prop · G30383 · 1979-12-31 00:00:00 — - ofta så bristfälliga att utredning inle kun verkstullas.Man möter här det kända förhållandet atl den som åsidosatt sin bokföringspliktoftu undgår ansvar för andra gäldenärsbrott än bokföringsbrolt. Också när delgäller skattebrotten lönar det sig all slarva med räkenskaperna. vidlyftigt angivit förfaranden som ärstraffbara som gäldenärs-, uppbörds- och skallebroll under rubrikenhar den framhållil all näringsförbudet iprincip skall grunda sig pä näringsrättsliga överväganden utan atl det angivitsvad som åsyftas härmed. Vad som innefattas i begreppel näringsräit synes migoklart. Det kan visserligen sägas, atl beskrivningen av dessaförfaranden i lagtexten är myckel obeslämd. men i den allmänna motiveringen påsidorna 75-78 finner man ganska konkreta beskrivningar av vud som åsyftas. Isjälva verkel är det näslan genomgående sådanu förfuranden. som är omnämnda i11 kapitlet , i skattebrottslagen och i uppbördslagen. Av meraspeciell beskaffenhet är egenlligen endasi kvalifikationen alt vederbörandegenom upprepade konkurser visat sig uppenbart olämplig atl drivanäringsverksamhet. Även en person med ett sådant förflutet blir sannoliktmisstänkt för gäldenärsbrott varje gång han återkommer. Kommittéförslaget innebär alt konkursgäldenär som ärnäringsidkare eller den som ingår i ledningen för vissa juridiska personer, somförsatts i konkurs, skall kunna meddelas förbud atl idka näring om han efter enprövning i det enskilda fallet av befunnits ha förfarit grovtotillbörligt mot borgenärerna eller på annat sätt grovt åsidosatt vad somålegat honom som näringsidkare eller genom upprepade konkurser eljest visat siguppenbart olämplig att drivu näringsverksamhet. Förbudet är straffsanktioneratoch överträdelse kan medföra fängelse i högst . 1 motiven har närmare utvecklats vilka förfaranden somskall kunna föranleda näringsförbud. Del anförs därvid all bedömningen i förstahand bör grundas på transaktioner som är främmande för en under affärsmässigaformer driven verksamhet. Av belydelse är här handlingar genom vilka gäldenärenhar minskat sina tillgångar eller ökal sina skulder så alt borgenärernasutsikler att få betalt för sina fordringar har förringats eller gått förlorade.Man skall också ta hänsyn till om en rörelse har driviis vidare underförbrukande av avsevärda medel ulan motsvarande nytta för rörelsen och omgäldenären genom att fortsätta rörelsen i hög grad försvårat eller omintetgjortborgenärernas utsikter att få betalt. Särskilt bör härvid beaktas densjälvtagna kredit som möjliggörs av gällande uppbördssystem, vilket i sin turmedför att det ofta dröjer länge innan skatt och allmänna avgifter, som intehar betalats på förfallodagen, blir föremål för indrivning. En annanomständighet som skall beaktas är om verksamheten bedrivs genom flera frånvarandra formellt sett fristående bolag och lillgångar gjorts oåtkomliga förborgenärerna genom atl kostnaderna samlats hos ell bolag, som saknarlillgångar. Om och på vilket sätt bokföringsskyldigheten fullgjorts skall ocksåvara av betydelse för bedömningen. Hänsyn bör ocksä kunna tas till omregionalpolitiskt stöd har använls för annat ändamål än för vilket del ulgåttsamt till om vederbörande har spekulerat i den statliga lönegarantin. Också denarbelsrättsliga lagsliftningen är att beakta. 1979/80: 83 110 t.ex. om s. k. svart eller grå uibetskruft hur anlitats.En person kan också genom indragning upptepade gånger i konkurser hu visat siguppenbart olämplig utt drivu näringsverksamhet. Huruvidu visst föifarande kanföranleda unsvur t.ex. för oredlighet eller vårdslöshet mot borgenärer skallinle ha någon betydelse fot förbudsfrågan. Den föreslugnu lösningen förunleder betänkligheter frånsåväl principiella som piaktisku synpunkler. som ger en myndighetbefogenhet utt meddela förbud, som riktar sig mot viss person, förekommervisserligen ullmänl inom föt valtningsrälten. Sådanu förbud ur emellertid inteslraffsunklioneiade ulun förbundna med vite, som utdömes av ullmän domstol,vurvid domstolen hur ull prövu förbudels luglighel. Genom den föreslugnu bestämmelsen hur elt i myckelallmännu oidalug beskrivet förfurunde indirekt straffbelagts. 1 det storu flertalet fall tordedet åsyftade fiirfurundet vura stiuffbart enligl gällande rätt. Med den ulform ning bestämmelsen fått i förslagel uppfyller den inte de krav i frågu om piecisering uv objeklivu och subjeklivu rekvisil som måste ställas på en lagstiftning uv straffrätlslig karaklär. Den föreslagna ordningen står därför i dålig öveiensstummelse med den legalitetsprincip som bör gälla inom området för lagsliflning av nu ifrågavarande arl. 1 stället bör övervågas andra lösningar, som står i bättreöverensstäm melse med allmänt omfatlude rätlssäkerhelskrav samt ger möjlighet lill effektivate och mindre kostnadskrävande ingripanden mol de rådande missförhållandena. En lösning som därvid bör kunna kommu i fråga är atl knyla näringsförbud som särskild rättsverkan vid brolt. Som tidigare fram hållits är de förfaranden som enligt kommittén bör föranleda näringsförbud i regel straffbara enligt olika bestämmelser i eller inom spe cialstraffrätten. Vad som i första hand kommer i fråga ät självfallet gäldenärsbrotten i II kap.brottsbalken, vilka innefaltar oredlighet mot borgenärer, vårdslöshet mot borgenärer, mannamån mot borgenärer och bokföringsbrott. Inom denna kalegori torde återfinnas huvuddelen av de fall som kommittén åsyftar. Gäldenärsbrott kan föreligga även beträffande den som handlar i gäldenärens ställe, t. ex. den som handlar för en juridisk persons räkning. Åven den som. utan att inta sådan slällning atl han genom rättshandling kan förplikta den juridiska personen, likväl självständigt handlar för denne anses kunna begå gäldenärsbrott. Näringsförbud synes också kunna vara befogat vid vissa andra brotl. exempelvis brott mol uppbördslagen eller bedrägeri, skattebedrägeri och valulabrott, som be gåtts under utövande av näringsverksamhet. Näringsförbud skulle därvid på motsvarande sätt som enligt kommittéförslaget kunna meddelas efter en prövning i det enskilda fallet. Som förutsättning för näringsförbud synes böra uppställas att förfarandet i fiåga innefattar elt grovt åsidosättande av vad som ålegat vederbörande som näringsidkare. Denna prövning skulle liksom vid förvisning eller förverkande - göras i samband med brottmå let. En sådan ordning framslår som betydligt mera tilltalande från rättssä kerhetssynpunkt eftersom näringsförbudet då förutsätter brottsligt förfa rande. Den innebär också ett effektivare ingripande eftersom näringsförbu det inte förutsätter att vederbörande försatts i konkurs. Belräffande den av kommittén föreslagna laglexlen harhovrälten följande erinringar. 199 b §. Paragrafen bör lämpligen inledas med att angeförutsättningarna för näringsförbudsmeddelande och vilken personkrets som kankomma ifråga för sådant förbud. Avslutningsvis bör paragrafen ange innebördenav meddelat förbud. Omredigering bör därför lämpligen ske enligt följande. Prop.1979/80: 83 111 År gäldenären näringsidkare och har hun förfarit grovtotillbörligt mol borgenärerna eller på annat sätl grovt åsidosatt vad somålegat honom såsom näringsidkare eller har han genom upprepade konkurser eljestvisal sig uppenbart olämplig att driva näringsverksamhet, kan utöver vad somföljer av 199 a 8 förbud atl idka näring meddelas honom för en lid av högsl femär. Om gäldenären är akiiebolag. handelsbolag, ekonomisk förening eller ideellförening eller stiftelse som driver näringsverksamhet varmed följerbokföringsskyldighet enligl bokföringslagen (1976: 125) kan förbud meddelasäven den som är eller senare än innan konkursansökningen kom in varitställföreträdare för den juridiska personen eller som faktiskt handhar ellerunder nämnda lid handhaft ledningen eller förvallningen av dess angelägenheter. Den som meddelats sådant förbud som avses i första stycketfår ej driva näringsverksamhet, varmed följer bokföringsskyldighet enligtbokföringslagen (1976: 125), eller såsom styrelseledamot eller i annanegenskap var ställföreträdare för sådan juridisk person som avses i förstastycket eller faktiskt handha ledningen eller förvallningen av sådan juridiskpersons angelägenheler. 5.3 Hovrätten över och Kommittén anför i avsnill 6.4.2 på s. 77 all detförekommer att företagare trots ansträngningar och betydande personligauppoffringar inte lyckas undvika konkurs och att orsakerna härtill kan skifta.Som orsaker anger kommittén vikande konjunklurer, felaktiga kalkyler, bristandeerfarenhet, otillräckliga resurser, alltför snabb expansion eller överdrivenoptimism. Kommittén anför vidare all ofta kan inte en enda anledning anges ulanflera från varandra fristående omständigheter sammantagna förklarar obeståndetoch atl en nyanserad bedömning av förhållandena i det enskilda fallet kan getill resullal all den föreslagna regleringen inte bör tillämpas trots attbetydande ekonomiska förluster har uppkommil. Hovrätten anser att nämndasynpunkter får användas med synnerlig omsorg och fär ej tas till inläkt för attpersoner, som uppenbari saknar förmåga att driva näringsverksamhet, tillåtsfortsätta därmed. Kommittén är något oklar i sina uttalanden om förbudetsanvändning mol sådana personer. Det kan ifrågasältas om inte sista styckel isamma avsnitt innehåller en motsägelse. --------- Förutsättningarna för förbud exemplifierasutföriigt i betänkan det. Bland de förfaranden som skall kunna tas lill intäkt för ett näringsför bud finns ocksä sådana som inle behöver ha direkt otillböriigt syfte. Bakom förfarandena kan - som kommittén påpekar - ligga oerfarenhet, överdri ven optimism, felaktiga kalkyler o.dyl. Oförutsedda eller oberäknat lång variga konjunkturnedgångar kan locka lill chanstagning för att etl företag skall kunna överleva tills förbättringar inträder. I många av dessa fall kan ett näringsförbud inle vara motiverat, bl. a. därför atl risken för en upprep ning är mycket liten - näringsidkaren har lärt sin läxa. Syftel med lagstift ningen - nämligen alt hindra fortsatt missbruk av näringsfriheten och av konkursinstitutel - bör pä lämpligt sätt infogas i författningstexten som en omständighet att beakta vid prövningen om näringsförbud bör meddelas. Prop.1979/80:83 112 - - - Tingsrätten håller emellertid för troligt uttlagstiftningen i den utformning den fått i försluget ej kommer ull få någon effekt av betydelse i kampen mot den ekonomiska brottsligheten. De strungu förulsättningur som föreslås föi näringsförbud medför säkerligen atl sådana förbud kom mer alt meddelus endast i etl fåtal fall. Enligt den föreslagna lydelsen av 199 b 8 konkursiagenskull gäldenären ha förfarit grovt otillbörligt eller ha j,')(>\7 åsidosutlvud som älegul honom eller ha genom upprepade konkurser eljest visal s\g.uppenbari olämplig ull driva näring. Med denna lydelse lorde lagrummetstillämpningsområde bli sä inskränkt, atl näringsförbud iroligen kommer uttmeddelas endast i sällsynta fall. Enligl tingsrättens mening bör olämplighel somnäringsidkare vara den väsentliga förutsättningen för att ett näringsförbudskall meddelas, på vad säll olämpligheten ådagalagts synes däremot vara uvmindre betydelse. Om uppenbar olämplighet att driva näring upptages som gemensamförutsättning och ordel grovt ulgår ur beskrivningen av övriga förutsättningarför näringsförbud skulle lagrummets lilläinpningsområde vidgas och därmed dessbrottsbekämpande effekl ökas utan all rättssäkerheten och principen omnäringsfrihet trades för nära. Kommittén lämnar en ledogörelse (s. 75-78) om alla deförhållanden som skall kunna beaktas vid den samlade bedömning som skall görasav gäldenärens sätl att driva verksamheten. Ett flertal av dessa förhållandenäger starkt samband med rekvisiten för gäldenärsbrott ochålervinningssi-tualionerna. Härulöver nämns en del omständigheter som, ävenenligt BRÅ:s uppfattning, är viktiga att beakta sågs vidare att frågan huruvida etl visst förfarande kan föranleda ansvar,t. ex för oredlighet eller vårdslöshet mol borgenärer, eller om en rättshandlingär återvinningsbar inte har någon avgörande belydelse för förbudsfrågan.Vidare anförs att näringsförbud inte förutsätter att gäldenären berelts vinningeller han agerat uppsåtligen. Slutligen anförs att regleringen är inriktad på"verkligt kvalificerade fall av illojala förfaranden". Kommittén anser sig inte kunna uppskatta antalet konkurseri vilka frågan om näringsförbud kommer att aktualiseras. Möjligen tyder kommitténsval av beslutsinstans på att man räknal med elt ganska begränsat anlalförbudsärenden . BRÅ måsle fråga sig om kommittén menat att kanske 25-50näringsförbud per är kan tänkas bli akluella? Ett sådant anlal fall bör dåjämföras med alt ca 500 misstänkta fall av gäldenärsbrott anmälts , varavknappt 200 fall - i huvudsak bokföringsbrott -ärligen leder lill fållande dom.Vidare bör uppmärksammas att det beträffande företagskonkurser uppskattatsförekomma gäldenärsbrott i av faltigkonkurserna. varav 30-40procent skulle avse dold, dvs. inle anmäld brottslighet. Skulle förbudssanktionen regelmässigt tillämpas i sambandmed gäldenärsbrott skulle den alltså kunna bli rätt vanligl förekommande. Medhänsyn lill att effektiviteten hos den nu föreslagna formen för konkursförvaltningenännu inte kan bedömas gär det dock givelvis inle att bedöma hur pass vanligförbudssanktionen kan tänkas bli. BRÅ anser emellertid aft del hade varit värdefullt omkommittén sökt diskulera frågan om näringsförbudet varit tänkt atl förekommanormalt 1979/80: 83 113 eller mera sällan som en kompletteiunde sunklion i sumbundmed gulde-nätsbrott. Särskilt tanken att konstiueru niiringsförbudet som bl.u.en surskild rättsverkan i anledning uv gäldenärsbrott och eventuellt vissaundru broll skulle hu vuril värd behandling. BRÅ har vissa sympatier för enlösning uv sist numndu slag. Fördelen härmed skulle vura att sanktionen skullebli lättare att tillämpa med hjälp av de enkla och konkreta rekvisit som kundeanvundus för dessu full. Men en sådan regel skulle också vara förenad mednackdelar, bl.u. atl förbudei skulle kunna Iräda in först efter en oftulångvarig biollmålsutredning. Vidare föreligger vid sidan uv en sådun regel ettklurt behov av atl kunna utnyttja sanktionen åven i de fall där, av olika skäl.någon broltmålsprocess inle blir akluell. Givetviskan man hysu tvekun i frågun om rätten utt driva näring efter konkursbör vara avhängig den allmänna lämplighetsbedömning som domstolen förutsättsgöru enligt en regel av den lyp kommittén föreslagil. Liknande regler finnsemellertid på andra håll i svensk rull, jfi- lagen om förvärv uv hyresfastighetm.m. Den avkommittén föreslugnu lösningen har alltså förebilder. BRÅ anser sig kunnatillstyrka atl en regel av i slort sett föreslagen utformning förs in i 199 b 8konkurslagen. När effekterna av det nya förfarandel för konkursförvaltning såsmåningom kan avläsas bör verkningarna av regeln om konkurskarantän utvärderas.Dä bör man pröva om denna sanktionsform är lämplig som en mer permanent ochregelmässig reaktion mot konkurs-missbruk och andra närliggande förfaranden. Regeln i199 b 8 konkurslagen bör innehålla de föreslagna kvalifikatio nerna "grovt" otillböriigt etc. och "grovt" åsidosatt etc.1 dessa fall kan, särskill då fråga är om en helt ny sanktion, finnas anledning att fordra alt förbudei tillämpas med urskiljning. 1 de fall där gäldenären upprepade gånger förekommit i konkurser bör emellertid enligt BRÅ:s mening nä ringsförbud i större utsträckning träda in. Delta bör komma till klarare uttryck i lagtexten. Regeln skulle kunna formuleras enligt följande: "Är gäldenären - - - eller har han genom upprepade konkurser och vad i samband därmed förekommit visal sig olämplig att driva näringsverksam het ----- ". Även i dessa fall fordras dock ett inte obetydligt utrymmeför domstolen alt underiåta att tillämpa förbudei. Särskill ide fall dä fråga är om en personlig konkurs för sådana enskilda rörelseidkaresom driver sin verksamhel utan biträde av flera än två årsanställda personeroch i vars rörelse den artiga bruttoomsättningssumman understiger ,jfr I 8 bokföringslagen, torde etl näringsförbud ofta framstå som en meningslöseller olämplig sanktion. Sanktionen bör i sådana fall inle tillämpas så alt denallvarligt hotar en persons försörjningsmöjligheter. Särskilt gäller dettagivetvis de fria yrkesutövare, författare och konstnärer etc. som i bokföringslagensmening är näringsidkare. Det kan i sammanhanget för övrigt ifrågasättas omsanktionen näringsförbud bör utformas så atl den kommer att innebära atl ävensädan verksamhet som bedrivs av sådana fria yrkesutövare förbjuds. BRÅ anser att kommittén i allmänmotiveringen på ettutmärkt sätt redovisat de många olika omständigheter som bör kunna tillmätasvikt vid den samlade bedömningen av förbudsfrågan. BRÅ hade dock gärna sett altäven sådana omständigheter som tidigare ackordsärenden och förekomslen avsolidariskt betalningsansvar för skatt enligt 77 a 8 uppbördslagen m. fl.stadganden tagits upp. En närmare granskning av de allmänna domstolarnaspraxis i fråga om solidariskt betalningsansvar för skatt skulle troligen ge enytterligare belysning ät frågan om valet av tillämpningsområde för elt näringsförbud,liksom åt bulvanproblemet. 8 1979/80. Prop.1979/80: 83 114 1 det framlagda förslaget är en grundförutsättning för attnäringsförbud skall meddelas att konkurs har inträffat. Också i övrigt har förslagetstarkt koncentrerats till förtaranden i samband med konkurs. RSV menar för sindel atl även andra situationer där en rörelse avvecklas bör jämställas medkonkurssilualionen. Fatligkonkurs har kunnat användas som elt sätt atlulan risk för insyn avveckla etl bolag. Den föreslagna skärpta konlrollen avframför allt fattigkonkurser kan emellertid antas medföra attlikvidalionsinsiilulel kommer lill ökad användning i fortsättningen. Denplanerade lagstiftningen bör ta större hänsyn lill delta än som skelt ibetänkandet. 1 sammanhanget kan nämnas all har totalt bl.a.1924 resp. 1769 bolag upplösts genom konkurs, 898 resp. I 176 genom avslutadlikvidation saml 294 resp. 100 genom nedlagd likvidation. Det kan enligt RSVs mening t.o.m. ifrågasättas om intelikvidation, likaväl som konkurs, skall kunna initiera prövning om eventuelltnäringsförbud. I alla händelser skall likvidation kunna påverka den samlade bedömningenav ärendei. Enligt förslagel kan näringsförbud meddelas näringsidkaresom antingen förfarit grovt otillbörligt mot borgenärerna eller på annat sättgrovt åsidosatt vad som ålegat honom såsom näringsidkare eller som genomupprepade konkurser eljest visal sig uppenbari olämplig att driva näring. Emellertid kan det inträffa atl näringsidkare på annatsätl än genom upprepade konkurser kan visa sig uppenbart olämplig, utan att delär fråga om de två specialfallen som nämns först i paragrafen. Som anförlstidigare kan del t. ex. hända att konkursgäldenären tidigare agerat i sambandmed likvidation på sädani säll att hans handlande kan i nu ifrågavarande avseendejämställas med inblandning i upprepade konkurser. Ocksä andra jämförbarasituationer kan tänkas, t.ex. en ackordssilualion. RSV ifrågasätter därför ominte ordalydelsen i lagrummet bör ändras så att också fall, därkonkursgäldenären på annal sätt än genom upprepade konkurser visat sig varauppenbart olämplig, kan utgöra grund för beslutet om näringsförbud. Någon gängtorde dessulom redan tvä konkurser böra kunna utgöra grund för sådanl förbudmen del är inle helt klarl om delta ryms under ordalydelsen i förslagel. 5.7.1 Kronojogdemyndighelen i Göleborg De stränga krav för tillämplighet som 199 b 8 stipulerar,rimmar enligt kronofogdemyndighetens mening mindre väl med de i motivenexemplifierade fallen på förfaranden, som skall föranleda förbud. För atterhålla en större överensstämmelse mellan lagtext och motiv föreslås därför entext med följande lydelse. ""År gäldenären näringsidkare och har hanförfarit otillbörligt mot borgenärerna eller på annat sätt åsidosatt vad somålegat honom såsom näringsidkare eller har han genom en eller flera konkursereljest visat sig olämplig alt driva näringsverksamhet..."" Genomdenna redigering har ordet "grovt" strukits på två ställen,benämningen "uppenbart" före olämplig att driva näringsverksamhetborttagits och "upprepade" konkurser utbytts mot "en ellerflera". Efter denna omformulering får paragrafen en större räckvidd ochblir det lättare atl nå de mål som åsyftas med lagstiftningen. 1979/80: 83 115 I avsnill 6.4.2 ""Förutsättningar förförbud" redovisas en rad omständigheter som enligl kommittén bör ledatill atl näringsförbud meddelas. vill helt instämma iuti de trunsuktioner, åtgärder m. m. som redovisas på sid. 75 m-78 m äromständigheter som skull ledu till all näringsförbud meddelas. Del år yiterslvärdefullt alt kommittén tagit fram och som grund för näringsförbud särskiltbetonat omständigheten atl konkursgäldenären utnyttjat bristerna i gällandeuppbördssyslem och lidsuldräkten mellan en skatts eller avgifts förfullodagoch dess restföring hos kronofogdemyndigheten. Som framgår av de redovisadefullen (avsnitt 4.2) är del ell genomgående tema i framför alltfatligkonkursernu, ull skulte-och avgiflsskuldernu är de dominerundeskuldposternu. Detta förhållande upprepas i konkurs efter konkurs med sammapersoner inblandade. har i en undersökning redovisaiall skalleskulder och avgifter lill del allmännu i genomsnitt utgjorde tvåtredjedelar av de lolala skulderna i konkurserna. Del är alltså utomordentligtangeläget all det tillskapas möjligheler all ingrip;, mol näringsidkare som päsätt bl. a. redovisas under avsnitt 4.2 ulnyiljai angivna brister iuppbördssyslemet. släller sig tveksam lill om den avkommittén föreslagna laglexlen ger dessa möjligheler. Genom att i lagtextenanvända rekvisitet grovt när del gäller otillbörliga förfaranden och åsidosättandeav näringsidkares skyldigheler, är det enligl kronofogdemyndighetens uppfattningen överhängande risk för att man vid lagtillämpningen inskränkertillämpningsområdet på elt sådanl sätl, att näringsförbud endast i undantagsfallkommer atl meddelas. Om så blir fallet kommer den så efterlängtade och ikampen mot den ekonomiska brottsligheten så viktiga lagsliflningen atl blimindre betydelsefull. För all förhindra detla och för alt de i den allmännamotiveringen angivna förfarandena verkligen kommer att ligga till grund förnäringsförbud, bör rekvisitet grovt tas borl ur lagtexten såväl belräffande deotillbörliga förfarandena som beträffande åsidosättandet av näringsidkaresskyldigheter. Lagtexten bör således i akluella delar få följande utformning:"... har han förfarit otillbörligt mot borgenärerna eller på annal sätlåsidosatt vad som ålegat honom som näringsidkare . .."". vill i anslulning lill det nuanförda kraftigt understryka, vad kommittén i inledningen till sitt betänkandebetonar, nämligen att de myndigheter som kontrollerar gällande regler inlehar tillräckliga resurser och all det ofta brister i informalion och samverkanmellan de myndigheter som har att gemensaml bekämpa den ekonomiskabrottsligheten. Del är utomordentligt vikligl att betona, att del inle räckermed alt enbart lagstifta, del gäller också att ge de tillämpande myndighelernatillräckliga resurser saml alt samordna dessa resurser. Enligt förslaget skall som grundförutsättning gälla, atlkonkurs har inträffat. Som antytts är det enligt KFM:s mening tydligt atlnäringsförbud måsle kunna meddelas även med anledning av iakttagelser som görsi samband med likvidation av juridisk person. Tillsynsmyndighel i konkurs måsleges befogenhel atl gå in och granska t.ex. etl aktiebolag under pågåendelikvidation. Inom Brottsförebyggandet Rådet (BRÅ) lär övervägas förslag omregler av innehåll att likvidation måste leda till bouppteckning och edgångliksom vid konkursförfarande. Vad gäller de särskilt beskrivna rekvisilen - "grovtotillbörligt"" m.m. - har kommittén lämnat en utförlig exemplifieringsom KFM inte har 1979/80: 83 116 något ull erinru mot.