prop · G3039 · 1979-12-31 00:00:00 — I annatfall upphör försäkringen med retroaktiv verkan, dvs. fr. o. m. förfallodagen.Det innebär å ena sidan atl försäkringsbolaget under tidsfristen står ettansvar utan att vara berättigat till premie, om inte försäkringstagaren behöverta försäkringen i anspråk . Försäkringstagaren skulle alltsåkunna få ett intresse av att vänta med att betala premien för att se om detinträffar något försäkringsfall. Å andra sidan är han vid underiåten betalninghelt utan försäkringsskydd, om det senare visar sig alt ett försäkringsfall isjälva verkel hade inträffal under tidsfristen. Regler som på detta sätt öppnarmöjligheter till spekulation från försäkringstagarens sida är enligt min meninginte lämpliga. Riskenför spekulation av detta slag motverkas i någon mån av att den som betalar ävenganska lång lid efler det att tidsfristen har löpt ut för erlägga full premie,trots att försäkringsbolagel inte längre har något ansvar för den lid som dåhar förflutit från förfallodagen. Att försäkringstagaren i efterhand får betalaför den lid under vilken försäkringsbolaget har hafl etl villkorligt ansvar kanjag i och för sig godta, trots all premien för denna lid egentligen utges medför högt belopp med hänsyn lill all skador som har inlräffat under den lideninie ersätts om de visar sig försl . Däremot anserjag det inteacceptabelt all försäkringstagaren skall behöva betala premieräven förden lidefter tidsfristens utgång dä försäkringsbolaget aldrig har stått något ansvar.Förslaget strider i denna del mot den principiella inställning som jag harredovisat i avsniti 2.5, nämligen att etl försäkringsbolag inte bör kunna krävapremier för en lid under vilken bolaget har fritagit sig från ansvar. Förslagelmedför i själva verket att försäkringstagaren på grund av sin belalningsförsummelsedrabbas av en påföljd i form av högre premie. En påföljd av detta slag böremellertid enligt min mening redovisas öppet och inte ges sken av atl utgöra ennormal premiebetalning. Det förefaller f ö. tveksamt om risken för att drabbasav denna högre premie ulgör någon effektiv spärr mot det slag av spekulationsom jag nämnde. Försäkringstagaren kan ju lätt undgå den högre premiengenom all i stället vända sig till ett annat försäkringsbolag, där han församma eller nästan samma premie kan få en ny försäkring för en hel försäkringsperiod. 1979/80:9 58 Försäkringsrältskommitténsförslag har inte några sådana nackdelar som Betalningen av jag nu har berört.Förslaget innebär i stället att försäkringstagaren under tidsfristenhar ett absolut försäkringsskydd som försäkringsbolagel harrätt lill premie även om försäkringstagaren inte fortsäller Däremol blir bolaget inte berättigat till premie för tiden efterdet au försäkringsskyddet upphör. En fördel med kommittéförslaget är vidareatl del rättstekniskt är betydligt enklare än försäkringsbolagens förslag I valet mellan dessa båda förslag förordar jagalltså försäkringsrätiskom- mitténs.För att inte försäkringstagarna också med detta förslag skall få ett gralisskyddunder liden efter förfallodagen till dess att försäkringsskyddet upphörfordras dock att försäkringsbolagen fullföljer kraven på premie för dennalid så långt det är ekonomiskt försvarbart. försäkringsbolagenatt överväga hur dessa premiefordringar skall kunna tas ut på smidigaste sätt. Därvid bör bolagen kunna tillgodogöra sig de erfarenheiersom finns i fråga om den obligatoriska trafikförsäkringen. Liksompå det området torde redan ganska enkla ålgärder kunna ge förhållandevisgoda resultat (se prop. 1977/78:16 s. 48). Riskenför att försäkringslagarna skall utnyttja premiebetalningsfristerna för attskaffa sig en obehörig kredit bör kunna minska ytterligare, om de dessutomdrabbas av något slags sanktion vid avsiktliga dröjsmål med belalningen. Enskälig förseningsavgift är enligt min mening att föredra framför en sanktion iform av förhöjd självrisk e. d. Jag förordar därför att försäkringsbolagen gesmöjlighet att, om de anser det lämpligl, ta in bestämmelser om en sådan avgifti försäkringsvillkoren. Trotsdet sagda måste man räkna med all den av kommittén föreslagna ordningen kanmedföra vissa ökade kostnader för bolagen. Någon mer beaktansvärd fördyring avpremierna behöver man dock enligt min mening inte befara. Som nämnts ersätterbolagen efter en skönsmässig prövning vissa skador som harinträffat efter det an försäkringstagaren har kommil i dröjsmål medbelalningen. Bolagen är, som framgått, också själva beredda au för framtiden geförsäkringslagarna en starkare ställning vid betalningsdröjsmål, med dekoslnader som är förenade härmed. Sammanfattningsvisföreslårjag an en försäkringstagare, som fastän han har blivit krävd på premieninte har betalt , skall få ytterligare en påminnelse och en ftist på 14dagar innan försäkringsskyddet upphör. anser jag att detsenare meddelandet bör ha formen av en uppsägning av försäkringen. Imeddelandet bör försäkringstagaren erinras om att försäkringen trotsuppsägningen inte upphör, om han betalar premien innan uppsägningstiden löperut. Beträffandeen uppsägning på grund av dröjsmål med premiebetalningen skall enligtkommitténs förslag lillämpas samma regler som då försäkringsbolaget i annatfall säger upp försäkringen för upphörande under försäkringsliden (se avsnitt2.7.1). Detta är även enligt min mening lämpligt. Prop.1979/80:9 59 uppsägningstidpå Mdagarsomjag nysshar förordat böralllsåböria löpaden Betalningen av premierdag då bolaget avsände meddelandet om uppsägningen lill försäkringstagaren.Gör denne sannolikt att meddelandet har försenats eller inte kommit fram pågrund av omständigheter som han inte har kunnat råda över, bör försäkringendock upphöra tidigast efter den dag då meddelandet kom honom tillhända och senast efter den dag då bolaget avsände meddelandet tillhonom. Försäkringstagarenbör vidare ha möjlighet att få uppsägningen prövad av domslol, om hanundantagsvis skulle anse an försäkringsbolaget inte har fog för uppsägningen därföratt premien i själva verket har betalts i rätt lid. Liksom när det annarsgäller en uppsägning från bolagets sida bör frislen föratt väcka talan vid domslol i allmänhet vara en månad, räknat från den dagbolaget sade upp försäkringen och angav skälen för silt beslul samt erinradeförsäkringstagaren om vad han skall iaktta, om han vill få beslutet prövat. Bestämmelsernai försäkringsavtalslagen om påföljder vid dröjsmål med premiebetalningen innehållerinte någol undanlag för del fall att försäkringstagaren av särskilda skäl harvarit förhindrad att belala premien i rätt lid. I Allmänna bestämmelser 1976föreskrivs emellertid alt ett kortare dröjsmål med betalning av premie på grundav lillfällig bortovaro eller jämförbar omständighet inte inverkar på bolagetsansvarighet, dvs. ansvarigheten upphör inte om dröjsmålet har en sådan orsak. kan en försäkringstagare under speciellaomständigheter behöva ett skydd vid ursäktliga dröjsmål med premiebetalningenutöver det som lidigare har förordats. Kommittén tänker då på sådanasituationer där försäkringstagaren inte har kunnal betala premien i rätt liddärför atl han har varit allvarligt sjuk eller berövats friheten eller därföran han inte har fått ul pension eller intjänad lön från huvudsakliganslällning. Om dröjsmålet beror på en sådan eller annan liknande oväntadhändelse, bör en uppsägning på grund av dröjsmålet inte kunna fö verkan förränhindret har fallit bort eller dröjsmålet har varat mer än tre månader.Kommittén föreslår en beslämmelse av detta innehåll. En ledamot av kommitténanför i en skiljaktig mening att försäkringstagaren när det gäller ell hinderav ekonomisk natur bör vara skyldig atl anmäla hindret inom en viss lid. Avremissinstanserna har försäkringsjuridiska föreningen avstyrkt kommitténsförslag, som enligt föreningens mening är obehövligt. har ifrågasattlämpligheten av förslaget när det gäller ekonomiska hinder, medan hovrättoch anser au en försäkringstagare som hardrabbats av ett sådanl hinder skall för att få åberopa hindret vara skyldig ananmäla del inom en viss lid. 1979/80:9 60 harinte kommenterat förslaget i denna del. Förmin del anser jag det rimligt att en försäkringstagare som inte har kunnat betala premien pä grund av sådana fysiska eller ekonomiska hinder som kommittén har nämnt skall fö behålla silt försäkringsskydd till dess att hindret har upphört, dock längst . I och för sig finns det skäl som talar för au försäkringstagaren åläggs en skyldighet att inom anmäla hindret för försäkringsbolaget,som ju annars inte gärna kan känna lill detta. En sådan anmälningsplikt måste dock sanktioneras på någol sätt. En sanktion som innebär alt försäkringstagaren går miste om försäkrings skyddet står emellertid enligt min mening inte i rimlig proportion lill själva försummelsen. Och någon annan sanktion är det svårt atl tänka sig. skäloch med tanke pä att det här rör sig om sällsynta fall anserjag atl man böravstå från alt i lagen föra in en anmälningsskyldighet av detta slag. Någothinder finns dock inte mot att försäkringsbolaget i premieavin anger atl densom är förhindrad atl betala premien i rätt tid bör anmäla detta tillbolaget. 2.8.4Betalning av premie sedan försäkringen har upphön Deregler som jag lidigare har förordat innebär atl en försäkring inte upphör pågrund av dröjsmål med premiebetalningen förrän försäkringstagaren först harkrävts på premien och sedan förfallodagen har inträtt har fött en påminnelse ombetalningen saml ytteriigare en frist . Om premien inte heller dåbetalas och försäkringen därför upphör, kan man i de flesta fall utgå från attförsäkringstagaren inte längre vill ha försäkringen. kan detemellertid hända att försäkringstagaren betalar premien försl sedanförsäkringen har upphört. Fräga uppkommer dä hur försäkringsbolaget skall förfaramed denna premie. förslag skall en sädan betalning innebära attförsäkringstagaren anses ha begärt en ny försäkring från klockan noll dagenefter den då premien betalades. Vill försäkringsbolaget inte meddela en sädan försäkring,skall bolaget avsända en skriftlig underrättelse till försäkringstagaren omdelta från den dag då betalningen mottogs. Annars skall enligtförslaget en ny försäkring anses ha tecknats från den tidpunkt som nyssnämndes. Remissinstansernahar i allmänhet inte kommenterat delta förslag. avstyrker dock atl en bestämmelse av detta innehåll införs i lagen.Under alla omständigheter bör en sådan bestämmelse enligt riksförbimdeis meningförses med en tidsgräns för när betalningen skall kunna få verkan som enbegäran om en ny försäkring. anserjag att det behövs en bestämmelse som klargör vilken verkan enbetalning har som görs efter del att försäkringen har upphört att gälla. Delsynes naturligt atl betrakta betalningen som en begäran om en Prop.1979/80:9 61 Jag kan inte se att det finns något behov av att föreskriva en Betalningen av inom vilken betalningen måste göras för att fådenna verkan. Jag tillstyrker därför kommitléns förslag. Jagvill tillägga att, om en premie betalas sedan en försäkring har upphört attgälla, det inte finns någol hinder mot att försäkringsbolagel då avräknar vadsom kvarstår av lidigare obetalda . Hur den återstående delen av premienskall behandlas i denna situation återkommer jag till i specialmotiveringen. Enförsäkringstagare kan i vissa fall bli skyldig att under löpande försäkringslidbetala en särskild premie ulöver den som har avtalats vid försäkringstidensbörian. En sådan lilläggspremie kan vara en följd av atl försäkringen påförsäkringstagarens begäran har utvidgats till att omfatta ett nyttförsäkringsmoment. Tilläggspremien kan vidare föranledas av att försäkringstagarenhar begärt atl försäkringsbeloppet eller annat försäkringsvillkor, t. ex. ifråga om självrisken, skall ändras under försäkringsliden. Slutligen kan ocksåförsäkringsbolaget i undantagsfall påkalla en ändring av försäkringsvillkorensom kan leda till en premiehöjning (se avsnitt 2.7.2). Enligtförsäkringsavialslagen gäller samma regler för belalningen av tilläggspremiersom för belalningen av första premien. I Allmänna bestämmelser 1976 behandlassådana tilläggspremier som i sin helhet har föranlelts av atl försäkringen harutökats med elt nytt försäkringsmomenl också på samma säu som första premienfören nytecknad försäkring. En försummelse att betala denna lilläggspremie kanmedföra alt försäkringsskyddet enligt del nya momentet upphör. När enlilläggspremie i andra fall inte betalas efter del att premieavinskickades ut, innebär emellertid de allmänna bestämmelserna attförsäkringsskyddet gäller fullt ut, men endast under den som svararmot den premie som redan har betalts. Försäkringsbolaget har dock även rättatt säga upp försäkringen med anledning av dröjsmålet. Därvid torde 13 Sförsäkringsavtalslagen bli tillämplig, vilket innebär att försäkringen upphörefter . är det lämpligt att ha särregler ombetalningen av sådana lilläggspremier som inte föranleds av att försäkringenutökas med ett nytt moment. Kommitténs förslag innebär att om tilläggspremieninte betalas efter den dag dä försäkringsbolaget skickade ut dennya premieavin, för bolaget räkna om försäkringstiden för den ändradeförsäkringen med hänsyn till den premie som har betalts. Sedan en skriftligunderrättelse om delta har avsänts till försäkringstagaren, skall försäkringen enligtkommittéförslaget gälla under den kortare lid som följer av omräkningen. Remissinstansernahar i allmänhet lämnat förslaget ulan erinran. hardock påpekat att det i vissa fall inte längre återstår någol avförsäkringstiden sedan den har räknats om enligt kommitténs förslag. anserjag att en lilläggspremie bör betalas inom samma lid som försiapremien för en nytecknad försäkring, dvs. dagar efter den dag dåförsäkringsbolaget avsände ett skriftligt meddelande till försäkringstagarenmed krav på premien. Om en tilläggspremie inte betalas , pas.saremellerlidinte reglerna om påföljder fören försenad betalning av försia premien. Det kaninte gärna tänkas att försäkringen i sin helhel för sägas upp med anledning avförsäkringstagarens underlåtenhet att betala tilläggspremien; detförsäkringsskydd som han redan har betalt premien för bör han inte gå miste omgenom en senare belalningsförsummelse. I fall då lilläggspremienberor på all etl nyll försäkringsmomenl har tillkommit, kan det vara rimligtalt försäkringsbolagel får säga upp försäkringen i den del den avser detta nyamoment, om försäkringstagaren inte betalar lilläggspremien . En sådanuppsägning bör följa samma regler som jag har förordat vid dröjsmålmed premiebetalningen. Men om tilläggspremien är e'n följd av altförsäkringsvillkoren har ändrats på annat säu än genom en utökning avförsäkringen, är uppsägning i regel inte någon lämplig påföljd för enförsummelse att betala tilläggspremien. Skulle försäkringen då på nytt gällaenligt de äldre villkoren, riskerar försäkringstagaren oftast nedsättning avförsäkringsersättningen vid inträffal försäkringsfall, t. ex. enligt de reglerom underförsäkring som gäller när försäkringsbeloppet är för lågt. har föreslagit bör därför i stället försäkringstiden för den ändradeförsäkringen i detta fall räknas om med hänsyn till den premie som har betalts. Naturiigtvisbör inte försäkringstiden kunna förkortas genom en sådan omräkning utan altförsäkringstagaren underrättas om delta. Försäkringen bör inte heller kunnaupphöra på grund av omräkningen förrän försäkringstagaren har fått enrespillid, som lämpligen kan beslämmas lill räknat från det atlunderrättelsen avsändes. Försäkringstagarenshuvudförpliktelse enligt försäkringsvillkoren är att betala tillförsäkringsbolaget. Han har emellertid normall också fiera andra skyldighelermot bolaget. Sammanfattningsvis kallas de vanligen försäkringstagarensbiförpliktelser. Sådana skyldigheter kan åvila även annan än försäkringstagarensom har rätt till ersättning från försäkringen. Den vars "inlresse"har försäkrats mot skada, t. ex. den som har försäkrat sitt hem mot inbrotteller försäkrat sig mot följderna av ett skadeståndsansvar, kallas i del Termenförsäkrad används också i fråga om den på vars person en olycksfalls- ellersjukförsäkring har tecknats. Till biförpliktel.sernahör försäkringstagarens skyldighet alt när försäkringen tecknas lämna korrektauppgifier om sädana förhållanden som försäkringsbolagel behöver veta för attmeddela försäkringen (försäkringstagarens s. k. upplysningsplikt). Underförsäkringstiden kan vidare den försäkrade ha en fortlöpande skyldighel atlupplysa bolaget om vissa förhållanden som medför att risken för skada har ökat(s. k. fareökning). Han får inte heller åsidosätta sådana säkerhetsföreskrifter(t. ex. att ha föreskrivna lås) som kan ha tagits in i försäkringsvillkoren.När ett forsäkringsfall är förestående eller har inlräffat måste han vidta deålgärder som behövs för atl avväria eller begränsa skada (s. k.räddningsplikt). Sedan ell försäkringsfall har inträffat, skall han på olikasätt underlätta skaderegleringen och lämna korrekta uppgifierom förhållandensom har betydelse för hans ersätlningsrätl. Även andra biförpliktelser kanförekomma. Till reglerna om biförpliktelser räknas ofta också de som röruppsåtligt och oaktsamt orsakande av försäkringsfallet. Delvisföreskrivs biförpliklelserna direkt i försäkringsavtalslagen, delvisförutsätter de förbehåll i försäkringsavtalet. Lagens regler är på flerapunkter detaljerade och svåröverskådliga. 1 fråga om vissa ämnen, exempelvisförsäkringstagarens upplysningsplikt, är bestämmelserna gemensamma för allaslags försäkringar, medan andra ämnen regleras på olika sätt för skildaförsäkringsformer. Påföljden av att en biförpliktelse har åsidosatts är intesällan atl den försäkrade går helt miste om rätten till försäkringsersättning.En förutsättning är dock i regel atl överträdelsen har gjorts uppsåtligen ellergenom vårdslöshet. Försäkringsrättskommitténföreslår särskilda regler i konsumentförsäkringslagen om påföljden av altbiförpliktelser åsidosätts. Förslaget innebäratt de nuvarande bestämmelserna iförsäkringsavtalslagen förenklas och förs samman till några få huvudreglerbeträffande de fall som är praktiskt mest betydelsefulla vidkonsumentförsäkringar. Kommittén skiljer mellan fyra olika fall, nämligenåsidosättande av försäkringstagarens upplysningsplikt, försummelse att iakttavad som åligger den försäkrade enligt försäkringsvillkoren, framkallande avförsäkringsfallet samt lämnande av uppgifter i slrid mot tro och heder isamband med skaderegleringen. Enligtkommittéförslaget skall försäkringsersättningen i dessa fall kunna sällas nedenligt nyanserade regler, som gör del möjligt att ta hänsyn till vilkenbetydelse som försäkringstagarens eller den försäkrades handlande faktiskt harhaft för försäkringsfallet. Vidare skall hänsyn tas lill hur allvariig dennesförsumlighet är; försäkringen bör i rimlig utsträckning ge skydd även mot denegna oaktsamheten. Också behovet av ersättning skall beakias. I den månnedsänning kommer i fråga, skall den göras efter en allmän skälighetsbedömningmed hänsyn tagen till samtliga omständigheter i del enskilda fallet. Tillskillnad från vad som ofta är fallet när de nuvarande reglerna 1979/80:9 64 tillämpasbehöver det alltså inte bli fråga om ett val mellan allt eller intet. Kommitténsavsikt är att dessa nedsättningsregler skall ses främst som försäkringsersättningen allmänna ramar inom vilka mera preciserade föreskrifterkan ställas upp i försäkringsvillkoren. 1 villkoren kan mera exakt anges bådeförutsättningarna för påföljder och påföljdernas närmare innehåll. Nedsätiningsreglernahör till de delar av kommiuéförslagei som har kritiserats starkast frånförsäkringshåll. Också några andra remissinstanser, bl. a. Sverigesadvokalsamfund, är negativt inställda till kommittéförslaget i denna del. Dekritiska remissinstanserna hävdar att de föreslagna bestämmelserna är såallmänna och obestämda att de ger ringa ledning för försäkringsbolagen ochkonsumenterna. Delvis anses detla vara en följd av kommitténs strävan alt förasamman skilda biförpliktelser till en i huvudsak enhetlig grundmodell.Förslaget kritiseras även för att ge ett ökat "slarvutrymme" åt denförsäkrade, vilket kan leda till premiehöjningar för de skötsamma konsumenterna. Förmin del vill jag till en börian påpeka att frågan om en reduktion av försäkringsersättningenvid överträdelser av biförpliktelser torde ha mindre betydelse när det gällerkonsumentförsäkringar än vad gällande rätt förutsätter. De upplysningar somfordras när försäkringsavtalet ingås eller för att bolaget skall kunna justeraförsäkringen vid "fareökning" är exempelvis vid hemförsäkringvanligen föga betydande. Det torde också vara förhållandevis ovanligt att etlförsäkringsbolag utnyttjar sin rätt att sätta ned försäkringsersättningen konsument som har åsidosatt en biförpliktelse. Vadjag nu har sagt innebär inte att jag anser att det skulle saknas behov avsärskilda nedsättningsregler i fråga om konsumentförsäkringarna. Sådana reglerkan bl. a. inskärpa viklen av att biförpliklelserna respekteras och hindra attalltför stora kostnader drabbar de försäkringstagare som handlar oklan-deriigt.Reglerna bör emellertid kunna göras väsentligt enklare och mer lättöverskådligaän försäkringsavtalslagens mångfald regler av varierande innehåll. Kommitténsindelning av biförpliklelserna i fyra olika grupper är enligt min meninglämplig. Dennalagstiftningsteknik medför atl del inte går alt exakt ange förutsättningarnaför nedsättning i varje särskill fall ulan atl reglerna i stället måsle ges enmera generell uiformning. Som kommittén har funnit bör reglerna lämnaetl avsevärt utrymme för en skönsmässig bedömning, som ger möjlighet att tahänsyn till de särskilda omständigheterna i varje enskilt fall. Allmänthållna nedsättningsregler av detta slag kan naturiigtvis komma i motsättningtill önskemålet om enhetlighet och förutsebarhet i skaderegleringen. har framhållit är det därför önskvärt att nedsätt-ningsmöjligheternai betydande utsträckning konkretiseras närmare i försäkringsvillkoren. Genomen sådan konkretisering kan skaderegleringen underlättas och en tillräckligtsäker grund läggas för premieberäkningen. förall villkoren generelll sett står i samklang med lagreglernas allmänna syftebör kunna erhållas genom den offentliga kontroll av villkoren som jag harförordat i avsnitt 2.1.3 och som jag återkommer till i avsniu 2.13. Frånförsäkringshåll har invänts att det inte är möjligt all förena tvingandelagregler av den generalklausulsbetonade karaktär som jag har förordat medavtalsvillkor där påföljden för överträdelse av en viss förpliktelse anges medganska stor exakthet. Även om villkoren allmänt sett överensstämmer medlagreglernas intentioner, kan de nämligen i varje enskilt fall underkännas avdomslol därför atl de i just det fallet leder till eU annal resultat änlagreglerna. Och ju längre preciseringarna i villkoren går, desto mer ökarosäkerheten, om villkoren är hållbara i de individuella fallen. Ävenom dessa invändningar inte kan lämnas obeaktade anser jag attförsäkringsbolagens kritik går alltför långt. Åtminstone för vissa typfall kandet inte vara något hinder mot att nedsättningens storlek anges i villkoren,trots all detta ofrånkomligen innebär en viss schablonisering. Visserligenmäste del alllid finnas ett utrymme för alt vid skaderegleringen ta hänsyn tillspeciella omständigheter i det särskilda fallet. I den mån villkoren heltutesluter detta, kan de inte anses vara förenliga med de tvingande lagreglerna.Men i de flesta fall bör domslol i en tvist om skäligheten av en nedsättningkunna ta slor hänsyn till de schematiska lösningar som har valts iförsäkringsvillkoren, särskilt om villkoren har granskats av offentlig myndighet.Domstolen torde alltså komma att välja en annan lösning endast om det föreliggandefallel klart avviker från del typfall som åsyftas med villkoren.