prop · G30366 · 1979-12-31 00:00:00 — Det grundläggande synsäUel aU häleri innefattarkriminalisering av "efterföljande delaktighet" ändras. Ansvar skallinte längre kunna utkrävas endast då del slår klart aU fråga är om stöldgodsetc. utan så snart omständigheterna med viss styrka tyder på aU godsetfrånhänts annan genom broll. Av den föreslagna nyordningen följer t. o. m. alten hä-lerimisstänkt - om förutsättningama i övrigt föreligger - skall dömas förhäleriförseelse även om del är styrkt alt hans säljare var behörig aU förfogaöver godset. Prop.1979/80:66 77 Enligt min mening kan del inte råda någon tvekan om alldel möter ganska starka betänkligheter från principiella synpunkter och fränrättssäkerhetssynpunkt all slopa kravel på styrkt förbrott. Detla gäller ävenom man för vissa fall gör bestämmelsens tillämpningsområde snävare än eljest.Jag vill inte ställa mig kategoriskt avvisande mot förslagel - därtUI är deskäl som arbetsgruppen anfört för ändringen alltför starka - men ifrågasätterom inte saken borde övervägas i ell vidare sammanhang. Del är säkert riktigtatl en effektivare bekämpning av häleri medför en minskning av stöld-brotten.Men saken kan också ses - och kanske i första hand borde ses -från motsattutgångspunkt. Häleri är i de ojämföriigt flesta fallen accessoriskl iförhållande lill stöld. Kan man nedbringa antalet stölder minskar ocksåhäleribrollens anlal. Vad som i försia hand bort undersökas är därför möjligheternalill en effektivare bekämpning av slöld och snatleri. Även om dessa möjligheterär starkt begränsade torde det inte kunna uteslutas atl någol finns atl göra. När del gäller avgränsningen och utformningen av det nyahäleribrollet ger arbetsgruppen uttryck för uppfattningen all de syften som delnuvarande vårdslöshelsrekvisilel skall tjäna bättre tillgodoses om kravet påstyrkt förbrott hell utmönstras och ersätts med en föreskrtft om straff för densom tar befattning med egendom under omständigheter som ger anledning anta allgodset frånhänts annan genom brott. Gruppen framhåller särskill all enstraffbestämmelse enligt de angivna riktlinjerna bättre än den nuvaranderegleringen hos allmänheten understryker viklen av försiktighet i handel ochvandel. Det framstår mol bakgrund av dessa deklarationer som något förvånandeoch inkonsekvent alt arbetsgruppen funnit sig böra inskränkatillämpningsområdet för den föreslagna bestämmelsen i så hög grad som skell.Endast förvärv och mottagande skall vara kriminaliserat. För ansvar krävsvidare atl gärningen skett i utövning av näringsverksamhet, vanemässigl ellereljest i större omfattning eller avsett särskill värdefull egendom. Den utvidgning av straffansvaret som kvarstår sedan dessabegränsningar tillförts lorde medföra alt beslämmelsen i praktiken kananvändas endasl i enstaka fall och då främst mol yrkes- och vanehälare. Dessamål-gmpf)er låter sig emellertid förmodligen knappasl påverkas av ett ökat hotom straff. Vill man någorlunda effektivt bekämpa yrkes- och vanehälarna måsteman försvåra för dem alt finna avsättning för stöldgodset, och det kan nogendasl ske genom atl gemene mans inställning mol häleri ändras. Jagifrågasätter om den tänkta utvidgningen av det straffbara områdel verkligentjänar del av arbetsgruppen deklarerade syftet att påverka allmänhelensattityd i synnerhet som en myckel slor del av häleribroUslighe-ten inte kommeratl omfattas av den nya beslämmelsen. Min slutsats blir alltså att de begränsningar somuppstäUls gör förslagel så uddlöst all del är föga vunnet med reformen. Ombetänkligheter från rättssäkerhetssynpunkt inte hindrar elt frångående avkravet på styrkt förbrott överhuvudtaget ~ en fråga där jag, som redanframhållits, är tveksam - borde några principiella invändningar knappast kunnaanföras mol alt den nuvarande beslämmelsen om häleriförseelse ändrades såviiiavser delta krav men i övrigt behöUs oförändrad. Min inställning kan ocksåuUryc-kas så all antingen bör man gå längre eller också kan man låta den nuvarandeordningen beslå. Överåklagaren i erinrar om attändringen främst tar sikte på yrkes- och vanehälaren, vilket urrättssäkerhetssyn- 1979/80:66 78 Emellertid kan det enligt överåklagarens mening kommaatt uppstå bevissvårigheler angående brottsrekvisitet "vanemässigl".Vid sidan av den organiserade häleribrottsligheten förekommer nämligen enomfattande försäljning av stöldgods på galan. Man kan med fog anta atlnarkotikaberoende personer finansierar sill missbruk på detla säll. Del rör sigom tillgrepp ur varuhus och bostäder och avser ofta inte alltför värdefullegendom i det enskilda fallel. Tillspetsat kan man säga atl missbrukarendagligen snattar eller stjäl, för alt på så sätt erhålla medel för sindygnskonsumlion av narkotika. Etl vanligt mönsier i dessa fall är atlmissbrukaren går in på ett varuhus och stjäl exempelvis en kostym, som hanomedelbart försäljer på . De gånger han avslöjas uppger hanregelmässigt att godset inköpts av okänd och något förbrott kan därvid oftainte styrkas. Sedan går han til! nästa varuhus och förfar därvid på enahandasätt. Dessa snatterier och småstölder sätts ofta i system av missbrukaren, menhan håller sig inte med någol lager, utan godset försäljs eftertillgreppet. Överåklagaren anser - med hänsyn till omfattningen av denna"försäljningsverksamhet" - att även dessa fall på någol sätt börfångas upp av en eventuell lagändring. Med fog kan nämligen anlas - med hänsyntill polisens bristande resurser - att dessa vanetjuvar ertappas endasl i ettfåtal fall. Det blir följaktligen i dessa fall svårt för åklagaren atl styrkaall försäljningen av stöldgodset sketl vanemässigl. Rättssäkerheten lorde intesältas ur spel om en person straffas för atl han i typisk hä-larmiljö försökersälja en ny kostym för , oaktat förbrott ej kan styrkas och oaktatrekvisitet "vanemässigl" ej heller kan styrkas. Länsåklagareni , som har infordrat synpunkter från åklagarmyndigheterna ilänel, ansluler sig lill vad dessa har anfört i sina svar. Av svaren framgårbl. a. all del kriminaliserade områdel anses bli alllför inskränkt genom kravenatl gämingen skett i utövning av näringsverksamhet, vanemässigl eller eljesl istörre omfattning eller avsett särskilt värdefull egendom. Genom dennainskränkning anses förslaget lappa åtskiUigt av åsyftad verkan. Vidareframhålls del angelägna i atl man kan komma ål narkolikalangares förvärv ochmottagande av egendom som omhändertas såsom valuta eller pant för narkotika.Fråga är vanligtvis om klockor, radioapparater, stereoanläggningar, smycken o.d. Det är känt atl de narkotikaberoende i stor utsträckning finansierar sillmissbruk genom stölder i varuhus, bosläder, transportmedel och arbetsplatser.Det anses att svårigheter säkeriigen kommer all föreligga när del gäller atlstyrka vanemässigheten. Hovrättenöver och konstaterar atl kriminaliseringen begränsas lill altavse gämingar som sker i utövning av näringsverksamhet, vanemässigl ellereljest i siörre omfattning eller avsett särskill värdefull egendom. Enligthovrätten kan emellertid ifrågasättas om en sådan begränsning är nödvändig.Den innebär alt gemene man, som Ju i stor utsträckning är den sluflige avnämarenav stöldgods, liksom i många Prop.1979/80:66 79 fall kommer alt gå fri från ansvar. Även om han köperegendomen under sådana omständigheter all han hafl all anledning antaga attbrott förelåg, kan han ej straffas om egendomen inte kan härledas till visstbrott eller viss målsägande. Starka skäl talar för alt även denna situationskall medföra straffansvar. Om allmänheten genom lagstiftning åläggsförsiktighet och riskerar straff vid alla köp som sker under sådanaomständigheter alt del finns skälig anledning misstänka brottsligt förfarandehos säljaren, torde fömtsättningarna för avsättning av ljuvgods bli mindrevilket i sin lur måsle minska lillgreppsbrotten. har ingen erinran mot att destraffgrundande sätten alt la befallning med stöldgods begränsas till förvärvoch mottagande. Däremot kan tingsrätten inte ansluta sig till förslaget atlytterligare begränsa det kriminaliserade området genom alt föreskriva atlgärningen skell i utövning av näringsverksamhet, vanemässigl eller eljesl isiörre omfallning eller avsett särskilt värdefull egendom. Slopandet av kravetpå styrkt förbrott har inte sin största belydelse vid sådan mer omfattandehäleriverksamhet som anförda beslämmelse synes syfta på. I exempelvis tjuvgömmefallenkan enligt tingsrättens erfarenhet åtal för häleri i allmänhet anses styrkt.Det lorde snarare vara i de betydligt vanligare fallen av"småhäle-ri" - vilkas avsätlningsfrämjande betydelse förlillgreppsbroltsligheten inte bör underskattas - som behovet av lagändring ärmest markanl. Arbetsgruppen har också i sin allmänna moiivering framhållitbetydelsen av alt hos allmänheten understryka viklen av försiktighet i handeloch vandel samt uttalat all ell slopande av kravel på styrkt förbrott intebehöver möta betänkligheter från rättssäkerhetssynpunkt. Del är därför medförvåning som tingsrätten noteraratt arbetsgruppen inte varit konsekvent vidutarbetandet av del konkreta lagförslagel. Den föreslagna utformningen skullevidare enligt tingsrätten leda till att stadgandets praktiska lillämpning försvårasgenom onödiga och besvärliga gränsdragningsproblem. Tingsrätten befarar attbåde förundersökningar och huvudförhandlingar i stor utsträckning skulle kommaatt koncentreras lill frågor om del misstänkta förvärvet skell inäringsverksamhet, vanemässigl etc. Alt kriminaliseringen har sträckts alllför långl i och medatl förslagel också kan träffa överiåtelser från den som bevisligen var behörigalt förfoga över egendomen anser länsåklagaren i län, handelskammare.Stockholms och Göieborgs tingsrätter, polisstyrelsen i polisdisirikl.Sveriges advokatsamfund och . Länsäklagaren i län anmärkeratt under förslagetformellt faller även förfaranden, där någol förbrott oslridigl inte föreligger,men där omständigheterna vid gärningen är besvärande. Lagsliftningsförslagelger dock ingen egentlig ledning ifråga om vilka fall som skall vara straffriaoch vilka som skall vara kriminaliserade. Polis, åklagare och domstolar kommerhär enligt länsåklagaren säkert atl ställas inför svåra gränsdragningsproblem.Man kan enligt länsåklagaren inte heller bortse från att anmäl- Prop.1979/80:66 80 ningar kan komma att göras i trakasseringssyfte. Med denuiformning förslagel har kan del i sådana fall vara svårt alt besluta om atlinte inleda förundersökning. Det skulle vara till fördel omgärningsbeskrivningen kunde begränsas så att den kom alt omfatta endast sådanafall, som var straffvärda som häleriförseelse. En sådan begränsning skullekunna vara alt brott ej förelåg, om den som fått egendomen förmådde visa atlden som överlåtit eller överlämnat egendornen var behörig att förfoga över den.En nackdel med elt sådant tillägg lill gärningsbeskrivningen skulle emellertid varaatt polisutredningen ofta då skulle fördröjas; den misstänkte kunde t. ex.begära uppskov för att styrka silt förvärv. Intyg av olika slag - där intygetsriktighet ej sällan måste ifrågasättas - skulle säkert förekomma. skullekomma atl ifrågasättas i efterhand. En annan och bättre utväg att lösa härangivna gränsdragningsproblem kunde vara alt införa en åtalsprövningsregel.Åtal skulle inte ske i andra fall än när detta var påkallat ur allmänsynpunkt. Förundersökningar och åtal kunde då begränsas till straffvärda fall. Enligt Slockholms tingsrätts mening skulle del varastötande för den allmänna rättskänslan att döma en förvärvare lill ansvar ävenom överiåtaren i del konkreta fallel "mot all förmodan" visas havarit behörig atl förfoga över egendomen i fråga och förvärvaren - enligt dennya utformningen av slöldgodslagen - därför tillåts behålla egendomen. finner del självklart atl den somgjort en god affär inte skall löpa risken atl bli fälld till ansvar härför baraför all "det verkar skumt". Argumentet atl den som ger sig in iaffärer av denna typ får räkna med att bli misstänkliggjord och all han för attvärna sig måsle försäkra sig om uppgifter som kan styrka lagligheten iförfarandet, får rimligen inte leda så långl atl vederbörande fälls lill ansvari ett fall, där han kan bevisa all det inte föreligger någol förbrott. Etttillägg motsvarande det som föreslagits till slöldgodslagen behövs därför ävenifråga om 9 kap. 7 § BrB. anmärker atl arbetsgruppensförslag ger upphov till en klar konflikt med del civilrättsliga regelsystemet,något som enligt samfundels mening bör undvikas. Samfundei ifrågasätter ominte en lösning vore alt, i linje med vad som föreslagils beträffande ändringeni lagen om visst stöldgods m.m. från den föreslagna kriminaliseringen i dennya lydelsen av 9 kap. 7 § BrB - på sätt gäller för häleribrollet i allmänhetmen då underförstått som ett utflöde ur civilrätten - uttryckligen undantagafall då den som har egendomen i sin besittning förmår visa atl den somöverlåtit eller överlämnat egendomen var behörig alt förfoga över denna. Dettakan sägas i viss mån utgöra elt avsteg från principen inom straffrätten attbevisbördan inte skall läggas på den misstänkte; från rättssäker hetssynpunktframstår dock ett på detta sätt formulerat undanlag såsom bättre än attcivilrättsligt giltiga förvärv kan komma atl kriminaliseras. Undantagsregelntorde ej heller - med hänsyn lill de få fall där denna kan bedömas bli aktuell- lägga hinder i vägen för en effektiv brottsbekämpning inom häleriområdel. Prop.1979/80:66 81 lar upp samma fråga. Dåstraffbestämmelsen inte bör vara strängare än förverkandebestämmelsen, börenligt förbundets mening även straffbestämmelsen innehålla undantag för delfall att egendomen förvärvats eller mottagits från behörig innehavare. Hurdetta lagtekniskt skall lösas förefaller emellertid diskutabelt, efiersom detinte gärna bör komma ifråga atl göra tillämpligheten av en straffbestämmelseberoende av om den misstänkte kan "exculpera" sig. Av bådeprincipiella och praktiska skäl torde i huvudsak samma förutsättningar böragälla för ådömande av straff och för tagande i förvar. i är tveksam om lämplighetenav att bryta ut sakhäleriel på sätt som föreslås med hänsyn till atthäleribrottens utformning i sin helhet är föremål förförmögenhetsbrottsutredningens överväganden. Med hänsyn härtill och dåutformningen av förslaget till en ny andra mening i första stycket lill 9 kap.7§ BrBär sådan, att man kan befara dels ur rättssäkerhetssynpunkt mindretillfredsställande tolkningsproblem, dels en snabb anpassning frånbrottslingarnas sida, t.ex. i form av en ökad ström av stöldgods lill ullandelföreligger om förslaget blir lag viss risk för all en ändring kan bli nödvändigefter kort lid. Då ofta återkommande ändringar av rekvisiten för broll enligtBrB bör undvikas, föreslår all frågan om ändring avifrågavarande lagrum överlämnas lill förmögenhetsbrottsulredningen och attfrågan om häleribrollens utformning i sin helhet av uiredningen behandlas medförtur. Som har framgått tidigare avstyrks förslagel av treremissinstanser,/ör-mögenhetsbrottsutredningen, och . ställer sig av olika skältveksam lill arbetsgruppens ändringsförslag och vill lill atl börja medifrågasätta om en lagstiftning i enlighet med förslaget kan förväntas få någonmera väsentlig betydelse vid bekämpandet av sakhäleribroltslighelen. Angelägenheten av ell effektivt bekämpande av dentilltagande stöld-brottsligheten ligger i öppen dag. Utredningen delar ocksåarbetsgruppens mening att ett ökat beivrande av häleriverksamheten är ägnat altreducera även den bakomliggade slöldbrottsligheten. Vid denna brottsbekämpningkommer främsl ifråga all kriminalpolisens arbete i högre grad än för närvarandeinriktas på dessa former av brollslighel. 1 jämförelse med de resultat som lordekunna uppnås på detta säll framstår arbetsgruppens förslag till utvidgning avdet vid häleribrotlslighet straftbara området som en lösning av begränsadbelydelse. Arbetsgruppen vill främst öka möjligheten alt beivra brottav yrkes- och vanehälare genom att vid oaktsamhetsbrottet häleriförseelse ivissa angivna fall frångå kravet på styrkt förbrott. Del naturliga är givetvisatt den brottsliga verksamhei som angivna kategorier av halare bedriverbestraffas som häleri. Del är visseriigen en brollslighel som imyckel begränsad omfattning kommer under domstols prövning, och del är därförsvårt all säga om kravel på styrkt förbrott väsentligt försvårar brottsbekämpningen.Arbetsgruppens fallbeskrivningar synes emellertid tala för atl straffbestämmelsenför häleri är tillfyllest. Prop.1979/80:66 82 Även om avsikten med förslaget är all komma till rätta medyrkes- och vanehälares verksamhet, innebär slopandet av kravet på styrktförbrott all den föreslagna straffbestämmelsen kriminaliserar förfaranden sominte nödvändigtvis innefallar någol egentligt förmögenhelsbrotl, låt vara atlförvärvet eller mottagandet av godset sketl på etl sätl som gjort att gärningsmannenfått skenet mol sig. Enligt uttalande av arbetsgruppen behöver de närmarekonkreta förhållandena kring förvärvet eller mottagandet inte vara utredda.Arbetsgruppen anför vidare all utredningen i allmänhet endast torde visa altden misstänkte innehar egendom av sådan omfattning, sådanl slag eller sådanyttre beskaffenhel, alt del finns skälig anledning anta alt egendomenfrånhänts annan genom broll, och tillägger all i sådana fall får om ingasärskilda förhållanden pekar i annan riktning också anses klarlagt allmottagandet sketl under motsvarande omständigheter, även om det inte kanutredas när, var eller hur detta skett. Ett så generellt motivutlalande synes,vid ett genomförande av förslaget, kunna leda lill atl alltför låga krav ställspå bevisningen i fråga om åtkomsten i dessa typer av mål. Vid sidan av det angivna syftet atl beivra brott av yrkes-och vanehälare anför arbetsgruppen alt en straflbestämmelse enligt de angivnariktlinjerna bättre än den nuvarande regleringen är ägnad alt hos allmänhetenunderstryka vikten av försiktighet i handel och vandel så att man inte tarbefattning med egendom som kan misslänkas vara stöldgods. Enahanda tankar gerarbetsgruppen uttryck för i avsnittet om godtrosförvärv av lösöre. Del sägs däratt en av grunderna för förslaget är uppfattningen atl den som köper saker ihälarmiljöer typiskt sett underlättar hälarverksamhelen, även om det i detenskilda fallet kan visas atl allt har gått rätt till. Arbetsgruppen säger sigmed förslaget vilja inskärpa att man inte tar befattning med stöldgods och atlom omständigheterna är misstänkta bör man hellre avslå från en "god"affår än alt riskera atl man ådöms ansvar för häleri eller häleriförseelse ochfråntas egendomen. - Detla resonemang lar alltså inte sikte på yrkes- ellervanehälare utan sä atl säga sista länken i en kedja av tjuv och halare. För ensådan mottagare av stöldgods lorde den föreslagna lagändringen inte kunnapåräknas medföra någon väsentligt mera avhållande verkan än nuvarandehäleribeslämmelse. En ändring i enlighet med förslaget skulle kanskehuvudsakligen leda till att hälarna undviker alt mottaga godset påallmänna platser och i andra typiska hälerimiljöer. Förmögenhetsbrottsulredningen hyser således från olikasynpunkter principiella betänkligheter mot lagförslaget och kan inte biträdaarbetsgruppens förslag att för vissa fall frångå kravet på förbrott vidbestraffning av oaktsamt förvärv eller mottagande av gods som kan varaolovligfn åtkommet. Förmögenhetsbrottsulredningen kan inte dela arbetsgruppenssynsätt när det sägs atl det är i viss mån ovidkommande om del mot all förmodani ett givet fall kan visas att överlåtaren var behörig att förfoga över detförvärvade godset. Tvärtom anser förmögenhetsbrotlsutredningen atl del närmaslär slötande att såsom häleribrolt beteckna ett civilräUsligl giltigt förvärvav gods. Del bör ytlerligare beaktas att om en förvärvare anses göra sigskyldig till brott genom alt förvärva gods under tvivelaktiga omständigheter,oavsett om del senare visar sig atl överlåtaren faktiskt ägde rätt atl överlåtagodset, innebär detta alt en ägare till en sak som överlåter denna underomständigheter som. enligt vad han förstått, bort ge köparen anledningmisslänka atl saken frånhänts annan genom brott, gör sig skyldig tillmedverkan till häleriförseelse. Prop.1979/80:66 83 avslyrker på grund av detanförda förslagel lill ändring av 9 kap. 7S . Det förtjänaromnämnas atl vår hälerilagstiftning torde innebära en mera långtgåendekriminalisering än vad som är förhållandet i många andra länder. När del gäller tvivelaktiga mottaganden och förvärv inäringsverksamhet synes det ligga närmast lill hands att ökakontrollmöjligheterna genom näringslagstiftning. Konsumeniverkei har lagil fasta på att förslaget innebäratt helt lagliga förvärv kommil atl omfattas av straffansvar. I motsats lillarbetsgruppen finner att detta är mycket betänkligt frånrättssäkerhetssynpunkt. avstyrker därför de föreslagnaändringarna i BrB och stöldgodslagen. På sätl som har redovisais tidigare i samband med fråganom omfattningen av del kriminaliserade området är även domareförbundkritiskt mol alt ett civilrättsligt giltigt förvärv straffbeläggs.Domareförbundet fortsätter: De erinringar, som gjorts mol förslagel, sammanhängerbl. a. med alt förslaget på ett olyckligt sätl bryter den vedertagnauppbyggnaden av häleribrotten genom alt det för dessa brott grundlägganderekvisitet förbrott överges för vissa undantagsfall. Enligt förbundetsuppfattning synes en så långtgående åtgärd inte vara motiverad för att kommatill rätta med de problem som avses med förslaget. Det kan ifrågasättas ominte dessa problem i stället bör lösas genom en särskild lagbestämmelse somkriminaliserar "vårdslös handel". Det straffbara området bör enligt förbundets meningbegränsas till förvärv och mottagande av egendom i utövning avnäringsverksamhet, vanemässigl eller eljest i större omfattning. Dessabegränsningar är visserligen ganska obestämda lill sin innebörd men bör kunnagodtagas i en straffbestämmelse om "vårdslös handel". Däremol tordedet inte vara påkallat att göra vare sig en sådan bestämmelse eller enbestämmelse om häleriförseelse tillämplig när fråga är om särskilt värdefullegendom. Vad arbetsgruppen avser härmed förefaller oklart. I promemorianuttalas bl. a., att relativt stränga krav bör ställas för att egendom skallanses särskilt värdefull saml att t. ex. en fabriksny TV-apparat kan uppfylladen angivna förutsättningen "mer ofta" än en begagnad sådan apparat.Dylika vaga uttalanden är inte godtagbara såsom avgränsning av det straffbaraområdet, i synnerhet som uttrycket särskilt värdefull egendom leder tanken tillbetydligt mera värdefulla saker än en ny TV-apparat som i den legala handelnkostar några lusen kronor. En straffbestämmelse om "vårdslös handel" börinte innehålla så högt straffmaximum, , som arbetsgruppen föreslagit förgrov häleriförseelse. Även för grov häleriförseelse förefaller etl sådanlstraffmaximum högt vid Jämförelse med andra oaktsamhetsbrott enligtbrottsbalken. Med hänsyn till vad nu anförts avstyrker förbundet detföreliggande förslaget men anser alt del bör vara möjligt alt komma lill rättamed de av arbetsgruppen angivna missförhållandena på annat sätt. De aktuellafrågorna bör därför bli föremål för ytterligare överväganden. Därvid finnsockså anledning atl överväga om inte speciella straffbestämmelser om"vårdslös handel" med strängare krav kan vara motiverade iförtättningar som reglerar särskilda slag av näringsverksamhet, särskill de avarbetsgruppen nämnda branscherna skrothandel, panllånerörelse och tillfällighandel. Prop.1979/80:66 84 En rad remissinstanser anlägger synpunkter på denföreslagna laglexten. 1 detta hänseende uttalar sig JK. överåklagarna iSlockholms och , hovrätten över och ,kommerskollegium. Slockholms och Göteborgslingsrålter. JK erinrar om all arbetsgruppen vill ta in den tänktastraffbestämmelsen som en andra mening i den nuvarande bestämmelsen omhäleriförseelse. JK ifrågasätter om denna lösning är den lagteknisktlämpligaste. De objektiva rekvisiten i de nuvarande bestämmelserna om hälerioch häleriförseelse är identiskt lika. endast del subjektiva rekvisitet ärdelvis olika.