prop · G303159 · 1979-12-31 00:00:00 — 3. kreditinstitut: bankinstitut, jordbrukskassa,krediiakliebolag, finansbolag enligt lagen (1980:2) om finansbolag, försäkringsinstitut,landshypoteks-och stadshypoteksinslilulionerna. Svenska skeppshypoiekskassanoch Skeppsfartens sekundärlänekassa. Förordnande om ullåningsreglering kan avse bankinstitut. Förordnande om utlåningsreglering kan avse bankinslituleller finansbolag. Med utlåningsreglering avses att etl högsta belopp(maximibelopp) fastställes för 1. utlämnade lån, 2. beviljademen ej utlämnade län, eller för 3. garantiförbindelsersom är knutna till kredilgivning. Med utlåningsreglering avses attett högsta belopp (maximibelopp) fastställs för 1. utlämnade lån, 2. beviljade menej utlämnade län, 3. garantiförbindelsersom är knutna till kredilgivning, eller för 4. värdetav lös egendom, som finansbolag för att medverka till finansiering upplåtertill nyttjande (leasingobjekt) sedan ett förordnande om utlåningsreglering harträtt i kraft. Med lån jämställs likvid för fordringarsom Jinansholag förvärvar för att medverka till finansiering. fastställer för viss tidpunkt(beräkningstidpunkt) eller för viss lidsperiod (beräkningsperiod) maximibeloppenligt 15 § i förhållande till lånens eller garantiförbindelsernas storiekvid viss tidpunkt eller på annat sätl. Därvid får ge skilda reglerför utläning eller garantiförbindelser avseende olika ändamål. faslsläller för en viss lidpunkt(beräkningstidpunkt) eller för (beräkningsperiod) ettmaximibelopp enligt 15 § i förhållande till lånens eller garantiförbindelsernasstorlek eller leasingobjekiens värde eller på annat sätt.Därvid får ge skilda regler för utlåning, garantiförbindelser ellerleasingobjekt avseende olika ändamål. Förordnande om räntereglering kan avse kreditinstitut och,i fråga om inlåning, även annan som driver inlåning på räkning av det slag bankallmänndigen begagnar. Förordnande om räntereglering kan avse andrakreditinstitut än finansbolag och, i fråga om inlåning, även annan som driverinlåning på räkning av det slag bank allmänt begagnar. Särskildavgift skall uigöra, vid åsidosättande av föreskrifl i fråga om 1. likviditets-eller kassakrav, elt belopp som svarar mot ränla pä underskottet för lidenfrån föregående beräkningstidpunkt eller, om tidigare beräkning ej skett, fråndel föreskriften trätt i tillämpning, varvid räntesatsen för är fär i fräga omlikviditetskrav överstiga diskonto med högst ochi fråga om kassakrav uppgå till högst två gånger diskontot. 2. utlåningsreglering, elt belopp som för tiden från föregåendeberäkningstidpunkt eller, om lidigare beräkning ej skett, från det föreskriftenträtt i tillämpning eller för beräkningsperiod svarar mot ränla pä det beloppmed vilket utlåningen överskridit Jästställd gräns, varvid räntesatsen för årfår med högst överstiga diskonto, 2. utlåningsreglering, elt belopp som för tiden från denföregående beräkningstidpunkten eller, om en lidigare beräkning ej sketl, fråndet föreskriften trätt i tillämpning eller för beräkningsperioden svarar molränta pä det belopp med vilket utlåningen eller leasingobjektens värdeöverskridit den fastställda gränsen, varvid räntesatsen för är får överstiga diskonto. 3. emissionskontroll,högsl av hela lånesumman av den för lånet bestämdalängsta löptiden, 4. allmänplaceringsplikt, etl belopp som för beräkningsperiod svarar mot ränta på dendel av ålagd placeringsplikt för perioden eller för perioden och tidigareberäkningsperioder sammantagna som ej uppfyllts, varvid räntesatsen för år fårmed högst överstiga diskonto, 5. särskildplaceringsplikt, högst av den del av ålagd placeringsplikt som ejuppfyllts. 1979/80:159 105 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 6. räntereglering, två gånger detbelopp med vilket räntan avvikit från den ränta som skolat utgå enligtfastställd räntesals. Vid tillämpning av första stycket 1 får utjämning skemellan överskott och underskott under två eller flera perioder och räntanberäknas på det genomsnittliga underskottet. Denna lag träder i kraft . 1979/80:159 106 Lagmed bemyndigande att meddela föreskrifter om betalningsvillkor vid kontoköp Regeringen får meddela föreskrifter om debetalningsvillkor som säljare eller kreditgivare skall tillämpa vid konloköp påkredit av varor, tjänster eller andra nyttigheier. Dennalag träder i kraft . Prop.1979/80:159 107 Lagom ändring i konsumentkreditlagen (1977:981) Härigenom föreskrivs att 30 § konsumentkreditlagen (1977:981) skall ha nedan angivna lydelse. Bestämmelserna i 8 och 9 §§ gäller ej kreditköp för vilkaföreskrifter om kontantinsats har meddelats med slöd av lagen (1975:90) medbemyndigande att meddela föreskrifter om betalningsvillkor vid yrkesmässigförsäljning av bilar. Bestämmelserna i 8 och 9 §§ gäller ej kreditköp för vilkaföreskrifter om kontantinsats har meddelats med stöd av lagen (1975:90) medbemyndigande att meddela föreskrifter om betalningsvillkor vid yrkesmässigförsäljning av bilar. Bestämmelserna I 8 och 9 §§ gäller inte heller kreditköpför vilka föreskrifter om betalningsvillkor har meddelats med stöd av lagen(1980:00) med bemyndigande all meddela föreskrifter om betalningsvillkor vidkontoköp. Denna lag Iräder i kraft . Prop.1979/80:159 108 Närvarande: justitierådet , regeringsrådetHellner, justitierådet . Enligt lagrådet den 7 mars 1980tillhandakommet utdrag av protokoll vid regeringssammanlräde den 28 februari1980 har regeringen på hemställan av statsrådet beslutat inhämlalagrådets yltrande över förslag till 1. lag om ändring i lagen (1974:922) om kredilpoliliskamedel, 2. lag medbemyndigande atl meddela föreskrifter om betalningsvillkor vid kontoköp, 3. lag om ändringi konsumenlkreditlagen (1977:981), Förslagen har inför lagrådetföredragits av hovrättsfiskalen . Förslagen föranleder följande yttrande av lagrådet: Förslaget till lag om ändring i lagen om kreditpolitiskamedel 30 § innehåller regler för beräkningen av den särskildaavgift som enligt 29 S utgår vid överträdelse av föreskrift sommeddelats med slöd av lagen. Reglerna för avgiftsberäkningen vid åsidosättande av föreskrift om utlå ningsreglering relaterar avgiften via en på visst sätl bestämd procentsats till det belopp, med vilket fastställd kreditvolym överskridils. Utlånings reglering innefatlar enligt 15 § i nuvarande lydelse fastställande av maximi belopp för utlåning och för garanliförbindelser, som är knutna till kredil givning, och skall enligt det remitterade förslagel också kunna avse maxi mibelopp för finansiering av leasingobjekt. För bestämmandet av storleken avdet överskridande av utlåningsreglerings maximibelopp, som skall läggas tillgrund för avgiftsberäkningen, ger 30 § i den nuvarande lydelsen uttryckliga regler medavseende på ullåning. I den föreslagna lydelsen av 30 S ges i överensstämmelse med den samti digt föreslagna ändringen av 15S regler med avseende på kredilgivning genom leasing. Däremoi saknas såväl i gällande lydelse som i den föreslag na lydelsen regler med avseende på överskridande av maximibelopp för garantiförbindelser. Uppenbariigen skall här samma regler gälla som vid överskridande av maximibelopp för utlåning och leasing. Delta bör komma (ill synes i paragrafen genom alt garantiförbindelserna - på motsvarande säll som skett i I6§ - blir uttryckligen nämnda i lagtexten, lämpligen genom alt i 30§ första slycket 2. ordel "garantiförbindelserna"skjuts in omedelbarl före de nu lillkommande orden "eller leasingobjektensvärde". Förslagen föranleder ingen erinran. 1979/80:159 109 Närvarande: statsministern , ordförande, ochstatsråden , , , , , Mogärd. ,Åsling, Söder. Krönmark, Burenslam , . ,, , , , Pelri Proposition med förslag till lag om ändring i lagen(1974:922) om krediipolitiska medel, m. m. Föredraganden anmäler lagrådels yttrande' över förslagtill 1. lag om ändring i lagen (1974:922) omkredilpoliliska medel, 2. lag med bemyndigande alt meddela föreskrifterombetalningsvillkor vid konloköp, 3. lag om ändring ikonsumentkreditlagen (1977:981). Föredraganden redogör för lagrådets yttrande och anför. Lagrådet har i endasl ett avseendeföreslagil ändring i de remitterade lagförslagen. Ändringen föreslås i 30! }försia slycket 2 lagen om kredilpoliliska medel och har lill syfle attförtydliga alt den särskilda avgifi som enligt 29 § kan ulgå vid överträdelseav en föreskrift som har meddelats med slöd av lagen kan avse ocksågarantiförbindelser som är knulna lill kredilgivning. Jag instämmer i vadlagrådel har föreslagit och förordar således att 30 § lagen om kreditpolitiskamedel ändras i enlighet med lagrådets förslag. Jag vill i detta sammanhang ta uppnågra frågor som berör finansbolagen. Finansieringsföretagens föreninghar i en skrivelse lill regeringen begäri en ändring ilagen om finansbolag, varigenom beteckningen finansbolag skulle förbehållas debolag som omfattas av lagen. ' Beslut om lagrådsremiss fatlat vid regeringssammanträdeden . Prop.1979/80:159 IIO tillkomsten av lagen om finansbolag uttalades såväl ipropositionen som av näringsutskotlei att en sädan beslämmelse inte bordeinföras i lagen. Som skäl angavs bl.a. att andra företag som har ordelfinansbolag eller liknande i sin firmabeteckning skulle ivingas ändra denna,vilket skulle innebära etl stort ingrepp i nuvarande ordning. Delta ansågs inteskäligl med hänsyn lill all del inte krävs tillstånd för etl företag all blifinansbolag (prop. 1978/79:170 s. 27-28, NU 1979/80:23 s. 13-14). Riksdagengodtog denna ståndpunkt. De nämnda skälen gäller alltjämt och del finns enligtmin mening inle några nya omständigheter som skulle kunna föranleda etl ändratslällningstagande. Jag anser därför atl en bestämmelse av den arlFinansieringsföretagens förening har föreslagil inle bör införas i lagen. har vidare i en skrivelselill regeringen lagil upp en fråga om finansbolagenskapitaltäckning. Enligt 7 S lagen om finansbolag skall finansbolag ha elt egetkapiial som är betryggande i förhällande till bolagels upplåning. Delta skallenligt huvudregeln anses vara fallet om upplåningen inte överstiger tolv ochen halv gånger bolagels egel kapital. Som eget kapital skall därvid anses vadsom enligt 57 § lagen (1955:183) om bankrörelse gäller som egel kapital. Enligtpunklen 2 i övergångsbestämmelserna får emellerlid förelag som vid lagensikraftträdande driver finansieringssverksamhet och som inte uppfyller kravelpä egel kapital ulan hinder av della fortsätta verksamhelen lill ulgängen av år1982. har framhållit bl.a. all hänvisningenlill lagen om bankrörelse i fråga om vad som skall anses som eget kapitalinnebär att som eget kapital vid tillämpningen inte får räknas sädanagarantifonder som finns hos flera bankägda finansbolag. Föreningen har vidarehävdat all sådana förlagsbevis som finansbolagen ger ul inte skulle få räknasin i del egna kapilalel. eflersom de inle är avsedda för den allmänna rörelseni motsats till vad som i banklagstiftningen lorde avses med begreppetförlagsbevis. De nu berörda frågorna harbelydelse utöver finansbolagens kapital-täckning. Bl.a. berörs bankernaskapitalläckning för sådana medel som placeras i vissa finansbolagsgaranlifonder och bankernas räll atl förvärva sädana reverser med förlagskaraktärsom inle är avsedda för den allmänna rörelsen och som ulges av finansbolagen.De väckta frågorna kräver närmare överväganden och kan därför inle lösas nu.Della är inle heller nödvändigl med hänsyn till att den övergångsbestämmelsesom jag har redovisal aktualiserar de berörda frågorna för nu exislerandeföretag först efter en övergångsperiod av 2 1/. Frågan bör emellerlid fä ensnar lösning med hänsyn till förelagens möjligheter alt planera sin verksamhet.Inom ekonomidepartementet pågår arbetet därmed och föreningens skrivelseremissbehandlas f.n. Jag vill framhålla atl frågans lösning givetvis måsle blisädan all finansbolagens förmåga all bedriva sin rörelse så långt möjligtfrämjas. Jag övergår nu lill frågan om kompetensfördelningen mellanbankinspek- Prop.1979/80:159 111 tionen och konsumeniverkel i fråga om tillsynen överfinansbolagens verksamhet, Somjag har nämnt träder lagen (1980:2) omfinansbolag i kraft . Enligt den lagen skall de bolag somomfattas av lagen stå under lillsyn av bankinspektionen (9 S). 1978/79:170 med förslagtill lag om finansbolag, m.m. behandlas även frågan hur kompetensfördelningenbör vara mellan bankinspektionen och när det gäller lillsynenligt annan lagstiftning som kan röra finansbolags verksamhel. Det gällerfrämst lagen (1971:112) om förbud mot oskäliga avtalsvillkor(avtalsvillkorslagen) och konsumentkreditlagen (1977:981). Frän avtalsvillkorslagenstillämpningsområde undanlas f n. verksamhet som står under bankinspektionenstillsyn. Föredraganden fann (prop. s. 37) alt det inte var lämpliglalt låta avlalsvillkorslagen, som har gällt sedan den , upphöra attgälla för de finansföretag, bl.a. kontokortsföretagen, pä vilka lagen omfinansbolag skall bli lillämplig. I propositionen föreslogs därför attfinansbolagen l.v. alltjämt skulle omfattas av avlalsvillkorslagen. Slutligställning lill frågan om avialsvillkorslagens tillämpning pä finansbolagenborde tas först sedan banklagsulredningens (Fi 1976:04) förslag tillgränsdragning mellan bankinspeklionens och tillsynsomrädenförelåg. Enligt föredraganden borde det i prakliken ankomma påbankinspeklionen att övervaka att företagen inte i sin verksamhet använder sigav oskäliga avtalsvillkor. Inspektionen borde dock samråda medkonsumentverket. I den män det fanns anledning all ingripa mol företag med stödav avtalsvillkorslagens sanklionssyslem fick bankinspektionen ochkonsumentombudsmannen (KO) samverka, i sista hand genom att Kö förde talan hosmarknadsdomstolen. Tillsynen över efterlevnaden avkonsumentkreditlagen tillkommer . Detta gäller dock inle omverksamhelen stär under tillsyn av bankinspektionen. Beträffande denna lag hari proposilionen inte föreslagils någon särbeslämmelse för finansbolagens del.Tillsynen enligt konsumenlkreditlagen över deras verksamhet kommer alltså attöverflyttas på bankinspektionen när lagen om finansbolag träder i kraft. Vid behandlingen av lagen omfinansbolag i log näringsulskollel upp frågan omkompetensfördelningen mellan bankinspektionen och inom delkonsumenträttsliga området (NU 1979/80:23 s. 16 f). Utskottet har dock inteansell sig kunna la ställning lill denna fråga på föreliggande material ulanlålil regeringens förslag i denna del anstå l.v. Enligt näringsulskollel borderegeringen - om möjligt på basis av banklagsutredningensarbete - framlägga kompletlerande beslutsunderlag i så god tid allföljdlagstiftningen lill lagen om finansbolag kan träda i krafl meddenna . Enligt ulskollet är del angeläget atl del begärda beslutsunderlagetberör såväl den formella kompetensfördelningen mellan myndigheterna somförutsättningarna för informell arbetsfördel- Prop.1979/80:159 112 ning och annan praktisk samverkan dem emellan. Frågan omde båda myndighelernas personalresurser för verksamhel på del här aktuella områdetbör också belysas. Jag avser atl nu lägga fram det begärda beslutsunderlaget. Del har lillkommilell flertal lagar, som syflar lill all stärka konsumenternas ställning iförhållande lill näringsidkarna. Vissa av dessa lagar är näringsrältsliga ochavser all skydda konsumenterna som kollekliv. Andra lagar är civilrältsliga ochinriktade på alt stärka den enskilde konsumeniens ställning i förhällande lillnäringsidkaren. Del finns också lagar som är av såväl näringsrältslig somcivilrältslig karaktär. Tillämpningen av denna konsumenlrättsliga lagstiftninghar i huvudsak anförtrotts /KO och . Emellertidhar lagstiftningen ett vidsträckt tillämpningsområde och omfattar delvis bl.a.verksamhet som slår under bankinspektionens tillsyn. Detta har medfört vissagränsdragningsproblem beträffande tillsynsmyndigheternas ansvarsområden. Jag skall här lämna en översiklligredogörelse för de lagar på områdel som främsl är av inlresse när del gällerkompetensfördelningen mellan konsumenlverkel/KO och bankinspektionen, nämligenavlalsvillkorslagen (1971:112). marknadsföringslagen (1975:1418) ochkonsumenlkreditlagen (1977:981). Avtalsvillkorslagens huvudsyfte äratt la lill vara konsumenternas intressen när del gäller utformningen avkonlraklsformulär inom olika branscher. 1 della syfte innehåller lagen engeneralklausul (IS), enligt vilken kan förbjuda näringsidkareatl i fortsättningen använda avtalsvillkor som med hänsyn lill vederlaget ochövriga omständigheter är atl anse som oskäligt mot konsumenten. Avlalsvillkorslagen bygger påtanken atl KO skall övervaka marknaden och ta upp förhandlingar med företrädareför näringsidkarna i syfte atl fä till slånd ändring i sådana avtalsvillkor somkan anses oskäliga. KO skall härvid i första hand försöka uppnå ändringar påfrivillig väg. men om förhandlingarna blir resultatlösa kan KO föra lalan införmarknadsdomstolen om förbud enligt generalklausulen. Beslular KO för visstfall att inte ansöka om förbud, får enligt 3S ansökan göras av sammanslulningav näringsidkare, konsumenter eller löntagare. Handläggningen av ärenden hosdomstolen regleras i lagen (1970:417) om marknadsdomstol. Fall som inle är avslörre vikl fär prövas av KO och kan avgöras genom förbuds-föreläggande. Sådantföreläggande innebär att den som antas ha använl oskäligt avtalsvillkor av KOföreläggs förbud vid vite alt forisälla därmed. Godkänns föreläggandet, gällerdet som förbud som meddelals av . Näringsidkare är skyldigall på KO:s anmaning komma in med yllrande eller upplysning i förbudsärende. KOkan förelägga vite. om anmaning inle ållyds. Avlalsvillkorslagen är enligt 2S inle lillämplig i frågaom verksamhet Prop.1979/80:159 113 som står under tillsyn av bankinspektionen ellerförsäkringsinspektionen. Anledningen lill att bankerna har undantagits frånavialsvillkorslagens lillämpningsområde är att bankinspektionen enligtbanklagstiftningen har möjlighel att konlrollera de villkor som användsgentemot bankkunderna. 1971:15 med förslag till lag om förbud molotillbörliga avtalsvillkor, m.m. (s. 69) framhöll föredraganden att det ärnaluriigt atl bankinspeklionen svarar för övervakningen av de avtalsvillkorsom används av bankerna i förhållande lill allmänheten. Föredraganden pekadeäven på del intresse som de penningvårdande myndigheterna kan ha av att anläggaspeciella penningpolitiska aspekter på villkoren för bankernas kredilgivning. Marknads fö ringslagen har lill ändamål att främjakonsumenternas intressen i samband med näringsidkares marknadsföring av varor,tjänster och andra nyttigheier och all molverka marknadsföring som ärolillböriig mot konsumenter eller näringsidkare (l§). Uttrycket "nyttighet"har i lagen en vidsträckt innebörd och omfattar bl.a. krediler (prop.1975/76:34 s. 125 0. Lagens cenirala bestämmelser ulgörs av tregeneralklausuler, som i allmänna ordalag anger vad en näringsidkare har attiaktta vid sin marknadsföring och som gör det möjligt att förbjuda vissamarknadsföringsåtgärder och att ålägga marknadsföraren atl lämna vissinformalion. Generalklausulerna behandlar olillböriig marknadsföring (2 S),informationsskyldighet (3 S) och produktsäkerhet m.m. (4 S). Beträffande handläggningen avförbuds- och informationsfrågor enligt marknadsföringslagen gäller i huvudsaksamma ordning som enligt avtalsvillkorslagen. Förutom förbudsföreläggandefinns informalionsföreläg-gande som ger KO möjlighet alt själv pröva frägorrörande Underlätelse alt lämna information i fall som inte ärav större vikl. Omnågon har meddelats förbud eller åläggande utövar KO tillsyn över alt förbudeteller åläggandel ållyds. För detta ändamål kan KO från den som avses medförbudet eller åläggandet, i sista hand med användande av vite, infordraupplysning, handling och liknande. Marknadsföringslagens lillämpningbygger i praktiken i stor utsträckning på utrednings- ochförhandlingsverksamhet. Denna verksamhel baserar sig huvudsakligen påförarbetena till lagstiftningen och på regler i KO:s instmktion. Avförarbetena (prop. 1975/76: 34 s. 95 f, 107 ff och 126) framgår att frågor ommarknadsföring i försia hand skall lösas genom förhandlingar mellankonsumentverket/KO och berörda företag eller branschorganisationer. Del sloraflertalet ärenden har klarats av på detta sätl. Enligt konsumentverkelsinstmktion (,''FS 1979: 826) åligger det verket att bl.a. utarbeta riktlinjerför företagens marknadsföring och produktutformning. Marknadsföringslagen ärutan undantag tillämplig på all näringsverksamhet och omfaltar alltså ävenverksamhet som står under bankinspektionens tillsyn. Härigenom är exempelvisbankerna underkastade del kontroll- och sanklionssyslem som tillkommerkonsumentverket/KO och enligt denna lag. 8 1979/80. Prop.1979/80:159 114 Vid tillkomsten avmarknadsföringslagen behandlades lagens förhällande till speciallagstiftningsom innehåller bestämmelser om bl.a. informationsplikt. 1975/76: 34med förslag lill marknadsföringslag, m. m. (s. 113) ansåg föredraganden attreglerna om informationsplikt i marknadsföringslagen bör vara generella ochall uttryckligt undantag inle bör göras i fråga om specialreglerade områden.Denna ståndpunkt grundades i första hand pä all specialregleringarna ofta harmera begränsai syfte i fråga om informalionen än reglerna imarknadsföringslagen. Enligt föredraganden tar specialreglerna mera sikte påvarors beskaffenhet och märkning än på marknadsföring och reklam. De generellainformationsreglerna måste ses som ett komplement lill sådana regler.Föredraganden framhöll vidare att enligt hans mening de här angivna principernakan tillämpas utan atl det uppstår konflikter mellan de olika regelsystemeneller mellan de myndigheter som skall lillämpa dem. Uppkommandegränsdragningsproblem borde kunna lösas genom atl myndigheter som handläggerlikartade frågor om information har ett nära samarbete. Enligt föredragandenborde normall inte frågor tas upp enligt marknadsföringslagen, som det ankommerpå annan myndighet att behandla inom ramen fören specialreglering, om inte denandra myndigheten begår eller samtycker till delta. Konsumentkreditlagen har till syfteatl stärka konsumenternas ställning i kredilsammanhang. Lagen gäller för allaformer av kredit. Med kredit avses betalningsanstånd och län. Näringsidkare åläggs enligt 5 och 6SS att vid marknadsföring av kredit lämna information om den effektiva räntanför krediten. Informationen skall lämnas vid annonsering, skyltning ochliknande. Gäller det kredit för förvärv av en bestämd vara. tjänst eller annannyttighet skall näringsidkaren även ange kreditkostnaden och kontantpriset.Förutom den nämnda allmänna informationen skall näringsidkaren innankreditavtal ingås i enskilda fall lämna konsumenten skriftlig upplysning iangivna hänseenden. Skyldigheten att informera åvilar iprincip alla kreditgivare, således även t. ex. banker, och omfattar allakrediler inom konsumentkreditlagens område, alltså även konlokrediter.checkräkningskrediler och andra forllöpande krediter. Konsumentkreditlagen innehållervidare bl.a. särskilda beslämmelser om kreditköp. Somjag redan lidigare nämnt iavsnitt 2.5 i lagrådsremissen skall näringsidkare vid kreditköp la utkontantinsats av konsumenien i enlighet med god sed på marknaden.Näringsidkares rätt att göra förbehåll om återtaganderätt är begränsad enligt15 S tredje stycket. Sådana förbehåll får inte användas vid försäljning avvaror, som med hänsyn lill sin beskaffenhet eller sitt värde eller på grund avförhållanden på marknaden inte är lämpade som kreditsäkerhet. Konsumentkreditlagens beslämmelserom marknadsföring av kredii och kontantinsats anknyter tillmarknadsföringslagens regelsystem. Underlätelse att vid marknadsföring avkredit lämna erforderlig information skall Prop.1979/80:159 115 sålunda bedömas med tillämpning av generalklausulen ominformation i 3 S marknadsföringslagen, och åsidosättande av bestämmelserna omkontantinsats skall betraktas som otillbörlig marknadsföring enligt generalklausuleni 2 S marknadsföringslagen. På motsvarande sätt anknyler bestämmelserna omanvändning av förbehåll om återtaganderätt vid kreditköp tillavtalsvillkorslagen.