prop · G303132 · 1979-12-31 00:00:00 — 9.2unionsländernas lagsliflning att tillåta mångfaldigande av verk som sägs under9.1 i vissa särskilda fall, förutsatt atl sädanl mångfaldigande inle görintrång i del normala utnyttjandet av verkel och ej heller oskäligt inkräktarpä upphovsmannens legitima intressen. Sedanangivna konveniionsbesiämmelser jämle övriga reviderade materiellabeslämmelser konfirmerats i , godkändes de för del år1973. Del konstaterades därvid, all art. 9.2 uppställer relativt snäva gränserför unionsländernas möjligheter alt inskränka ensamrätten. De inskränkningarsom då gällde enligt den svenska lagsiiftningen befanns 1979/80:132 138 emellerlidmed etl undanlag - dåvarande första slycket i 19 § URL - ej slå i strid med dennya konvenlionstexlen (prop. 1973:15 s. 83 fO- Inskränkningarna avser framföralll silualioner, där ell krav på upphovsmannens samtycke framstår som etlalllför stort hinder för forskning och undervisning och för det kulturellaulbudel. Med del ökande behovel av lillgång till verken och den alllmeravancerade och lättillgängliga tekniken för kopiering har del emellerlidblivit omöjligt all hindra ell utnyttjande utöver vad lagsiiftningen medger. Detframgår av rapporterna från , au undantagsregeln i art.9.2 tillkommit inte minsl mol bakgrund av den tekniska ulvecklingen påfoiokopieringens omräde. För en bredare inlernalionell lösning haremellertidliden ännu inte funnits mogen och nationella lösningar har förutsatts. (Se bil.I lill lagrådsremissen avsnitten 3.1.3.2 och 3.1.3.4.) Påundervisningsväsendets område har man i genom det s. k.skolkopieringsavtalet föregått med en lösning som på den sektor avtalet rörlillgodoser del allmänna inlressel av tillgång till verken samiidigi somupphovsmännen erhåller kompensalion genom ett kolleklivi ersättningssystem .Del har allmänt vitsordats, au meloden fungerar väl. Den kan emellerlid inlelösa problemen generelll, eflersom den dels förutsätter alt avtal träffas, delsinte innefattar verk av upphovsmän som står ulanför de avtalsslulandeorganisalionerna. Del är i sistnämnda hänseende och främsl med lanke påanvändandet av utländsk litteratur inom högskoleområdel som det nu befunnitsönskvärt all gå ett steg vidare. Ingetav medlemsländerna inom Bernunionen har ännu såvitt känt infört en lagstiftningav den karaklär del remitterade förslagel innehåller. Eftersom den sålundautgör en nybildning på upphovsrättslagsliftningens omräde, bör särskild uppmärksamhelägnas åt lagförslagets förenlighet med . Förulom ovanåtergivna beslämmelser i arl. 9,1 och 9,2 är därvid att beakta den i art, 5,1fastslagna principen oms. k. nationell behandling. Enligt denna princip skallupphovsman i ell land, som lillhör Bernunionen, i annal medlemsland åtnjutasamma rättigheter som del senare landels egna medborgare. Principen omnationell likabehandling är fastslagen också i Väridskonvenlionen. Såsomtidigare anföris är den föreslagna lagsiiftningen uppbyggd sä, att avtal omrätt lill mångfaldigande, som sluts av upphovsmannaorganisation som företräderetl fiertal upphovsmän inom silt område, blir bindande även för upphovsman sominte är medlem av organisationen. Sådan utanförstående upphovsman skall dockenligt förslaget äga räll all meddela förbud mol mångfaldigande enligt avlalet.Förbudsmöjligheten lorde emellertid inle i och för sig innebära att den i art.9.1 i Bernkonvenlionen stadgade ensamrätten lill följd därav kan anses kvarståorubbad, även om den ger den enskilde upphovsmannen möjlighel alt när han såfinner befogat hävda sin ensamrätt. Del bör erinras om alt kopiering av verk avupphovsman, som står ulanför de avtalsslulande organisalionerna, kan komma altpågå längre eller 1979/80:132 139 kortarelid ulan all upphovsmannen får möjlighel alt ta ställning lill frågan ommeddelande av förbud. 1 synnerhet gäller della ulländska upphovsmän ochalldeles särskilt upphovsmän i länder med ell svagl ulvecklal organisationsväsenpå upphovsrällens område. Lagstiftningen på förevarande område får därför,såviu gäller verk av ulanför de avtalsslulande organisalionerna slåendeupphovsmän, inle öppna möjlighel lill kopiering utom ramen för vad som ärlilläiei enligt arl. 9.2 i Bernkonvenlionen. Oavsell förbudsmöjligheten måstealltså tillskapas garantier för all villkoren för undantag enligt arl. I sammanhanget kan anmärkas, alt den beslämmelse i 22 §andra slyckel URL, som i viss mån utgjort mönsier för utredningens förslag lillny 15a§, rör ell omräde där Bernkonvenlionen tillerkänner medlemsländerna rällatl göra undantag från ensamrätten utan sädana begränsningar som anges i art.9.2. Såvittförst gäller kravet i art. 9.2 att intrång inte får ske i det normalautnyttjandet av verkel öppnar den föreslagna bestämmelsen i 15 a § visserligeninte möjlighet till kopiering i vidare omfallning än vad som behövs för denenskilde lärarens undervisning. Denna begränsning hindrar emellerlid inte attell verk kopieras i sådan ulslräckning att det blir onödigt all inköpa annarserforderiigl antal exemplar av verkel. Del nuvarande skolkopieringsavtaletinnehåller bestämmelser, som väsentligl begränsar omfånget av kopieringsrälleni fråga om verk som finns lillgängliga pä marknaden. Del är emellerlid integivet att framlida avtal kommer alt innehålla liknande bestämmelser. Del ärdärför enligt vår uppfallning nödvändigl atl elt stadgande införs i lagtextentill skydd för icke avtalsslulande part i nu angivet hänseende. Elt sådantstadgande bör innehålla föreskrift varav framgår att kopieringen ej får ledatill inträng i det normala ulnyltjandel av verkei. Omgenom en beslämmelse, som angivits, den försia förutsättningen förmedgivande av undantag från huvudregeln om upphovsmannens ensamrätt kan ansesuppfylld, återstår atl bedöma huruvida de i förslagel intagna bestämmelserna omräll lill ersällning är sädana, all den andra förutsättningen i arl. 9.2 äruppfylld, nämligen atl utnyttjandet inle fär oskäligt inkräkta påupphovsmannens legitima iniressen. Enligt förslagel skall i försia hand deersättningsregler gälla, som bestämls i avlalet eller av vederbörandeupphovsmannaorganisation. De ersättningar som utgår enligt gällandeskolkopieringsavial är av kollekliv nalur. Den ulanförstående upphovsmannentillerkänns enligt förslagel rält all i stället erhålla individuell ersättning,dock endast om begäran härom framställs efter Ulgången av del årmångfaldigandel ägt rum samt under den yueriigare förulsällningen allupphovsmannen visar alt hans verk mångfaldigats med stöd av paragrafen. Enligtulredningen torde i praktiken ersättning till utländska upphovsmän inle komma ifråga, förrän samarbete kommii till stånd mellan de svenska organisalionernaoch motsvarande organisationer i utlandet. Förberedelser till elt sådanlsamarbete pågår enligt ulredningen. Det kan med anledning Prop.1979/80:132 140 häravanmärkas all enligt vad som framkom bl. a. vid den s. k. Washingtonkonferenseni organisalionsgraden i många länder lorde vara myckel låg, isynnerhet bland förfallare på del velenskapliga områdel. 1praktiken lorde den enskilde utländske upphovsmannen ha ringa fördel av sådanakollektiva förmåner som blivande avtal kan komma alt ge de svenskaorganisationerna och likaså små möjligheter all utnyttja evenluella svenskastipendier. När del gäller rälien lill individuell ersällning bör därförtillses all möjligheterna all få sådan ersättning inte försvåras av särskildaprocedurregler och även all ersättningens storlek blir sädan att den kan ansesrimlig. lagrådsremissen föreslagna preskriptionstiden om ett ärar påfallande korl.Härtill kommer all utgångspunkten för preskriptionstidens beräkning är knutenlill lidpunklen för mångfaldigandet, som i mänga fall - i synnerhet förutländska upphovsmän - lorde vara svår atl fastställa. Vi föreslår därför attnågon särskild preskriptionstid inte anges i lagen. Vid vär bedömning har vibeaktat att de lagrum i URL, som f n. tillerkänner upphovsmannen rätl lillersäitning vid inskränkning i upphovsrätten (14 och 16 §§ saml 22 § andraslycket), inle innehåller någon bestämmelse om preskriptionstid. Skulle detemellerlid anses påkallat all viss preskripiionstid anges, bör den i vart fallej bestämmas till än . Enutanförstående upphovsmans möjlighet att göra gällande anspråk på individuellersättning försvagas ytteriigare av att han enligt den föreslagna regleringenhar atl visa alt hans verk har mångfaldigats. Även denna beslämmelse kommer aui stor utsträckning drabba ulländska upphovsmän. Del är givetvis svårt allfinna en hell liilfredsslällande lösning på del bevisbördeproblem som häraktualiseras. Klart är all blott och bart etl påstående av en utanföreståendeupphovsman alt hans verk mångfaldigats inle kan ge rätl till ersällning. emellertid sannolikt att sådanl mångfaldigande förekommit, är det å andrasidan rimligt atl det bör ankomma på de svenska avtalsparterna atl i görlig mänbilräda med ulredning om i vilken ulslräckning hans verk mångfaldigats. Bevisskyldighelbör i princip ankomma på den som har de största praktiska möjligheterna attanskaffa bevisning. Redan i samband med de förutsattaslickprovsundersök-ningarna angående mångfaldigandels omfattning böreftersträvas att man söker kartlägga i vad män utanförståendes verkmångfaldigas (jft departementschefens Ullalande i avsnitt 2.4 sjunde slycket);främst gäller detta sådana upphovsmän som förklarat sig vilja stå utanför ettkolleklivi ersättningssystem, I vad gäller högskoleområdet - som är av särskildbetydelse för de utländska upphovsmännens del - bör del vidare vara betydligtlättare all få fram uppgifier om ev, kopiering än inom det allmännaskolområdet. Del prakliska anordnandet av utredningsförfarandei synes dock ejkunna lösas genom lagsliftning, ulan del får ankomma på parlerna all genomavtalsbestämmelser närmare reglera detaljerna. Mol bakgrund av det anfördaföreslås atl bevisfrågan lämnas öppen i 1979/80:132 141 lagtexten.Där bör alltså ej anges mera än all ulan förstående upphovsman, om han begärdel, har räll au erhålla individuell ersällning. Det kan erinras om attgällande lagregler i fråga om tvångs- respeklive avialslicens (14 och 16 §§saml 22 § andra slyckel) inte går längre i delta hänseende än all de fastslårall rätt lill ersällning föreligger. Del kan tilläggas atl man på delta sällkommer ifrån elt i och för sig mindre tillfredsställande moment i detremitterade förslagel, nämligen att rätten till individuell ersättning endaslkan göras gällande i efterhand, dvs. sedan mångfaldigandel skell. Det tordeframslå som en om en utanförstående upphovsman får möjlighel att iförväg förklara atl han önskar individuell ersättning. Möjligheterna allanskaffa bevisning blir i sådant fall avsevärt större. 1fråga om ersättningens storlek sägs i lagrådsremissen au man lorde kunna räknamed att parlerna kommer överens om alt i iveksamma fall grunda ersättningen påen skälighetsbedömning. Av vad som anförs i anslulning lill della ullalandesynes framgå att skälighetsbedömningen närmast avser underlaget för kravel,dvs. i vilken omfattning kopiering av verkel skell. I utredningsförslaget sägsi denna del att den utanförstående upphovsmannen alltid kan kräva ersättningsom-enligt den föreslagna lagtexten-"hänför sig till mångfaldigandet".Härmed avses, fortsätter ulredningen, ersällning som beräknas med hänsyn lillomfattningen av den kopiering som skelt och enligt de normer som med hänsynlill omständigheterna får anses skäliga. Dettorde få godtagas alt det i vissa fall kan bli nödvändigl all göra enskälighetsuppskattning av anlalel kopierade sidor av ell visst verk, omupphovsmannen begär individuell ersättning. Idet nu gällande skolkopieringsavtalet har lill grund för den lotalaersättningen lagls ell beräknai antal kopiesidor. Detla innebär en vissersättning per kopiesida. De kopierade verken är emellertid av skiftandekaraklär och en genomsnittssiffra kan inle ulan vidare läggas lill grund förberäkningen av en begärd individuell ersäitning. Frågan om skäligheien av sådanersäitning ankommer pä allmän domstol. Delremitterade förslaget skall tillgodose, förulom avnämarintresset all utanupphovsmännens samtycke kunna kopiera text och bilder ur deras verk, också eltupphovsmannaintresse. Den allt lätlillgängligare tekniken för fotokopiering ochannan reprografisk framställning har gjort det svårt eller omöjligt förupphovsmännen att hävda sin räll au beslämma om mångfaldigandel och sin rätttill ersäuning. Problemet har hillills inte kunnal lösas internationellt ellerpå det nordiska planel och det är naturligt att, trots en långvarig traditionmed stark internalionell förankring på upphovsrättens område, en svensksärlösning nu eftersträvas. Denlösning som valts har begränsals lill undervisningssektorn, där 1979/80:132 142 kopieringsbehovetfunnits särskilt angelägel, framför alll när del gäller all inomhögskoleområdel kunna framslälla studiematerial ur den utländska litteraturen.Förslagel har begränsats lill sina verkningar också på del sätlel all kopieringsräliöppnas för varje avnämare och varie typ av verk endasl i den mån avtal iräffasmellan avnämaren och en organisalion på upphovsmannasidan. Alternativet alltill förmån för undervisningsväsendel göra en generell inskränkning iupphovsrällen genom beslämmelser om fri kopieringsräli har befunnits inle varaförenligt med Bernkonvenlionen och har avvisals redan på den grunden. Också denmer generella lösning som bygger på s. k. tvängslicens, dvs. en lagfäst rällalt kopiera mol ersättning, har avvisals. Den lyp av avtal som den föreslagnanya 15 a § URL bygger på skall enligt rörfatiningstexien som avtalspart påupphovsmannasidan ha en organisation som företräder "ell flertalupphovsmän på områdel". Därmed avses den mesl represenlaliva organisalionenpå del område del är fråga om. Motsidan avses bli eu rättssubjekt somförelräder någon form av etablerad undervisningsverksamhet. Som avnämarpartlorde uppenbariigen förelrädesvis komma i fråga nägon representant för delallmänna skol- eller högskoleväsendel men också förelrädare för privataundervisningsanstalter, enskilda bildningsförbund eller t. ex. förelag somanordnar inlernutbildning för sina anslällda skall kunna slå som motpart. Lärareeller annan, som enligt elt sådant avtal har rätl all reprografiskt mångfaldigaoch använda verk för sin undervisning, får genom den föreslagna 15 a § URLmotsvarande rätl mol upphovsman som inle företräds av den avtalsslutandeorganisalionen. Vad avtalsparterna beslular i fräga om kopieringsrällensomfattning och om ersättning blir med andra ord bindande också för allautanförstående upphovsmän, ulländska som svenska, förutsatt all deras verk ärav samma slag som dem avtalet omfattar. Innebörden av avtalet blir för sådanaupphovsmän, all de genlemol den angivna motparten i avtalet förlorar en eljesilagfäst ensamrätt atl beslämma om mångfaldigandel. Såvitt gäller ersättning kande inte längre åberopa allmänl gällande ersäit-ningsgrunder ulan får godla vadavtalet anger, även om där föreskrivs någon form av kollektiv ersäuning sominte kommer dem lill del och även om -vilkel lorde vara etl leoretiskl fall -avtalet inte stipulerar någon ersättning alls. Interna organisaiionsbeslut omersättningen blir enligt den föreslagna paragrafen också bindande för deutanförstående upphovsmän som träffas av avtalel. Genomatt hos avtalsslulande organisalion anmäla förbud mot mångfaldigande enligtingånget avtal kan den icke-organiserade upphovsmannen hindra atl del lillämpaspå honom. Paragrafen öppnar också en möjlighel för en sådan upphovsman, om hanacceplerar den upplåtna kopieringsrätten, alt under särskilda förutsättningaroch på visst säll begära individuell ersällning för kopiering som sker med stödav avtalet. Lagstiftningsärendetrör ell ämne som omfattas av föreskrifterna i 8 kap. 2 § regeringsformen (RF).Enligt denna bestämmelse skall föreskrifier om 1979/80:132 143 enskildaspersonliga ställning saml om deras personliga och ekonomiska förhållandeninbördes meddelas genom lag, dvs. genom beslämmelser som ensam ärbehörig au besluta (1 kap. 4 § RF). I motsats till vad som gäller i fråga omsådana föreskrifter inom den offentliga rälien som enligt 8 kap. 3 § RF ocksåskall meddelas i lagform finns - frånsell de speciella särreglerna i 8 kap. 8§och 13 kap. 6 § RF-på del område 8 kap. 2 § RF läcker inle någraundanlagsregler i grundlagen som ger möjlighel all överiåla sinnormgivningsmakl lill regeringen eller annal offentligt organ. Förhållandelall del i RF, frånsett de två nämnda undantagen, inle ges någon möjlighel lilldelegaiion närdet gäller sådan normgivning som det nu är fråga om innebär ellför bindande delegeringsförbud. Delegaiion av normgivningsmakl - ochhär innefattas självfallel också delegaiion till andra än offenlliga organ -kan inte ske utan slöd i grundlag. (Se prop. 1973:90 s. 209, jfr bl. a. s. 205och 456; jfr också Holmberg-Sljernquisl: Vår nya författning, 3 uppl., s. 143,och : Några reflexioner om normgivningsmakten i nya regeringsformen,uppsats i Förvallningsrällslig tidskrift 1976, s. 70-71 och 75.) Det angivnadelegeringsförbudet skulle uppenbarligen förlora sin mening, om det vorekonstitutionellt möjligt för att ät ett annat organ anförtro attgenom s. k. normutfyllnad ge närmare innehåll ät en av stiftad lag påområdel. Påbudet om lagform beiräffande del ämne som anges i 8 kap. 2 § RFmåsle omfalla alla föreskrifier inlill gränsen för del restriktivt bestämdaomräde, där enligt 8 kap. 13 § RF regeringen eller myndighel som regeringenbesiämmer har rätt att meddela föreskrifter om verkslällighel. (Jfr prop.1973:90 s. 211 och a a s. 57 ff) Föratt bedöma om del remitterade lagförslagel mot denna bakgrund är förenligt medRF måsle ställning tas lill, om den reglering som avses ske genom avtalen ochde interna organisalionsbeslulen ulgör sådana normer som innefattas i RF:snormgivningsbegrepp. För min del kan jag inle finna att den frågan kan geanledning lill tvekan. Jag syflar därvid givelvis inte på avtalens eller beslutensinnebörd för den givna krets av personer eller institutioner som avtalsparternaföreträder. I övrigt fär däremoi, om förslagel genomförs, såväl avtalen sombeslulen karaklären av ensidigt meddelade diktat gentemoi en i allmänna lermerbeskriven men i övrigl obestämd krets av utanförstående upphovsmän. Kriteriernaför en norm i RF:s mening är därmed uppfyllda. (Jfr prop. 204,aa s. 52 ff) Den angivna förbudsmöjligheten och möjlighelen allbegära individuell ersällning kan enligt min bedömning inte inverka pä fråganom avtalens och organisalionsbeslulens normgivande karaklär. Denuppfallning jag med hänsyn lill det anförda måste komma fram lill, nämligen attdet remitterade lagförslagel slrider mot RF, kan synas innebära atl också vissredan genomförd lagsliftning är oförenlig med nu gällande grundlag. Lagrådetsövriga ledamöter har i sitt yttrande i grundlagsfrågan hänvisat till eu anlallagstiftningsärenden, där kan sägas ha såväl 1979/80:132 144 föresom efter ikraftlrädandel av RF överlämnat lill enskilda avtalsparter altmeddela för iredje man bindande beslämmelser på del område som avses i 8 kap. 2§ RF. au ta konkret ställning i frågan - som synbarligen inle har berörlsvare sig i de enskilda lagstiftningsärendena eller i arbelel på den nyagrundlagen - vill jag ange några synpunkier på den. början vill jag därvid erinra om, atl också den fram lill gällande1809 års regeringsform allmänl ansågs innebära, all befogenheien alt stifta"allmän civillag" - som då var förbehållen regeringen och riksdagensanirällt-inte kunde delegeras. Principen var emellerlid inte fastslagen på ellså kategoriskt säll som i nu gällande RF och del kan också konstateras, altjust delegalionsproblemei varken i praxis eller i litteraturen tilldragit signämnvärd uppmärksamhel jämfört med del inlresse som visats frågan om hurgränserna för områdel allmän civillag bör beslämmas. (Jfr a a s. 1och : Lagstiftningsmakten i en ny regeringsform, uppsats i SvenskJurisuidning 1966, bl. a. s. 80 f) En äldre förfallning eller föreskrift sominte har tillkommit i den ordning som anges i nya RF behåller emellerlid somkänt sin giltighet på grund av punkt 6 i övergångsbestämmelserna till RF. Vaddärefter först angår arbetsrätten är del en etablerad princip inom den centralalagsiiftningen all överenskommelser mellan arbelsmarknadens huvudorganisationerkan i vissa avseenden tillämpas av den enskilde arbelsgivaren också beiräffandeicke organiserade anställda. När del gäller den konslilutionella aspekten börhärvid beaklas, alt lagstiftningen allmänl lorde bygga på en sedan läng lidvederlagen grundsats om enhelliga arbelsvillkor på en arbelsplals och på alldet anses vara i praxis fastslaget (se NJA 1948:1) alt villkoren i ellkollektivavtal ingår som ell led i en utomstående arbetstagaresanställningsavtal, om inte annal särskilt avtalats mellan arbetsgivaren ocharbelslagaren. (Se t. ex. prop. 1973:129 med förslag till lag omanställningsskydd m. m., s. Genom4 § första slyckel lagen (1974:1080) om avveckling av hyresregleringen ochgenom skilda beslämmelser i hyresförhandlingslagen (1978:304) har i vissaavseenden överlämnats till enskilda organisaiioner all genom kolleklivaförhandlingar fastställa hyresvillkor för bostadslägenheter. Förden enskildehyresgästen har emellerlid avtalsuppgörelserna inle tillerkänts någonomedelbarl bindande verkan med mindre hyresgästens hyresavtal innehåller s. k.förhandlings- eller kollektivklausul. Överenskommelserna synes därför inte böraanses normgivande i sådan bemärkelse atl bestämmelserna kan ifrågasättas frånkonsliiuiionell synpunki. Diskutabel i det hänseendel är däremot med minuppfattning den under viss, numera förfiuten tid gällande föreskriften i 2 §andra stycket avvecklingslagen, varav följer atl del i övrigt lagfästa sysiemelmed övergångshyra kunnat med lokal begränsning sällas ur krafl genomöverenskommelse mellan hyresmarknadens cenirala organisaiioner. 1del föreliggande lagstiftningsärendet - liksom f ö. i den regel i 22 § andrastycket URL som i viss mån tjänat som mönsier för lagförslaget - slår de Prop.1979/80:132 145 upphovsmänsom intar ställning av tredje man inle i någon avtalsrelation lill någondera avde tänkta avtalsparterna eller till någon som avtalsparterna kan antasföreträda. En konstruktion eller etl synsält som innebär att avialsin-nehållelskall anses bli en del också av avtal med de ulanförstående är därmedutesluten. Jagavslyrker med del anförda del remitterade förslaget, eftersom det innebär, atlriksdagen i strid mot RF överiåter normgivningsmakl till enskilda rättssubjekt. Fördet fall angivna synpunkter i den konstitutionella frågan inle beaktas får jaganföra följande. Jaginslämmer med vad lagrådels övriga ledamöier i avsnillet med allmännasynpunkier anfört om bl. a. förslagets förenlighet med . Jagkan också i väsentliga delar instämma i detaljanmärkningarna till de olikalagförslagen men måsie därutöver också frän mer principiella rätispolitiskaulgångspunkler anföra vissa belänkligheter mol lagförslaget som helhet. Ävenom de synpunkter lillgodoses som övriga ledamöier av lagrådet framfört, innebärförslaget enligt min uppfattning inle en frän rättssäkerhetssynpunkt lyckliglösning. Väsentligt i detta avseende är om det kan förväntas, all deavtalsparter det kan bli fräga om träffar överenskommelser med ett också frånde utanförståendes synpunkt tillfredsställande innehall. Det ligger inleinbyggt i systemet atl de utanförståendes intressen automatiskt tas tillvaragenom atl den organisation som förhandlar driver sina medlemmars krav.Villkoren för den kopieringsrätt som upplåts blir naluriigen beroende aversällningen och det förutsätts inte någon skyldighet för avtalsparterna atttillgodose de ulanförståendes intressen i del avseendet. Den kvalifikation avavtalsparten på upphovsmannasidan som kan göras i författningstexten, dvs, attorganisationen skall representera elt flertal svenska upphovsmän pä områdel, ärdärför med tanke pä avtalens rättsliga verkan alltför oprecis. Jag ifrågasätterinte, atl det allt övervägande antalet av de organisaiioner som kan bliakluella i sammanhanget besitter den kunskap och ansvarskänsla som behövs.