om påföljder för broll har inte ändrats, och någonmera belydande avvikelse från de principer som ligger lill grund för dessaregler har inle heller beslutats av statsmakterna. Som jag nämnde var en av huvudlinjerna i BrB;sförarbeten all söka i möjlig mån begränsa användningen av frihetsstraff, Molbakgrund av all balken nu har tillämpats , kan del varaav inlresse att redovisa hur denna målsättning har förverkligats i prakliken. Korl före BrB:s ikraftträdande utarbetadefångvårdsstyrelsen en långtidsprognos beiräffande del framlida behovet avfängelseplatser (se prop. 1964; 1 bil. 4 s 71-72). Mol bakgrund bl.a. av deldåvarande genomsniilliga anlalet intagna - mellan 5.000 och 6.000 - samlförutsedda befolkningsförändringar beräknade slyrelsen alt medelbeläggningen är1975 skulle molsvara ca 8.300 intagna och ca 9.650 intagna. Dennaprognos lades också av slyrelsen lill grund för en utvecklingsplan föranstaltsväsendel. 37 Kommittéer:Justitiedepartementet Del II Ju:6 I verkligheten kom emellerlid den forllöpande ökningen avantalet intagna att brytas , dvs. del försia år under vilkel BrBlillämpades. Den genomsnitlliga beläggningen på kriminalvårdsanstaliema harsedan dess siadigt sjunkit l.o.m. , då den utgjorde ca 3.370. Diirefterhar en viss ökning av medelbeläggningen skell lill omkring 3.500 år 1977 och3.60(1978. Högsia beläggningen under är 1978 var 4.034 mol 3.915 under år1977 och 3.821 . De siffror som jag har återgelt nu visar sålunda att detnuvarande anlalet inlagna i kriminalvårdsanstaliema vida understiger vad manräknade med före BrB:s ikraftträdande. Detla kan inle förklaras avall brollslighelen har minskal, ly antalet brott har tvärtom ökal krafliglsedan år 1965 enligi den slalisiik som maler anmälningar till polisen. Anlalelbrottsbalksbrolt som kom lill polisens kännedom var är 1965 ca 393.600 och hardärefter, med någol avbrott, fortlöpande ökal l.o.m. , då del uppgicklill drygl 716.300. Bl.a. lill följd av omläggningar i slalislikrulinerna ochändringar i försäkringsbolagens praxis är dessa siffror visserligen inle direktjämförbara, men det lorde stå klarl alt den kraftiga ökningen inle kan varaenbari en statistisk illusion. De preliminära siffror som har redovisals för år1978 lyder på en viss nedgång av den sammanlagda brottsligheten under detla år,men del är för lidigl för att bedöma om denna nedgång är av mer än lillfällignatur. Del finns mol den bakgrund som har nu goda skälalt ulgä från alt den åtminslone lill för ell par år sedan fortgåendeminskningen av antalet inlagna i våra kriminalvårdsanslaller till väsentlig delförklaras av BrB:s tillkomst och av den genomslagskraft som dess bakomliggandeprinciper efler hand har vunnit. En del av de lagändringar som senare harbeslutals har naturligtvis bidragit, liksom del förhållandel alt insikten omfrihetsstraffens effektivitetsmässiga och humanitära nackdelar efter hand harblivit allmänt omfattad. Som jag har nämnl log emellertid BrB:s förarbeteninle avstånd från tanken atl kriminalvård i anstalt kan vara den lämpligaslepåföljden med hänsyn lill lagöverträdaren själv och alltså påkallad av hansegna behov. Denna uppfattning återspeglas också i den som en följdförfattningtill BrB antagna lagen (1964:541) om behandling i fångvårdsanstalt, som lill endel kan sägas ha byggt pä tanken atl den intagne skulle erhålla en sådanbehandling atl hans anpassning i samhällel främjades (23 §). Det kan förtjäna påpekas att del förslag avslrafflagberedningen som ligger till grund för BrB utsattes för kritik vidremissbehandlingen av flera instanser därför alt några kriminologiskaundersökningar angående de straffrättsliga reaktionernas effektivitet inte hadeförebringats i lagstiftningsärendet. Departementschefen invände häremot atl denkriminologiska forskningen hade börjat sälla in först under de senasle åren ochännu inle hade avsatt några mera betydelsefulla resullal, som kunde varavägledande för del praktiska reformarbetet. Den omständigheten all säkravetenskapliga belägg för effektiviteten av de olika ålgärderna inomreaktionssystemel saknades borde enligt hans mening inle få hindra reformen,men den borde leda till viss försikiighei och lill undvikande av alltför sloraomkastningar i den beslående ordningen (prop, 1962:10 del C s. 34, 45 och 46). Lägel är i delta hänseende numera hell förändrar. Enomfattande kriminologisk forskning har ägl rum såväl i vårl land som iullandel. Till stor del har denna koncentrerats på ulvärdering av olikabehandlingsinsatser. De resultat som föreligger är inle på alla punklerentydiga. I ett avseende pekar DelllJu:6 Skr 1979/80:103 38 emellerlid alla kända svenska och ulländska undersökningari samma riklning, nämligen all ansialtsvård i olika former har övervägandenegativa effekter för de personer som undergår sådan vård, belägg finnssålunda för all kriminalvård i anstalt leder lill dålig rehabiliiering och högälerfalls-frekvens saml all den ofia har nedbrytande inverkan påpersonligheten. Därvid synes det inte ha någon belydelse vilken form avansialtsvård man väljer eller vilka behandlingsmetoder som prövas inomanstalterna. Frånsell den tillfälliga verkan som kan uppnås medan frihetsstraffverkställs och den allmänprevenliva effekt användningen av sädana straff kan gefinns del således belägg för all denna typ av straffpåföljder är övervägandeineffektiva från allmänl brottsförebyggande synpunkt. En ökad användning avfrihetsstraff är därför generellt sell inget verksami medel när del gäller allbekämpa en siigande kriminalitet ulan kan snarasl befaras leda lill ell motsattresullal. Mol den bakgrund som har antytts här är det inleförvånande att frågor med anknylning lill del straffrättsliga påföljdssyslemethar varil föremål för storl intresse i den kriminalpoliliska deballen undersenare lid och alt det därvid i vissa hänseenden har skett en omvärdering avställningstaganden som gjordes i anslutning till BrB;s tillkomst. En rad olikabetånkanden och rapporter har också lagls fram på områdel. Jag vill redan härsärskilt nämna ungdomsfängelseulredningens belänkande (SOU 1977:83) Tillsynsdomoch den av kriminalpoliliska arbelsgruppen inom brottsförebyggande rådet (BRÅ)utarbetade rapporten (1977:7) Nylt straffsystem - Idéer och förslag.Betänkandet och rapporlen har varil föremål för gemensamremissbehandling. Samma inlresse för påföljdssyslemets utformning och liknandelendenser till omvärdering av tidigare ställningstaganden har gjort siggällande även i våra nordiska grannländer. Kriliken mot BrB;s påföljdssystem har i särskilt hög gradgällt de lidsobeslämda påföljderna. I den delen har regeringen tidigare dennadag på min föredragning beslulat alt inhämta lagrådels yttrande över förslagtill ändringar i BrB, vilka bl.a. innebär att påföljden ungdomsfängelseavskaffas. Vidare ersätls den nuvarande möjligheten all förena skyddstillsynmed behandling i anstalt av en ordning som innebär all skyddslillsyn skallkunna kombineras med etl fängelsestraff av lägsl en och högsl tremånader som skall bestämmas redan i domen. Lagrådsremissen grundar sig iväsenlliga delar på del nyssnämnda beiänkandei Tillsynsdom, som dock enligtförslaget inle nu genomförs i sin helhel. Inom korl kommer en inomjustitiedepartementet upprättad promemoria (Ds Ju 1979:5) om inlernering allsändas ut på remiss, I promemorian föreslås bl.a, all även påföljdeninlernering skall avskaffas. Genomförs de förslag som jag har nämnl , kommerdet i det svenska påföljdssystemet inte längre alt finnas någrafrihelsberövande brottspåföljder som innebär kriminalvård i anstalt underobestämd tid utan endast del lidsbestämda frihetsstraffet fängelse. Del är emellerlid av flera skäl angelägel att med dekriminologiska forskningsresultaten och de akluella betänkandena ochrapporterna som ulgångspunkl företa en mera allsidig översyn även när detgäller användningen av fängelsestraff. Enligi min uppfallning är del sålundaväsentligt all fullfölja den linje i det kriminalpoliliska utvecklingsarbelelsom går ut på att minska användningen av frihelsberövande påföljder och avkorlalängden på de frihetsberövanden som ändå måsle göras av allmänprevenliva skäl.Som framgår av de siffror jag redovisade har numera den ända sedan BrB;stillkomst fortgående minskningen av antalet intagna i kriminalvårdens 39 Kommittéer: Del IIJu:6 anställer ersalls av en uppålgåendelendens i beläggnings-ulvecklingen. Denna lorde visserligen lill slor delförklaras av all polisens insalser mol narkolikabrottslighel harintensifierats, något som har lett lill en ökning av anlalet inlagna medsärskilt långa strafftider. Även med beaktande av denna förklaring till denändrade utvecklingen har jag emellerlid den uppfattningen atl vi har närmat ossdet läge. där några yllerligare minskningar av anstallsbeläggningen inle ärmöjliga ulan generelll inriklade ålgärder. Samiidigi måsle beaklas all brottslighetens utvecklingulgör elt allvarligt samhällsproblem. Brottsligheten ligger nu pä en nivå somenligt min mening inte kan godlas. Kampen mot kriminaliteten måste föras påbred fronl med ålgärder som lill stor del faller utanför rättsväsendetsansvarsområde. Strafflagstiftningens roll när det gäller all förebyggabrollslighelen bör ä andra sidan inle underskallas. För mig slår del klarl allen fortsatt begränsning av frihetsstraffens användning och deras längd måsleförenas inle bara med en forlsall salsning på förebyggande åtgärder utan ocksåmed strävanden atl finna alternativ till frihetsslraff, som i möjlig mäninnebär en effekiivisering i förhållande lill den nuvarande kriminalvården ifrihet. Också kriminalvården i frihei har varit föremål föruppmärksamhet inom ramen för den kriminologiska forskningen. Även om del pådetta område åtminstone för svensk del inle har redovisats forskningsresullal isamma omfallning som när det gäller frihelsstraffen tyder de uppgifler som vif.n. har otvivelaktigt på atl denna kriminalvård i sina nuvarande former inleär lika effekliv som man hoppades under förarbetena lill BrB. Del är här nalurligl all erinra om 1970 års riksdagsbeslutom försöksverksamhel med kraftigl förstärkta resurser för frivården inom ettbegränsai område - skyddskonsulentdistrikt - i syfte all underiällaen framtida bedömning av frivårdens dimensionering och utformning (prop.1970:100bil. 73, SU 1970:2, rskr 1970:2). Den definitiva ulvärderingen avdet s.k. Sundsvallsprojektel kommer alt vara färdigställd. Redan avde preliminära utvärderingar som har publicerats i olika sammanhang (se bl.a.BRÄ;s rapport 1975:1) lorde man emellertid våga dra den slutsatsen, alt denkraftiga förstärkningen av frivärdsresurserna knappasl har lell till någrabehandlingsresultat i egentlig mening och inle heller har påverkatåterfallsbenägenhelen i nämnvärd mån. Denna slutsats, som stämmer överens medvad man har hävdat från kriminologiskl håll, gör del nalurligl altnu ta upp frågorna om ulformningen av kriminalvården i frihei och alternativlill frihetsstraff lill en översyn. De spörsmål som har angetts nu torde inle kunna bedömas isoleradefrån vissa frågor rörande kriminalvårdens organisalion som också är aktuellaf.n. Nuvarande organisation har kritiserats bl.a. med hänvisning lill allsträvandena atl öka medborgarnas insyn och inflylande inom den offenlligaförvaltningen knappasl har avsatt några resultat för kriminalvårdens del. Dettahar sagts i sin lur medföra en risk för all verksamhelen inom kriminalvårdenfår svårigheler att anpassa sig lill ulvecklingen inom samhällel i slort.Samtidigt gör sig intresset av medbeslämmande från personalens sida alltmergällande. Otvivelaktigt är del angeläget all den särskilda sakkunskap sompersonalen besitter tas till vara på bäsla säll inom detla svåra område.Förslag till ändringar av främsl organisatorisk nalur har lagls fram bl.a. i betänkandena(SOU 1975:16) Kriminalvårdens nämnder, (Ds Ju 1976:9) Frivård i storstad och(SOU 1977:76) Personalen vid kriminalvårdens anstalter. Förslagen har etlstarkt inbördes samband men är DelllJu:6 Skr 1979/80:103 40 samiidigi lill en del oförenliga med varandra. Detframslår som angelägel all de frågor som här avses blir föremål för en samladbedömning. Av vad som har anförts nu framgår alt behovet av ensamordnad översyn på straffrättens och kriminalvårdens område rör flera storaoch delvis komplicerade frågor. Dessa bör utredas under parlamentariskmedverkan. Somjag konstaterade i årels budgetproposition (prop. 1978/79:100bil. 9) blir utredningsarbetet alltför omfattande och tidskrävande, omsamtliga uppgifter anförtros ål en enda kommillé. Jaghar därför stannal för allföreslå regeringen alt två kommitléer skall tillkallas för ändamålet. Den enaavses behandla i huvudsak frågor som har direkl anknylning lillfängelseslraffels utformning och användning saml de därmed sammanhängande organisatoriskafrågor som jag har berört. Den andra kommillén bör få till uppgift allutreda frågor om den framtida utformningen av kriminalvården i frihet och omallernaliv lill frihelsslraff. Till del närmare innehållet i utredningsuppdragetför den sistnämnda kommillén avser jag alt åierkomma senare denna dag. Jag övergår nu lill atl behandla arbetsuppgifterna för denkommillé som i enlighel med vad som har sagts skall behandla huvudsakligenfrågor med anknytning lill fängelsestraffet. Av vad jag redan har anförl framgår all en ulgångspunklför kommilléns arbete bör vara att fängelsestraffet inte är ägnat atl medföranågra positiva effekler för den intagne själv utan Ivärlom ofta har direklaskadeverkningar. Med hänsyn lill viklen av alt bekämpa brottsligheten och altupprällhålla allmän laglydnad kan vi inle avvara fängelsestraffet, men detlorde aldrig eller älminslone endast i mycket speciella undanlagsfall kunna sessom ett verkningsfullt medel i sig att anpassa lagöverträdaren lill samhällel ellerens all minska risken för återfall från dennes sida. Vad som har sagts nu fårsjälvfallel inte hindra att strävandena all humanisera kriminalvård i anslalioch att erbjuda den dömde social service av olika slag fortsätter. Med de angivna utgångspunklema ligger det nära lill handsall först beröra frågan om minimitiden för fängelsestraff. Denna lid är nu enmånad (26 kap. 1 §BrB). Samma minimitid gäller f.n. i för ådömande av"fängsel", men i dansk rätt finns dessutom en särskild form avovillkorligt frihelsslraff "hsfle" - som kan ådömas på lägst sjudagar. Det danska straffelovrådel har i en promemoria från oktober 1978förordat all hasfle skall avskaffas som särskild sanklionsform och attminimitiden för fängsel i samband härmed skall sänkas . I Finlandär minimitiden för fängelse f.n. men den finska straffrättskommitlénhar i sitt principbetänkande (1976:72) föreslagil en sänkning lill . INorge är minimitiden . 1 en principproposition angående den framtidakriminalpolitiken som lades fram för det norska (storlingsmelding 1977/78:104) har uttalats all en sänkning av minimitiden bör prövas. Del kan sålunda konstateras atl den svenska minimitidenför fängelse ligger högl vid en jämförelse med förhållandena i övriga nordiskaländer. Den förul nämnda BRÄ-gruppen har i sin rapporl förordal all liden försvensk del sänks lill vad som av administrativa skäl bedöms vara möjligt atlverkställa, dvs, ca . Förslaget har fåll etl förhållandevis gynnsamtmottagande vid remissbehandlingen, även om några remissinstanser har avstyrktförslagel och andra - bl.a. justiliekanslern, riksåklagaren och -ifrågasätter om minimitiden bör sättas så lågl som gruppen har förordat.Kriminalvårdsstyrelsen har emellerlid uttalat alt det från praktiska oehadminisiraliva synpunkter inte möter något hinder mol all allmänna 41 Kommittéer:Justitiedepartementet Del II Ju:6 slraffminimum sätts till endast en eller annan vecka. Särskilt mot bakgrund av vad som f.n. gäller och föreslåsi övriga nordiska länder anser jag för egen del alt kommillén bör ulgå från allen sänkning av minimitiden för fängelse skall ske. Jag är däremoi inle f.n.beredd att ta slullig ställning till hur långtgående en sådan sänkning bör varaulan anser alt denna fråga bör övervägas yllerligare av kommiitén. Därvid måstevissa spörsmål belysas närmare, bl.a. förhållandet mellan ett mycket kortfrihetsstraff, på ena sidan, och höga böter eller långvarig koniroll i frihetpå den andra. Del är önskvärt alt en sänkning av minimitiden inte medför atlanlalet utdömda frihetsstraff ökar. Del är bl.a. av dessa skäl värdefullt omkommitténs förslag ålföljs av rekommendationer om i vilka typfall etl förkortatminimistraff bör lillämpas i prakliken. Sådana rekommendalioner kan-i den månde anias av slalsmakterna- bli av betydelse förden prakliskarältslillämpningen. gäller i försia hand sådana broll, där del nuvarandeminimistraffel särskilt ofta ådöms. Del är nalurliglvis av inlresse atl nordisk rällslikhelkommer till stånd i den mån del visar sig möjligt. Kommillén bör därföruppmärksamt följa den fortsatta utvecklingen i de andra nordiska länderna ochäven verka för att enhetlighel i möjlig mån uppnås. Även om en sänkning av minimitiden för fängelse kan antasfå praklisk genomslagkrafl, lorde en sådan ändring endast i förhållandevisbegränsad mån påverka beläggningen på anslallerna. Av slörre belydelsehärvidlag är en allmän översyn av straffskalorna, en fråga som enligt minmening också bör ingå i kommitténs uppdrag. Innan jag kommer in på denna, måsleemellertid en redovisning göras av en annan huvuduppgift för kommittén,nämligen en översyn av reglerna om villkorlig frigivning. De grundläggande bestämmelserna om villkorlig frigivningfinns i 26 kap. 6-24 §§ BrB. Vissa regler finns också i 34 kap. BrB och lagen(1964:163) om införande av . Regleringen, som har lillkommil eflernordiskt samarbele och som är likarlad i övriga nordiska länder, innebär i huvudsakföljande. Den som undergår fängelse på viss lid får frigesvillkorligt när tvä Iredjedelar eller, om särskilda skäl föreligger, halvaliden har avtjänats. Verkställigheten måste dock alltid ha pågått minsl fyramånader innan villkorlig frigivning kan ske. Vid prövning av frågan om villkorlig frigivning skallsärskilt beaktas verkningarna av fortsatt frihelsförlusl för den dömde ochförulsältningarna för hans anpassning i samhället med hänsyn lill deförhållanden i vilka han kommer all försältas vid frigivningen. Fråga omvillkorlig frigivning prövas av den lokala övervakningsnämnden, om del ådömdafängelsestraffet inle överstiger ell år, oeh i annal fall av den ceniralakriminalvårdsnämnden. Angående kriminalvårdsnämndens praxis i dessa ärenden kanhänvisas till den förul nämnda departementspromemorian (DsJu 1979:5) ominlernering, där del också förordas all nämndens praxis ändras i vissahänseenden. Vid villkorlig frigivning skall fastställas en prövolidför den frigivne om minst ell och högsl eller - om slraffålerslodenöversiiger ire år - högsl . Under prövoliden skall den frigivne - om delinte anses obehövligt -slå under övervakning. Den frigivne är skyldig alt underdenna lid iakttaga skötsamhet, efter förmåga söka försörja sig och i övriglfölja de särskilda föreskrifter eller anvisningar som meddelas av domstol ellerövervaknings nämnd. Om den villkorligt frigivne inle följer de krav som slällspå honom under Delllju:6 Skr 1979/80:103 42 prövoliden, har övervakningsnämnden möjlighet alt i sislahand förklara den villkoriigl medgivna friheten förverkad, vilkel innebär altden frigivne skall las in i avtjänaslraffålersloden. Detla sker dock sällan i prakliken. Däremoi är delförhållandevis vanligt atl villkorligt medgiven frihet förverkas i fall då denfrigivne gör sig skyldig till nytt brott under prövoliden. Döms den frigivnetill fängelse för sådant broll gäller enligt 34 kap. 4 § första stycket BrB attden villkorligt medgivna friheten skall förverkas, om inte särskilda skäl lalarmot del. 1 den tidigare denna dag beslutade remissen till lagrädclmed förslag till ändringar i BrB har förordals vissa begriinsadc ändringar ireglerna om villkorlig frigivning. Förslaget innebär all den minimitid, som dendömde skall ha avljänal i kriminalvårdsanstalt innan villkorlig frigivning färske, sänks från fyra lill . Vidare ändras reglerna om förverkande avvillkoriigl medgiven frihei bl.a. på det sätlel all domsiolen får slörremöjligheter än nu alt underiåla förverkande. Domstolen skall också kunnabegränsa förverkande till alt avse endast en del av den villkorligt medgivnafriheten. Som jag har niimnt föreslås också vissa ändringar i departementspromemorianom internering. Det är emellerlid av flera skäl angeläget all hela fråganom villkorlig frigivning görs lill föremål för en samlad översyn. Denna börlill slor del kunna ske med utgångspunkt i de olika förslag i ämnel vilka redanhar lagls fram från olika häll oeh för vilka jag skall ge en korl redogörelse idet följande. Del nordiska samarbeisorganet för straffrättsliga frågor,nordiska straff-räitskommittén, har behandlat frågan om villkorligfrigivning i elt särskili belänkande (NU A 1978:6). Kommiitén diskulerarinledningsvis frågan om inslilutel villkorlig frigivning över huvud tagelbehöver behållas. Del är enligt kommiitén främsl tvä argument som talar för atlavskaffa institutet, nämligen dels kraven på rättslig jämställdhet ochproporlionalitel mellan broll och straff, dels önskemålet all förbättraförutsägbarheten och därmed även rättssäkerheten vid verkställigheten avfrihetsstraff. Enligt kommittén finns del dock molargument av avsevärdbelydelse. Det framgår av betänkandet alt man från dansk och isländsk sida harställt sig avvisande lill tanken alt avskaffa den villkorliga frigivningenmedan man frän finsk, norsk och svensk sida inte har bedömt del som uteslutetall i en framlid föreslå sådana förändringar. Del råder dock enighet inomkommillén om atl inle i detla skede föreslå all villkorlig frigivning skallavskaffas. Kommillén föreslår emellerlid flera ingripande ändringar iutformningen av reglerna om villkorlig frigivning. Sålunda anser kommittén allsamtliga nordiska länder bör sträva efler atl införa en allmän huvudregel omfrigivning efler halva strafftiden. Minimitiden i anstalt före villkorligfrigivning föreslås sänkl ålminstone . Förulsällningarna förall senarelägga lidpunklen för villkorlig frigivning i förhållande lill vad somföljer av huvudregeln bör enligt kommittén göras ytterst slränga och tydligtanges i lag. Prövoliden bör förkortas lill alt i princip molsvara denåterstående strafftiden. Reglerna om förverkande av villkorligt medgiven frihetbör utformas så atl man får elt smidigt syslem men uppnår en enhetligpraxis. Kommillén är posiliv lill tanken att avskaffa de särskildaskötsam-hetsvillkoren och övervakningen under prövoliden men lägger inte framnågot uttryckligt förslag i sådan riktning. Även i BRÅ-rapporlen behandlas frågan om villkorligfrigivning bör avskaffas. BRÅ-gruppen diskulerar utförligt de skäl som kananföras för och 43 Kommittéer:Justitiedepartementet Del II Ju:6 emot ell syslem med villkorlig frigivning och anser försin del alt nackdelarna överväger. Enligt gruppen ger systemet utrymme för enojänin och dåligt förutsägbar lillämpning som därigenom framslår som orättvis.Gruppen föreslår atl villkorlig frigivning avskaffas. För del fall attinstitutet ändå anses böra behållas lägger gruppen fram etl förslag lill ändradutformning uv reglerna som i sak ligger mycket nära nordiskastraffrällskommiilcns förslag. En av ledamöterna är skiljaktig och anser attnågra ändringar av reglerna inte bör göras f.n. Slutligen har också ungdomsfängelseutredningen i betänkandetTillsynsdom föreslagil ändringar av reglerna om villkorlig frigivning.Utredningens förslag ligger till grund för de ändringar som jag lidigare dennadag har förordal i lagrådsremissen om ändring i BrB. Dessutom har emellerlidulredningen föreslagil atl någon övervakning av den villkoriigl frigivne inleskall äga rum under prövoliden.