prop · G3031 · 1979-12-31 00:00:00 — För att handikappade skall få sinulbildning tillsammans med andra har säranordningar inom den tidigare s. k.vanförevården och inom särskolan i slor ulslräckning utmönstrats, och elevernagår i klasser och skolor inom det reguljära skolsystemet. Förslärkningsanordningari form av personella, tekniska och andra stödåtgärder har förts in i allastadier av utbildningsverksamheten för alt garantera handikappade lika brautbildning som andra får. Omsorgslagen medförde belydelsefulla förändringarinte bara för psykiskl utvecklingsslördas skolgång utan också för deraslivssituation i övrigt. För elever i eftergymnasial studiesituation och vidfolkhögskolor har vårdartjänsten avgörande betydelse genom alt i det dagligalivet tillhandahålla behövlig omvårdnad. Inom arbetsmarknadspolitiken har omfattanderesursförstärkningar genomförts för att öka handikappades möjligheler lillarbete. En avsevärd del av de totala arbetsmarknadspoliliska resurserna ärinriktade på slöd ål arbetshandikappade. Insalserna avser rehabiliterings- ochstödåtgärder för svårplacerade saml olika sysselsättningsskapande åtgärder. Degäller vidare både den reguljära arbetsmarknaden och den skyddade verksamheten.Reformeringen av arbelslivslagsliflningen under 1970-lalel, 1. ex. medbestämmandelagen,arbetsmiljölagen, lagen om anställningsskydd och främjandelagen, ulgör ocksåett vikligl stöd för handikappade. Den allmänna försäkringensulbyggnad har särskilt inriktats på förbättring avhandikappades villkor. Inom försäkringens ram har handikappersättningen ochvårdbidraget lillkommil som elt hell nytt generellt stöd för all bl. a. täckamerkostnader som följer av handikapp. Även för boendet kännetecknas desenasle'årtiondena av betydelsefulla reformer. Reglerna i byggnadsstadgan ombostäders, arbetsplatsers och allmänna lokalers tillgänglighet har gmndläggandebelydelse för anpassning av den fysiska miljön. Bosladsanpassningsbidragel harutvidgats till elt generellt stöd för individuell anpassning av bosläder föralla handikappade. Serviceboende har införts och utvecklats krafligl. Delekonomiska slödel genom olika slags hyressubvenlioner har förstärkts. Hela organisationen för personlighjälp inom den sociala hemhjälpen har tillkommit och utvecklats under denakluella perioden. Delsamma gäller färdtjänsten. har uppmärksamhetenpå ell klart säll inriktats på anpassning av de allmänna kommunikationerna tillhandikappades behov. Också hjälpmedelsverksamheten har i stort sett byggts uppunder den senasle . Slora insatser har gjorts inomkulturpolitiken för all handikappade skall kunna la del av del alltmermångskiftande utbudet. Till åtgärder som har särskild betydelse hör reformernaför synskadades och andra gmppers litteraturförsörjning, tolktjänsl för dövaoch text i televisionen. Hit hör även den kraftiga utbyggnaden avförstärkningsresurser inom det fria och frivilliga folkbildningsarbetet.Handikapporganisationerna har erkänts som 1979/80:1 Omsorger Jör handikappade 298 folkrörelse och förhandlingspart med samhällsorganen. DeUahar gmndläggande belydelse för alla handikappfrågor. Handikapprörelsensställning har befästs , och erkännandet har markerats genom tillkomstenav , handikappråd i kommuner och län samt inte minst genomen kraftig ulbyggnad av statens, landstingens och kommunernas finansiella stödlill organisationerna. Jag är på del klara med allallijäml slora krav måsle slällas på samhällel för atl målen påhandikappområdet skall nås. Handikappade är nämligen fortfarande eflersaila.Ulvecklingen i samhällel för med sig såväl nya möjligheler som nya svårigheierför handikappade. Arbetet med handikappfrågorna kräver fortsatta insatser. 2.11.4 Inriktningen uv insatserna för handikappade riktlinjer förutbyggnaden av på handikappområdet bygger på de grundsatser somhar utvecklats under de senasle årtiondena. Den föreslagna socialtjänstlagensmålparagraf stämmer väl överens med den syn som är vägledande förarbelel inom detta område. Del är därvid enligt min mening betydelsefullt attde grundläggande principema om normalisering och integration bekräftas genomatl enligt stadgandet skall främja jämlikhet i levnadsvillkoroch aktivt dellagande i samhällslivet. Jag har lidigare (avsnill 2.4) isamband med behandlingen av funktion och uppgifter redogjortför mina bedömningar av insatser inom samhällsplaneringen. Avvad jag anförde då framgår att jag ser del som en viktig uppgifl för socialtjänstenatl bevaka alt den yttre miljön - t.ex. bostadsområdena, olika allmännaservicefunktioner m. m. - utformas med hänsyn till handikappades situation. Socialulredningen har funnit detbehövligt att för handikappades del komplettera socialtjänstlagens generellabestämmelser med en särskild bestämmelse som rör människor som av fysiska ellerandra skäl möter betydande svårigheter i sin livsföring, alltså människor medhandikapp. I den särskilda beslämmelsen föreskrivs alt kommunen skall verka föralt sådana människor får möjlighel atl delta i samhällels gemenskap och attleva som andra. Den precisering av socialljänslens allmänna och övergripandemål som görs i och med detta innebär en markering av handikappfrågan som ävenjag finner angelägen och riktig. Det väsentliga motivet för densärskilda bestämmelsen är enligt min mening handikappades eflersaila ställning.Bestämmelsen fäster på etl klarare sätt uppmärksamheten på handikappadessituation. klarlägger och bekräftar den all kommunerna liksom närdel gäller omsorgerna om barn och ungdom och omsorgerna om äldre människor haretl gmndläggande och primärt ansvar för omsorger om handikappade. Det är enslyrka för handikappade och deras organisationer. Jag delar således re- 1979/80:1 Omsorger för handikappade 299 missinstansernas uppfaUning alt kommunernas skyldighelermot handikappade skall vara direkt ullryckt i lagen. Socialulredningen betonar atl dessbeslämning av gruppen handikappade - således de som av fysiska eller andra skälmöler belydande svårigheter i sin livsföring - skall ges en vid tolkning. Detär således fråga även om personer med psykiska handikapp, alkoholprobtemalikeroch andra med svåra sociala problem. Även jag har denna mening. Socialihandikappades silualion är ofla särskill svår, främsl för dem själva men i höggrad också för samhället när del gäller all lillgodose de enskilda människornasbehov. Dessa problem kräver därför särskild uppmärksamhel. Handikappbegreppetbör således i della sammanhang ges en vid tolkning. Del bör på nytt understrykas attgruppen handikappade inte är lydligl avgränsbar. Den kan inle statistisktbeskrivas, och det går i princip inte all ange antalet handikappade eflerhandikappels art och orsak. Del kommunala ansvar för omsorgerna omhandikappade som den särskilda beslämmelsen är etl ullryck för uigår i höggrad från den enskildes svårigheier i livsföringen. Om han har betydande sådanasvårigheier är han handikappad, och beslämmelsen skall således lillämpas. 2.11.5 unsvur för hundikuppude Socialulredningen lar i avsniitetom omsorger om människor med handikapp upp en rad områden där handikappadessituation särskilt måsle uppmärksammas. Jag ämnar i del följande ålerkomma lilldessa. I gällande ShjL:s I och 6§S gjordesår 1968 en ändring som närmasl syftade till atl undanröja den oklarhet som dårådde om den kommunala kompetensen på handikappområdet. Ändringen har haft slorbelydelse som etl uttryck för den viktiga grundsatsen om en aktiv, uppsökandeverksamhel. Socialljänsllagen innebär ellyllerligare klarläggande av kommunernas förstahandsansvar för handikappade. Denbestämmelse om enskilds rätl lill bislånd för sin försörjning och livsföring iövrigl somjag i enlighel med socialulredningens förslag har förordal tidigaregäller handikappade lika väl som andra. Jag hänvisar lill vad jag har sagltidigare (avsnitt 2.5). har vidareföreslagil elt särskill åläggande för kommunema all verka för alt handikappade- med en vid bestämning av gmppen - får möjlighet all della i samhällelsgemenskap och leva som andra. Jag anser del lämpligl alt på della sålt få ävende vägledande gmndsalserna om integration och normalisering direkt angivna ilagen och lillslyrker all förslagel genomförs. Kommunernas ansvar är långtgående.Någon gräns för ansvarel anges inte, om man bortser från del ansvar som andrahuvudmän har och som begränsar verksamhel över huvud. Delomfallar alla situationer då människorna har svårt alt bryia sin isolering ochdella i samhäl- 1979/80:1 Omsorger för handikappade 300 lels gemenskap och då de för sin dagliga livsföringbehöver stödåtgärder som står till förfogande på handikappområdet, Socialljänslen har somgrundläggande förutsältning atl samhället känner lill människornas situation,problem och behov. niåste således vara en aktiv, uppsökandeverksamhel. Den skall skaffa sig kännedom om förekomsten av handikapp och verkaför atl de svårigheier som handikapp innebär bemästras. Del är betydelsefullt attdenna väsentliga utgångspunkl och melod för det kommunala arbetet får sinbekräftelse i socialtjänstlagen. Denna uppfattning har under remissbehandlingenockså starkt hävdals av handikapporganisationerna och bl, a, slalens handikappråd.Del är min övertygelse att kommunerna är beredda att bedriva en aktiv,uppsökande socialtjänst för att tillgodose handikappades behov. Erfarenhelernafrån tillämpningen av det stadgande om delta som logs in isocialhjälpslagen visar della. Socialtjänstlagens åläggande förkommunerna atl ha ansvar för omsorgerom handikappade förändrar somjag harantytt tidigare inte de andra huvudmännens skyldighet alt svara för åtgärdersom ankommer på dem. Kommunerna är därmed inte skyldiga all vidla ålgärder somlandslingen eller slalen pä grund av särskilda bestämmelser svarar för. 1sådana fall medför kommunernas yllersla ansvar skyldighel för dem all lill denandre huvudmannen förmedla kunskap om de behov som kommunen har skaffat sigkännedom om genom sin aktiva, uppsökande socialtjänsi. Jag vill också påminnaom alt del i del yllersla ansvar som kommunerna har för alla sina medborgareligger atl socialljänslen skall hjälpa den enskilde genom alt förmedla insalsersom andra huvudmän svarar för. 1 delta sammanhang villjag erinraom omsorgskommitléns (S 1977: 12) arbete. Dess uppdrag avser bl.a.huvudmannaskapsfrågor på handikapp-områdel. Därvid har kommittén särskill atl iolika avseenden pröva kom-pelensfrågor mellan kommunerna och landstingenbelräffande omsorgen om psykiskl uivecklingsslörda. 2.11.6 Åtgärder på handikappområdet Jag övergår nu lill att behandlavissa särskilda frågor i anslulning lill socialutredningens redovisning föråtgärder på handikappområdet. Jag delar ulredningens uppfaUningall en bra boslad är en förutsätlning för att handikappade skall kunna della isamhällels gemenskap och leva som andra. Jag vill också understryka alt målelför bosladspolitiken måsle vara att alla har en egen boslad. Inslilulionen somlivsform för handikappade är en klart föråldrad föreleelse. Dessofrånkomliga särprägel sirider mot grundläggande värderingar. Det senasteårtiondets strävanden alt överge institutionellt boende bör fortsätta. För atl tillgodose kvalificeradebehov - jag länker bl.a. på behov av omfaUande omvårdnad och behandling avåldrande människor - är naturligtvis även i forlsältningen vissainstitutionella former nödvändiga. 1979/80:1 Omsorger för handikappade 301 angelägel atl dessa genom hemliknande, god och ombonadprägel molverkar intryckel av gammaldags anstalt. Den goda bostaden med välavpassad personlig och teknisk service uppskjuter, som HCK pekar pä i siuremiss-svar, människornas behov av institutionell omvårdnad och behandling. Jagvill även för egen del stryka under denna synpunkl. Bostaden bör enligl min mening inleuleslutande ses som en leknisk lösning för alt lillgodose primäraboendefunklioner, atl äta, sova, vila och skola sin hygien. Till en god bosladhör hemhjälp och hjälpmedel i den omfattning sådant behövs. Bostaden är en delav en miljö, som måsle vara ålkomlig för människorna. Kommunikationer och övrigservice skall så långl möjligi fungera för alla. Kommunerna har ansvar förbosiadsförsörjningen. Ansvaret gentemot handikappade kommer lill ell viktigtutlryck i 42 a S byggnadsstadgan, som föreskriver atl bostäder skall varatillgängliga även för dem. Bostadsförsörjningen för handikappade med meraomfattande behov av individuella ålgärder underiällas genom det statligabosladsanpassningsbidragel. Den allmänt stigandebosladsstandarden i förening med stödåtgärder som direkt riktar sig tillhandikappade har förbältrat deras boendeförhållanden väsenlligl. Ännu återståremellertid myckel att göra. Del gäller i synnerhet i fråga om mera kvalificeralserviceboende för personer med stora svårigheter i den dagliga livsföringen.För alt ge dem möjligheter till ell aktivt liv måsle del allijäml görasbelydande insatser. Liksom bör således socialnämnden medverka lill enskilde får elt boende som är anpassat efter hans behov av särskilt stöd. Somjag var inne på, börpersonlig hjälp ses som en del av boendet. Tillräcklig social hemhjälp är enförutsätlning för all handikappade skall kunna leva självständigl. Dennakommunala service har utvecklats gynnsamt inle minst genom det statsbidrag sominfördes och förstärktes . Den sociala hemhjälpen harnaturligtvis en tyngdpunkt i anslulning till själva bostaden såsom hjälp medall handla, laga mat och städa. Jag ser den emellertid som en personlig servicei boendet i den vidare bemärkelsen. Den bör slå till handikappades förfogandei de situationer de behöver sädan service. Hemhjälpsverksamheten bör alltså -som redan har skett på en del håll - utvecklas lill en social service som genomrikl varierade insalser gör del möjligt för handikappade atl leva självsländigli egna bostäder och della i olika verksamheter efter egna önskemål. Den utgördå ell vikligl medel för all bryta isolering och skapa goda livsvillkorkulturellt och socialt. Betydelsefulla uppgifter för densociala hemhjälpen är enligl min mening även all ledsaga handikappade ulomhemmel, 1. ex. för au besöka vänner, della i kulturlivet eller bara promenera.Det har också stor belydelse att den tillgodoser anhörigas behov av avlösning iomvårdnaden av handikappade. Prop.1979/80:1 Omsorger för handikappade 302 Färdtjänsten är en - inågra fall landslingskommunal -service som har slor belydelse för handikappade.Den är viklig för alt de skall kunna leva ell aklivi liv och delta i kulturlivoch annan verksamhel efter fritt val. finns färdljänsl i alla kommuner,och den har utvecklats snabbi med slöd av del statsbidrag som infördes . Som jag har nämnl lidigare äremellertid färdljänslen synnerligen skalande kommunerna emellan. På många hållgäller begränsningar, I.ex. i fråga om anlalel medgivna resor. Jag föruisälleratt kommunerna är beredda atl ordna sin färdtjänst så atl yngre såväl somäldre handikappade som är beroende av den kan anlila den efler behov. Stalsbidragel,som infördes för all underlätta denna uiveckling, bör göra detla möjligi. Socialulredningen framhållerbelydelsen av socialljänslens medverkan för all handikappade skall få arbete.Rälien till arbete och meningsfull sysselsättning är frågor som särskillbelönas i remissvaren. Som socialulredningen ocksåframhåller är ulgångspunklen för samhällels samlade ålgärder när del gällerarbete och sysselsällning ål handikappade inte bara att arbete ger försörjningulan också delaklighel i den sociala gemenskapen. Bra boslad och service avskilda slag, främsl social hemhjälp, färdljänsl och hjälpmedel, är, som t.ex.arbetsmarknadsstyrelsen framhåller, viktiga förulsällningar för atthandikappade skall klara elt arbete. Kommunerna bör också kunna förmedla kunskapom enskildas problem till arbetsmarknadsmyndigheten. Även av dessa skäl måsleenligt min mening således slällas krav på en effektiv socialtjänst. Det är angelägel atl samarbelelmellan socialljänslen och arbelsmark-nadsmyndighelen fördjupas både för alllösa enskilda människors problem och för att mera allmänt klarasysselsättningsfrågorna. Samarbelel bör bl.a. gälla planeringen avsysselsällningen inom kommunen, såväl i kommunens egen som i andras regi. Inomvarje kommun hör kommunen själv lill de siörsla arbelsgivarna, ofla med enslark variation i arbelsuppgifier-nas art. bör ge kommunen förhållandevisgoda möjligheler all bereda även handikappade arbele. En god socialljänsl innefatlaransvar för dem som är förtidspensionärer och inle fär meningsfullsysselsällning på annal sätl. För dem bör kommunerna kunna medverka lill allde får en lämplig sysselsällning. Enligl min mening bör den omfaUandeverksamhelen med dagcenlraler som omsorgshuvudmännen svarar för kunna ulvidgastill mera generella insalser på delta viktiga område. Jag har redan lidigaretagil upp frågor om socialljänslens uppgifter när det gäller sysselsättning(bl. a. avsnill 2.4). Handikappades egna organisationerhar varit en viklig förulsällning för samhällels ökade insatser påhandikappområdet. Genom sin mångskiftande simklur finns inom handikapprörelsenen unik erfarenhel och kunskap samlad om skilda handikappgruppers silualion,problem och behov. Denna kunskap har förmedlats till samhällsorganen. Därigenomhar handikappade själva haft slor belydelse både vid ulformningen av målen församhäl- 1979/80:1 Omsorger för handikappade 303 lels insatser och i del fortlöpande reformarbelel. Islora, principiella och gemensamma frägor handlar handikapporganisationerna samfälltutifrån en enad grundsyn. På så sätt har handikapprörelsen vunnil opinion förhandikappades sak bland andra medborgare och skapai fömlsällningar för en breduppslulning kring reformverksamhelen. Handikapprörelsen har nära 300000medlemmar. Den är genom sina drygl I 200 föreningar förelrädd i hela landel.Organisationerna är demo-kraiiskl uppbyggda, medlemmarna beslämmer själva medlika stort inflytande för var och en över verksamhelen. Inom rörelsen förs enöppen deball om dess uppgifter och mål. Handikapprörelsen bärs av en gemensamidé som medlemmarna arbelar för; all handikappade har lika värde som andra ochdärför skall ha samma räll som de. Handikappföreningarna ute ikommunerna är handikapprörelsens gmnd och styrka. Där finns människorna, och därkommer man problemen nära. Del lokala föreningslivet inom handikapprörelsen harspelat stor roll för ulbyggnaden av de kommunala anordningarna påhandikappområdet. Kommunerna har insett betydelsen av nära samverkan medhandikapporganisationerna och utformat sin service i samarbele med dem.Organisationerna har också haft betydelse för den aktiva, uppsökandeverksamheten genom sin kännedom om enskilda människors behov. Samarbetet mellan de kommunalaorganen och de lokala handikappföreningarna har kommit till elt viktigtuttryck i de kommunala handikappråden och i länshundikuppråden. Sådana rådfinns numera i nästan alla kommuner - och i alla landsting - och därigenom hardel skapats fasta former för kommunernas samarbete med handikapprörelsen.Statens handikappråds Rapport 1978 ger vid handen att dekommunala handikappråden sinsemellan skiftar starkt bäde organisatoriskt ocharbetsmässigl. Handikappråden visar sig dock ha stor belydelse. Del är minövertygelse atl de även i fortsäliningen kommer alt spela en viktig roll i delkommunala arbelel. 1 arbelel för all förbällrahandikappades livsvillkor kommer samhället framöver liksom att varaberoende av handikapprörelsens medverkan. Dess fortsatta förmåga att samla ochslälla kunskap om behoven till förfogande är en förutsättning för atl samhällelskall kunna lillgodose dem. Det gäller i lika hög grad slalens organ somlandstingens och kommunernas. Därför ser jag del som ellsamhällsintresse av hög rang att ge handikapp-organisationema godaarbetsbetingelser. , landsting och kommuner måste ställa stora anspråk'påmedverkan från handikapprörelsens kommunföreningar, länsorgan och riksförbundi arbetet på handikappområdet. Enligt min uppfattning måste handikappadessakkunskap anlitas än mer i del fortsatta arbelel. Det är fråga om medverkan påmånga samhällsområden både i fortlöpande reformarbele och i praktiskulformning av anordningar som skall betjäna människorna. Prop.1979/80:1 Vård i familjehem m. m. Såväl staten som kommunerna ochlandslingen har högsl avsevärt ökal sina ekonomiska bidrag lillhandikapporganisationerna. Detta har stärkt organisationernas möjligheter atlmedverka i samhällets arbele för atl förbällra handikappades villkor. Del hargivelvis grundläggande belydelse au handikapporganisationerna också iforlsältningen ges möjligheter att utveckla sill arbete. 2.12 Vård 1 familjehem m. m. 2.12.1 Familjehem som vårdresurs Socialulredningen har ansett altvård i annat enskill hem än del egna, vård i familjehem, är en viklig resursinom socialljänslen. 1 den nuvarande sociallagsliftningen finns denna vårdformendasi reglerad som fosterbarnsvård, alltså i barnavårdslagens bestämmelser omfosterbarn, fosterföräldrar och fosterhem. har familjevård iökande ulslräckning börjat användas också för äldre ungdomar och för vuxna inombåde socialvården och sjukvården, t.ex. den psykiatriska vården. Socialulredningens förslagbeträffande vård i familjehem avser både bam och vuxna. Tyngdpunklen ifamiljehemsvården kommer dock säkerligen även alt ligga bland barnoch ungdom. En stor del av della avsnitt tas också upp av en redovisning av desärskilda regler som skall gälla för dessa gmpper och som motsvarar denuvarande fosterbarnsreg-lema. Först skall jag emellertid behandla vård ifamiljehem som en allmän resurs inom . Socialutredningensställningstaganden bygger delvis på arbete som har utförts avfoslerbarnsuiredningen och som har presenterats i ett belänkande (SOU 1974:7)Bam- och ungdomsvård. Viktiga delar av fosterbarnsutredningens undersökningaroch överväganden kommer därför all presenteras jämsides medsocialulredningens. Som fosterbarn räknas enligtbarnavårdslagens regler dels barn som har placerats i enskilt hem efter all hatagits om hand för samhällsvård, dels bam som av föräldrama själva harplacerats i fosterhem, s. k. privatplace-rade barn. Jag kommer i fortsättningenatl reservera begreppel familjehem för sådana hem, där en placering sker genomsocialnämndens försorg. De privatplacerade barnen kallar jag barn i annalenskill hem. Enligt en undersökning som gjordesav foslerbamsutredningen i början av 1970-talel hade de nämndplaceradefosterbarnen i många fall placerats på långl avstånd från föräldrarna, och enmajoritet av placeringarna hade skett utanför hemortskommunen. Fosterbarn frånstörte samhällen och tätorter placerades i många fall i mindre kommuner.Utredningen fann att valet av placeringsort inle alltid styrdes av behandlingsmotiv. 1979/80:1 Vård i familjehem m. m. Många av fosterbamen kom frånenförälderfamiljer, en tredjedel hade vistats i föräldrahemmet när föräldrarnaseparerade. 1 det närniaste hälften av de omhändertagna bamen hade någon gångvistats i barnhem och dessa bamhemsplaceringar hade till övervägande del ägtrum som barnel hade fölls. Nära en tredjedel av barnen hade fått någonform av barnpsykialrisk behandling eller vård. Av de omhändertagna barnen hadeen fjärdedel tidigare varil placerade i annat foslerhem. I en femtedel avfallen upphörde placeringen därför alt fosterföräldrarna inte själva villefortsätta vården. togprinciperna om normalisering, närhet, frivillighei och medinflylande somutgångspunkt för vård och behandling av bam och ungdom i annal hem än den ungesegel. Med normalisering avsåg utredningenalt samhällels insalser för människor med särskilda behov skulle ha en sådanutformning all de i så lilen ulslräckning som möjligt upplevdes som särbehandling.En omplacering av elt bam skulle således innebära så begränsade förändringar ibarnets livsföring som möjligt. Med närhet avsåg ulredningen atlinsatser för den enskilde i största möjliga utsträckning bör sättas in inärmiljön. En placering av etl barn i annan familj bör i princip inriklas påålerförening av barnet och föräldrarna. torde i flertalet fallunderlättas om kontakter förekommer mellan bam och föräldrar också under dentid barnet vårdas utanför sitt eget hem.