prop · G303167 · 1979-12-31 00:00:00 — I gällande författningar om åtgärder mot vattenföroreningfrån fartyg finns definitioner på olja i 3 §1972 ärs lag och i 3 § 1976 årslag. Definitionen på olja lag omfattar beständiga oljor, dvs. råolja, smörjolja, dieselolja och annan brännolja. I 1976 ärslag omfattar definitionen på olja däremot alla oljor, sålunda även s.k. lätta oljor. Definitionerna överensstämmermed reglerna i oljeskyddskonventionen resp. Helsingforskonventionen. Vidarefinns i 3 § lag definitioner på toalettavfall och fast avfall som överensstämmer med reglerna i Helsingforskonventionen.Definitionerna på olja, toalettavfall och fastavfall i Helsingforskonventionen överensstämmer i sin tur med motsvarande regler i MARPOL-protokollet. I den föreslagnaparagrafen bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringen utser attmeddela föreskrifter om vad som skall förstås med olja,annan skadlig flytande kemikalie som transporteras i bulk än olja och skadliaa ämnen i övrigt. Till den sistnämnda kategorien hörskadliga ämnen som transporteras till sjöss annorledes äni bulk, nämligen i förpackad form eller i fraktcontainer, flyttbaratankar eller landsvägs- och järnvägstankvagnar.Hit hör också toalettavfall och fast avfall. I paragrafen bemyndigas vidare regeringen eller den myndighetsom regeringen utser att meddela föreskrifterom vad som skall förstås med oljetankfartyg. Anledningen till att dessa definitionsfrågor delegeras till regeringen eller den myndighetregeringen utser är att frågorna ärav teknisk natur och konventionsbundna. Förbud mot förorening frånfartyg Paragrafen kan jämföras med 2 §1976 ärs lag samt även 4 § 1972års lag. 1979/80:167 120 Enligt paragrafen gällerbestämmelserna i 2 kap. i fråga om alla sådanautsläpp av skadliga ämnen frånfartyg som härrör frän eller eljest stär i samband med fartygens drift. Undantag görs därvid - i överensstämmelsemed 2 § 2. lag seimt Helsingforskonventionen ochMARPOL-protokollet - för utsläpp av skadliga ämnensom är en omedelbar följd av utforskning, utvinning och därmed förenad,ej landbaserad hantering av havsbottnens mineraltillgångar, t.ex. utsläppav olja som efter det att den har utvunnits ur havsbottnen förvaras i en anordning vid en oljeplattform. Med"fartygens drift" avses fartygens normala användning. Uttrycket "eljest stär i samband med fartygens drift" avses täcka de fall dåutsläpp sker till följd av olyckshändelse. Av paragrafens formulering följer att bestämmelserna i kapitlet inte gä3ler dumpning och inte heller utsläpp av skadliga ämnenför forskningsändamål. Någon motsvarighet till undantagsbestämmelserna häromi 2 § 1976 ärs lag och i Helsingforskonventionen ochMARPOL-protokollet behövs därför inte i förevarande lag. Paragrafens förstastycke täcker 4 § i 1976 årslag. Förbudet mot utsläpp av olja föresläs gälla Sverigessjöterritorium och i övrigt.Som en följd av att enligt 1 kap. 2 § första stycket omfattar alltvattenområde i och inloppet till denna kommer förbudet att gällaäven inom vissa delar av andra statersinre vatten, nämligen bukter, vikar, hamnar etc. Förbudet mot utsläppgäller sålunda försvenska fartyg även när de befinner sig inom nämndadelar av andra staters inre vatten. I paragrafens andra stycke bemyndigas regeringen eller denmyndighet som regeringen utser att meddela föreskrifterom förbud mot utsläpp av olja utanförSveriges sjöterritorium och i övrigt.Bemyndigandet har tillkommit för att möjliggörameddelande av sådana föreskrifter som 1979/80: 167 121 nu finns i 1 §första och tredje styckena och 2 § 1972 ärslag. Enligt 1 § första stycket fär på det fria havet utanför olja inte tömmasut från tankfartyg med en bruttodräktighet av minst 150 registerton och inte heller frän annat fartyg med en bruttodräktighet av minst 500 registerton. Enligt 1 § tredje stycket fårregeringen förordna att förbud enligt förstastycket skall gälla även i fråga om mindre fartyg. I 2 § anges vissa undantag från förbudetenligt vilka olja fär släppas ut i strängt begränsad omfattning och under särskilt angivna förutsättningar. Bemyndigandet i paragrafens andra stycke är vidare avsett att kunna utnyttjas för att meddela sådanaföreskrifter om förbud mot utsläppav olja som är upptagna i MARPOL-protokolletoch som avser vattenområden utanför Sveriaes sjöterritoriumoch i övrigt. Med "föreskrifterom förbud" mot utsläpp avses i paragrailens andra stycke - liksom i 3 § - såväl totalförbudsom. förbud att annat än under särskiltangivna fcrutsättninaar aöra utsläpp. Det geografiska tillämpningsområdet för paragrafenär inte begränsat till svenskt sjöterritorium. I detta avseende företerparagrafen likheter med 4 § lag och 1 § i1972 års lag. Till skillnad frän sistnämndaparagraf men i likhet med 4 § lag är2 § inte heller begränsad till det fria havet såvitt avser vattenområden utanför svenskt sjöterritorium. Anledningen till att dennakonstiuk-tion har valts för 2 § i förslaget är att sådanautsläpp från svenska fartyg som strider mot svenska - på internationella överenskommelser grundade - föreskrifterskall kunna föranleda straff enligt svensklagstiftning oberoende av var utsläppenhar skett, inom eller utom svenskt sjöterritorium,dvs. även om de har ägt rum inom annan stats sjöterritorium. Den föreslagna paragrafens utformning stårdärmed i överensstämmelsemed art. 4 i . Närdet gäller fartyg som inte är registrerade i 1979/80: 167 122 blir de föreskriftersom finns i eller meddelas med stödav 2 § tillämpliga i första hand inom svenskt sjöterritorium.. Därutöver blir de tillämpligapå främmande fartyg i den mån svenskdomsrätt enligt bestämmelserna i föreligger. Paragrafen kan jämföras med 4 §i lag samt 5, 6 och 8 §§ i 1976 årslag. I paragrafen bemyndigas regeringen eller den myndighet som regeringenutser att meddela föreskrifter om förbud mot utsläppav andra skadliga ämnen än olja. Med stöd av bemyndigandet kan meddelasbl.a. sådana föreskrifter som finns upptagna i 5 och 6 §§ 1976 årslag. Bemyndigandet gör det också möjligt attmeddela föreskrifter om förbud mot utsläppav andra skadliga kemikalier än olja,exempelvis flytande kemikalier i bulk, i enlighet med Helsingforskonventionenoch MARPOL-protokollet. Paragrafen har en motsvarighet i 1 § första stycketi 197 2 ärs lag i vilken bestämmelse föreskrivsatt utflöde av olja från fartyg skall förhindrasså långt det är möjligt. lag finns däremot ingen motsvarighet, eftersom begreppet"utsläpp" där omfattar ävenutflöde (se prop. 1975/76:5, s. 94).Också enligt den nu föreslagna lagstiftningen omfattar begreppet"utsläpp" utflöde, dvs. utsläpptill följd av olyckshändelse (se specialmotiveringen till 1 kap. 2 §). Likvälhar i den föreslagna paragrafen tagits upp en särskild bestämmelseom skyldighet att begränsa utsläpp till följdav olyckshändelse så längt det är möjligt. Dettahar skett för att frcimhäva vikten av att sådana åtgärder vidtas. Mottagning av förorenatbarlast- och tankspolvatten från fartyg,m.m. Paragrafen motsvarar 9 §i lag. 1979/80: 167 123 syfte har dock orden "pä annan plats" i andra stycket bytts ut mot "i andrafall". Paragrafen är ny. Beträffande motiven förbestämmelsen hänvisas till avsnitt 7.2. Paragrafen motsvarar 10 § lag. Paragrafen överensstämmer i sak med 11 § lag med det tillägget att regeringen i andra stycket ocksä bemyndigas att meddela föreskrifter om avgift för mottagning av barlastvatten eller tankspolvätska som innehållerlastrester av flytande kemikalier. Paragrafen har ingen motsvarighet i gällande rätt.Beträffande bakgrunden till och motivenför införandet av den nya bestämmelsen hänvisas till avsnitt 7.4.1. I paragrafen - liksom i en del andra bestämmelser i lagen - används det från 19 72 och 19 lagar hämtadeuttrycket "fartygets redare eller ägare".Nägon anpassning till sjösäkerhetslagensom använder begreppen "redaren ellerden som i redarens ställe brukar fartyget" föreslås inte,eftersom användningen av nämnda begrepp i bl.a. sjösäkerhetslagenf.n. är föremål för överväganden i särskild ordning. Resultatet avdessa överväganden, som kan beräknas föreligga hösten1979, blir sannolikt vägledande också förlagstiftningen om åtgärder mot vattenförorening från fartyg. Paragrafens förstastycke motsvarar 12 § första stycket lag. Paragrafens andra stycke kan jämföras med 12 § andra och 1979/80: 167 124 tredje styckena i 1976 årslag. Enligt den föreslagna bestämmelsen fårett fartyg inte lastas eller repareras, om den som svarar för att behövligmottagnings- och behandlingsanordning föroljehaltigt barlast- och tankspolvatten finns underlåter att vid anordningen omhänderta sådantvatten frän fartyget. Formuleringen ger vidhanden att förbudet riktar sig mot den somlastar ut olja eller driver reparationsverksamheten. Ändringen har tillkommit mot bakgrund av att visskritik riktats mot den nuvarande bestämmelseni 12 § andra stycket lag. Den föreslagnabestämmelsen klarlägger påett tydligare sätt att den som svarar för att behövliganordning finns inte får underlåta att ta emot oljehaltigt vatten, om fartyget skalllastas med olja eller repareras. att, om uppgift enligt första stycketom lösningsmedel e.d. medför att den som svarar för verksamheten vid anordningen inte anser sig kunna ta emot det förorenade vattnet, utlastning eller reparation av fartygetinte får ske. Paragrafens tredje stycke har ingen motsvarighet i cällande rätt.Det innehåller ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringenutser att med avseende pä mottagningsanordningar för lastrester av flytande kemikalier meddela föreskrifter motsvarande de i första och andra styckena upptagna. Paragrafen motsvarar 13 § 1976 ärs lag med det tillägget att bemyndigandet att meddela föreskrifter omfattar även anordningar för mottagning av lastrester avflytande kemikalier. Paragrafen täcker14 § lag. I förhållande till gällanderätt har det tillägget gjorts att vitesförbud skall kunna användas även med avseende på lastning eller lossning av annan skadlig flytande kemikalie somtransporteras i Prop.1979/80:167 125 bulk än olja. Vidare har i klargörande syftetillagts att vid behov även åtgärd för utbyggnad av enanordning får vidtas pä bekostnadav den som har att svara för anord ningen. 4 kap. Fartygs konstruktion, m.m. Paragrafen motsvarar 5 §i lag. Det föreslagna bemyndigandet omfattar även föreskrifterom fartygs drift. Härigenom täcks bemyndigandet i 7 § lag i fråga om att svenska fartyg inte får föra vatten ibränsletankar. Även MARPOL-protokollet kommer att föranleda föreskrifterom fartygs drift, bl.a. om CBT. Det bör också framhållasatt bemyndigandet är avsett att kunna användas föratt utfärda särskilda krav på fartygens konstruktion, utrustningoch drift för olika farvatten. Bemyndigandetkan därför tänkas komma till användning föratt skydda inre vatten som är specielltkänsliga frän miljösynpunkt.Som exempel kan nämnas att speciella krav ställs för attoljetankfartyg skall få trafikera eller Vänern.Fartygen skall dä - för att få färdas där -ha särskilda certifikat som visar att de uppfyller de särskilda kraven härför. Paragrafen kan jämföras med 6 §i 1972 ärs lag. I den föreslagna paragrafen bemyndigas regeringen eller denmyndighet som regeringen utser att meddela föreskrifter om att fartyg - föratt få användas till sjöfart eller, såvitt avser utländskafartyg, till sjöfart inom Sveriges sjöterritorium - skall dels ha certifikat som avses i 1§, dels vara så underhållnaatt de i fråga om konstruktion och utrustninguppfyller föreskrifter som har meddelats med stöd av 1 §,dels drivas i enlighet med föreskriftersom har meddelats med stöd av 1 §. 1979/80: 167 126 I det föreslagnabemyndigandet har gjorts en inskränkningi de nuvarande möjligheterna att föreskriva att svenska fartyg inte får användas till sjöfart. Det fårnämligen anses att den reglering somf.n. gäller för svenska fartyg inte är tillfredsställande. I 6 § i 1972 årskungörelse anges sålunda att svenska fartyg fär användas till sjöfart endast om de är konstruerade och utrustade enligt de föreskrifter som meddelas med stödav 5 § lag. Enligt ordalydelsen får svenska fartyg inte användas till sjöfart,om de har brister i konstruktionen eller utrustningen. Detta synes gälla oavsett arten och omfattningen av bristerna. Detär klart att ett så vittgåendestadgande varken är realistiskt eller behövligt. Konstruktionen med ett generellt förbud utan krav påsärskilt beslut av tillsynsmyndighetär ocksä mindre lämplic.En så pass ingripande åtgärd som ett förbud kan inte rimliaen få förekomma på annat sättän genom ett myndighetsbeslut i detenskilda fallet. Jämförelse kan i detta sammanhang görasmed sjösäkerhetslagen, där nyttjandeförbud enligt 8 kap. 1 § kan tillgripas bara i vissa kvalificerade fall. Förklaringen till den nuvaranderegleringen är att söka i bestämmelseni 4 § första stycket i lagen (1956:36) om åtgärder mot vattenföroreningfrån fartyg. Enligt den paragrafen (idess lydelse fr.o.m. ) fick svenskt tankfartyg med enbruttodräktighet av minst 150 registertoninte användas till sjöfart, om fartyget inte var utrustat med antingenanordningar som förebygger att beständig brännoljaflödar ut i fartyget eller med inrättning som hindrar vattenförorening. Ett förbudatt nyttja fartyg till sjöfart under dessa förutsättningarsynes godtagbart, eftersom kraven var begränsadeoch klart specificerade. Dessa begränsningartogs bort lagstiftning. Förbudet i 6 §i kungörelse att användafartyg till sjöfart är genom 5 § i lagen och 5 § i kungörelsenrelaterat till de föreskrifter som utfärdarom fartygs konstruktion och utrustning. Ju fler sådana föreskrifter som utfärdas, desto svårareblir det att upprätthälla nuvarande ordning. 1979/80: 167 127 När MARPOL-protokollet skall tillämpas fullt ut av behövs det relativt omfattande bestämmelser om fartygs konstruktion, utrustning ochdrift. Enligt protokollet skll det vid besiktningar kontrolleras att fartygenuppfyller föreskrifterna. Som bevis härpå skall utfärdas certifikat. Med denna uppbyggnad synes det varamest naturligt att bemyndigandet i förevarandeparagraf får avse föreskrifter om att fartyg s);all ha certifikat för att fåanvändas till sjöfart. Härigenomfär man i princip samma reglering somredan nu enligt 6 § andra stycket lag gällerför utländska fartyg. Den omständighetenatt det finns giltiga certifikat ombord innebär dock inte nägon garanti för att fartyget alltid är i godtagbart skick. Bemyndigandet behöver därför inrymma en möjlighet att meddela föreskrifter om att fartygen skall vara så underhållnaatt de i fråga om konstruktion och utrustninguppfyller föreskrifter som har meddelats med stöd av 1 §och om att fartygen skall drivas i enlighet med föreskrifter som har meddelats med stödav 1 §. 5 kap. Dagböcker m.m. Paragrafen kan jämföras med 8 §i lag i vilken det finns vissabestämmelser om oljedagbok. Den föreslagna paragrafen har utformats som ettbemyndigande för regeringen eller den myndighetsom regeringen utser att meddela föreskrifterom dagböcker och andra handlingar som innehåller uppgifter rörandehanteringen av skadlioa ämnen ombord på fartyg. Den ändradelydelsen föranleds av att både Helsingforskonventionen och MARPOL-protokollethar regler om lastdagböcker avseende hanteringen avflytande kemikalier i bulk och att i MARPOL-protokollet finns regler omdokument rörande förekomsten och placeringen ombord på ett fartyg av skadliga ämnen som transporteras i förpackad form eller i fraktcontainer, flyttbaratankar eller landsvägs- och järnvägstankvagnar.Dessa regler återfinns i bilagor till 1979/80: 167 128 konventionen och protokollet och kan därmed komma att ändrasrelativt snabbt. Dessutom kan det bli aktuellt med ytterligaredagböcker eller handlingar avseendeskadliga ämnen som transporteras till sjöss. Paragrafen motsvarar i huvudsak 17 § i 1972 årslag. Bestämmelsen i 17 § om utländskafartyg har inte givits nägon motsvarighet med hänsyn till utformningen av 1 § i detta kapitel. I övrigt är ändringarna av redaktionell art. Vissa allmännasynpunkter på innehållet i detta kapitel har lämnats i avsnitt 7.4.2. 1 och 2 §§ I dessa paragrafer behandlas de båda huvudformerna av tillsynsförrättningar, i1 § de regelbundet återkommande besiktningarna och i 2 § inspektionerna som utförs när tillsynsmyndighetenfinner det påkallat. I specialmotiveringen till 4 kap. 1 § har lämnatsexempel på vad som avses med föreskrifter om fartygs drift. Kontroll av utländskafartyg skall enligt 3 § ske genom inspektion. Detta överensstämmermed reglerna i sjösäkerhetslagstiftningen. I MARPOL-protokollet ges föreskrifter om hur kontrollverksamheten skall utövas . Nåaonmotsvarighet till dessa finns inte i svensk lagstiftning. Trots detta överensstämmerden praktiska tillsynen av utländska fartygi med nämnda föreskrifter. Det ärdärför angeläget att de tas upp i densvenska lagstiftningen. I 3 § har därför förts in bestämmelsersom i huvudsak svarar mot art. 5 i MARPOL-protokollet. Prop.1979/80: 167 129 Paragrafen är ny. Såsom har framhållits i avsnitt 7.4.2 kommer det - när MARPOL-protokollet skall tillämpasav - att behövas relativt omfattande regler omtillsynsförrättningar. Det bör ankomma på regeringen eller den myndighet som regeringen utseratt meddela de föreskrifter som behövs. Paragrafens förstamening kan jämföras med 16 och 18 §§ i lag och med 17 § lag, vilken paragraf hänvisar till 18 § lag. sin förebild i 1 kap. 6 § andra stycket sjösäkerhetslagen. 18 § i 1972 ärs lag har inte fåttnågon motsvarighet i den nya lagen. I1972 års lag hänvisar 16 §- som behandlar tillsyn över efterlevnaden av bestämmelserna om fartygs konstruktion och utrustning -till sjösäkerhetslagen i fräga om fartyg som är föremål förregelbundna tillsynsförrättningar enligt den lagen. Alla fartyg blir emellertid inte föremål för sådan tillsyn.Det fanns därför ett behov av att kunna utse tillsynsmyndighet för andra fartyg ändem som avses i 16 §. Med den nya uppläggningen, som innebär att tillsynen över fartygen helt regleras i vattenföroreningslagstiftningen, behövs ingen motsvarighet till 18 § i 1972 ärslag såvitt avser tillsynen över fartygen. Inte heller i övrigt torde ett sådantstadgande behövas i lagen. Paragrafen motsvarar 1 kap. 15 § i sjösäkerhetslagen. Paragrafen motsvarar 1 kap. 7 och 8 §§ i sjösäkerhetslagen. Paragrafen motsvarar 1 kap. 16 § i sjösäkerhetslagen. Prop.1979/80: 167 130 Paragrafen motsvarar 9 kap. 2 § i sjösäkerhetslagen. Paragrafen har ingen motsvarighet i gällande lagstiftning, om man bortser från bestämmelseni 5 § andra stycket sjötrafikförordningen(1962:150) som inte i första hand syftar till att regleratrafiken med handelsfartyg. Enligt paragrafen fär regeringen eller den myndighet som regerinaen utser föreskriva sädanabegränsningar av eller förbud mot trafik i svenska farvatten som behövs för att förebygga vattenföroreningar.Sädana trafikföreskrifter torde bli ett verksamt medel för att förebyggavattenföroreningar, överträdelser av föreskrifterna kan föranleda åtgärder enligt 7 kap. 4 § ochstraffansvar enligt 9 kap. 4 och 6 §§. Paragrafen har ingen motsvarighet i gällande rätt.Bestämmelsen gör det möjligtatt av miljöskäl meddela generella föreskrifterom villkor för läktring av skadliga ämnen inomSveriges sjöterritorium. Med hänsyn bl.a. till att vissa vattenområden kan vara särskiltkänsliga för föroreningar öppnas i paragrafen också möjlighet attmeddela generella förbud mot sådan läktring. Paragrafen motsvarar 14 a § lag som behandlas i prop.1978/79:176. Härutöver kan nämnas att andra meningen iparagrafen också ger möjlighet att föreskrivaunderrättelseskyldighet som avses i regel6 i bilaga IVtillHelsingforskonventionen. Denna paragraf saknar motsvarighet i gällande lagstiftning. Såsom framgår av specialmotiveringen till 4kap. 1979/80: 167 131 kritik riktas mot bestämmelsernai 6 § i såväl 1972 ärs lag som 1972 årskungörelse. 4 kap. 2 § i lagförslagethar därför fått en annan utformning ochinriktats bl.a. på att man skall kunna kräva att fartyg skall ha certifikat för att fäanvändas till sjöfart. Den regeln behöver dock kompletteras med bestämmelsersom gör det möjligt förmyndiahet att ingripa i sädana fall då ett fartyg - med gällande certifikat - företer väsentliga brister i fråga om konstruktion, utrustning eller drift som avses i 4 kap. 1 §. Ingripande börockså kunna förekomma vid överträdelser av sådanasärskilda trafikföreskrifter som utfärdas med stöd av 7 kap. 1 §. Första stycketi förevarande paragraf har utformats ienlighet härmed. Bland de åtgärder som eller annan myndighet, som regeringenutser, skall kunna vidta i sådana fallkan nämnas föreläggande attfartyget skall följa viss färdväg eller anlöpa viss hamn eller annan uppehällsplats. I paragrafens andra stycke finns en likaledes ny bestämmelse om att myndigheten fär ingripa med föreläggande att bristerna skall avhjälpas närett fartyg har brister i fråga omkonstruktion, utrustning eller drift men det inte finns tillräckliga skälför åtgärd enligt första stycket. Enligt 8 § kan sädanaförelägganden kombineras med vite, och 9 §gör det möjligt förmyndigheten att låta verkställa åtgärderna påredarens eller ägarens bekostnad. Paragrafen motsvarar i stort sett 11 § första stycketi lag (med hänvisning i 17 §i lag). I paragrafen har orden "annat som är skadligt" bytts ut mot "annat skadligt ämne". Med anledning härav har ytterligare förutsättningar för förbud eller föreläggande införts, nämligenatt det finns grundad anledning anta att svenskt territorium eller svenskaintressen i övrigt kan skadas i avsevärd män. Av 1 kap.2 § framgår vad som skall förstås med skadligt ämne.På grund härav bortfaller behovet av 1979/80: 167 132 en föreskrift motsvarande den som nufinns i 11 § tredje stycket lag. Vidare har i paragrafen - som kompletteringtill 8. i paragrafen - föreskrivits att förbud kan avse ävenlastning, lossning, läktring eller bunkring. Paragrafen överensstämmer i sak med 12 a § lag, med det tillägget att förbudkan meddelas även i fråga om lossning av eller läktring frånfartyget. Den nya föreskriften är avsedd att ökamöjligheterna att framtvinga ettfullgörande av föreskriven försäkringsskyldighet m.m. I paragrafen, som inte har någon motsvarighet i gällande rätt, anges att ett beslut om förbud eller föreläggande enligt 4 - 6 § allt efter omständigheterna får riktas mot fartygets befälhavare, redare eller ägare. Bestämmelsen har tillkommit i klargörande syfte och mot den bakgrunden att det enligt 8 § andra stycket kan sättas ut vite i beslut om förbudeller föreläggande enligt 4 eller 5 §. Paragrafens förstastycke kan jämföras med 12 § första meningen lag (medhänvisning i 17 § i 1976 årslag). I stycket föreskrivs att beslut enligt 4 eller5 § om förbud skall innehålla uppgift om de åtgärder somskall vidtas för rättelse och att beslut enligt samma paragrafer om föreläggande skallinnehålla uppgift om den tid inom vilken åtgärderna skallvara vidtagna. Paragrafens andra stycke har ingen motsvarighet i gällande rätt.Motiven för införandet av den nya bestämmelsenframgår av avsnitt 7.4.3. Paragrafen täcker11 § andra stycket lag (med hänvisningi 17 § lag). 1979/80: 167 133 möjlighet till tvängsingripande äveni det fall, då nägon underlåter att vidta en åtgärd enligtbeslut som har meddelats med stöd av 4 §. Paragrafen överensstämmer i sak med 13 § lag (med hänvisning i 17 §i 1976 ärs lag) med det tillägget att skyldigheten att anmäla beslut och vidta åtgärder gäller även när en myndighet med stöd av 4 § har förbjudit ett fartygs avgång eller vidare resa. Paragrafen motsvarar 15 § lag (med hänvisning i 17 §i 1976 ärs lag). 8 kap. Besvärm.m. Paragrafen överensstämmer i sak med 14 § och 19 § första stycket första meningen i 1972 ärs lag, till vilka bestämmelser 17 §i lag hänvisar. I paragrafen har dock gjorts det tillägget att ävenbeslut enligt 7 kap. 4 eller 6 § som harmeddelats av annan än sjösäkerhetsdirektören eller av en annan myndighet än sjöfartsverketskall underställas sjösäkerhetsdirektören. Paragrafen kan jämföras med 19 §i 1972 ärs lag, till vilken paragraf 17 § i 197 6 årslag hänvisar.