prop · G3032 · 1979-12-31 00:00:00 — Det är i viss begränsad utsträckning möjligtatl med hjälp av rent beskrivande kriterier ange uppgifter vilkas röjandealllid måste innebära en viss skaderisk. Som exempel kan nämnas uppgifter somhar lämnais lill myndigheter i förtroendesitua-lioner av skilda slag. 1 deflesta fall förhåller del sig emellertid så att en viss uppgift, som faller inunder en i objektiva termer utförd beskrivning, kan vara helt harmlös.Samtidigt kan en annan uppgift, som omfattas av samma beskrivning, inte röjasulan risk för betydande skada för något av de intressen som anges i 2 kap. 2 §TF. En uppgift om en här i riket bosatt utlännings adress kan t. ex. normalllämnas ul utan risk i samma utsträckning som molsvarande uppgifter om en svenskmedborgare. I en viss situation kan emellertid utlämnandet av en sådan uppgiftmedföra atl den som avses med uppgiften utsatte för politisk förföljelse avföreträdare för någon främmande stat eller utländsk organisation. Enligt minmening är ett skaderekvisit i sådana fall ell lämpligl inslmment för att ge delskyddade områdel en ändamålsenlig avgränsning. I ärendet om nya grundlagsreglerom allmänna Prop.1979/80:2 Del A Föredraganden: Allmän motivering 79 handlingarsoffentlighet har slalsmaklerna också anslutit sig lill tanken atl användaskaderekvisit i lagstiftningen om handlingssekreless (prop. 1975/ 76:160, bL a.s. I promemorieförslagetåterfinns två grundtyper av skaderekvisit, ell "rakt" och ell"omvänt" rekvisit. Den förstnämnda typen är utformad så atl den slårfasl en presumtion för offentlighet. Sekretess föreligger med andra ord endastom en viss skaderisk föreligger. Det omvända skaderekvisilet utgår däremot frånsekretess som huvudregel. Endasl om man med en viss grad av sannolikhet kanutgå från att det är ofarligt atl lämna ut en viss uppgift viker sekretessen.Både raka och omvända skaderekvisit förekommer sekretesslag. Del raka skaderekvisilethar i promemorieförslaget fått en enhetlig uiformning. Det ställer samma kravpå lillämparens riskbedömning var det än förekommer. Delta krav uttrycks så attsekretess föreligger, om röjandet av en uppgift kan antas medföra viss angivenskada. Det omvända skaderekvisilet förekommer i olika former. I den typ avomvänt skaderekvisit som är vanligast ullrycks kravel på lillämparens bedömningså all sekretess skall anses föreligga belräffande en viss uppgift, omuppgiftens röjande inte kan antas ske ulan viss angiven skada. I andra fallgäller sekretess, om del inte måste antas all röjande kan ske ulan den angivnaskadan. Såvitt gäller sättet all ange den skada som skall vara avgörande för omsekretess skall föreligga eller inte har i allmänhet brukats termerna skada,men eller motsvarande utan någon särskild gradering. 1 vissa fall däronenllighelsintresset har ansetts vara av särskill stor betydelse har ställtsupp krav på "avsevärd skada", "allvariigt men" etc. Denrelevanta skadan har man i varje särskill fall försökt beskriva så konkret sommöjligt. Såvitt gäller skyddet för enskildas förhållanden har dock i de flestafall endast använls uttrycken "skada" och "men". Med delförsta uttrycket åsyftas i promemorian uteslutande ekonomisk skada, medan detsenare betecknar i första hand integriletskränkningar av olika slag. Frågan om användningen avskaderekvisit har tilldragit sig ston intresse under remissbehandlingen.Remissopinionen är på det hela laget positiv lill all skaderekvisit används ide särskilda sekretessbestämmelserna. Endasl ett par remissinstanser anser attmetoden all använda skaderekvisit bör omprövas. Del raka skaderekvisilet hargodtagits över lag. Flera remissinstanser anser emellertid att det är all gåför långt atl dela upp del omvända skaderekvisilet i flera typer. De förordarall också det omvända rekvisitet utformas enhetligt. I fråga om båda typerna avskaderekvisit framhålls emellertid från skilda håll alt de ställer stora kravpå de tjänstemän som skall tillämpa bestämmelserna. Vägledande uttalanden förrättstillämpningen efterlyses. Några remissinstanser antar all behovel avallmänna råd för sekretessprövningen inom myndigheterna kommer alt öka. JOanser att delta innebär en påtaglig risk för alt frågan om offentiighel ochsekretess i praktiken kommer alt fastslås genom myndigheternas allmänna råd istället för i 1979/80:2 Del A Föredraganden: .lltmän nuniveriiig 80 sekretesslagen.En sådan ordning kan enligt JO komma i konflikt med bestämmelsen i 2 kap. 2 §TF om alt begränsning av rätten atl la del av allmänna handlingar skall angesnoga i särskild lag. JK anser att det är en värderingsfråga vilken typ avskaderekvisit som skall användas i en sekretessbestämmelse. beaktas vilken effekt valet av skaderekvisit för påmeddelarfriheten. Några remissinstanser förordar slutligen atl del omvändaskaderekvisilet skall användas i stället för det raka på det område som närmastberör dem. Föregen del anser jag, som jag har nämnt, att skaderekvisit är ett lämpligtinstrument för atl avgränsa del sekretesskyddade områdel. Jag är medveten omalt skaderekvisiten skiljer sig från övriga moment i beskrivningarna av desekretesskyddade områdena så till vida atl de förutsätter en värdering frånlillämparens sida. Som framhållits av flera remissinstanser blir del därförofrånkomligt atl de enskilda tjänstemännen ibland kommer atl ställas införbesvärliga avvägningar. De svårigheter som är förbundna med tillämpningen avskaderekvisiten bör emellertid i möjligaste mån elimineras redan vidutformningen av dessa rekvisit. I likhet med flera remissinstanser anser jagalt skaderekvisiten kan förenklas ytterligare. Det ligger i sakens natur atl enexakt lillämpning av regler som innehåller skaderekvisit inte är möjlig. Prövningenav om ett skaderekvisit är uppfyllt eller inte innefattar nämligen alltid etlvisst mått av skönsmässighet. Min slutsats är alt skillnaden mellan de tvåformerna av omvänt skaderekvisit i promemorieförslaget är så obetydlig atl deninte har någon praktisk betydelse vid tillämpningen, I departementsförslagelfinns endasl två lyper av skaderekvisit, ett rakt som innebärpresumtion föroffentlighet och ell omvänt som innebär presumtion för sekretess. Det rakaskaderekvisilet innebär att sekretess föreligger, om del kan antas atl vissangiven skada uppkommer om uppgiften röjs. Det omvända rekvisitet innebär attsekretess gäller, om del inte står klart atl uppgiften kan röjas utan skada. Detraka skaderekvisilet innebär att tillämparen kan göra sin bedömning inom ganskavida ramar. Avsikten är att skadebedömningen i dessa fall i huvudsak skallkunna göras med utgångspunkt i själva uppgiften. Det innebär att fråganhuruvida sekretess gäller eller inte i första hand inte behöver knytas lill enskadebedömning i det enskilda fallet. Avgörande bör i stället vara om uppgiftensom sådan är av den arten all ett utlämnande typiskt sett kan vara ägnat allmedföra skada för del inlresse som skall skyddas genom beslämmelsen. Omuppgiften är sådan att den genomsnittligt sett måsle betraktas som harmlös,skall den alltså normalt anses falla utanför sekretessen. Som exempel påuppgifter av delta slag kan nämnas utlännings adress eller civilstånd. Skulleuppgiften å andra sidan vara av sådant slag att den lätt kan komma attmissbrukas, t. ex. om den rör någon mera betydelsefull omständighet avseendeförsvaret, skall den enligt min mening i de flesta fall anses vara omfattad avsekretess. Prop.1979/80:2 Del A Föredraganden: Allmän motivering 81 allavgörande betydelse som regel bör tillmätas arten av den uppgift somefterfrågas. Härigenom vinner man den fördelen att man sällan behöver frångåden till offentlighetsprincipen hörande grundsatsen att den som begär enuppgift hos myndighei inte skall behöva legitimera sig och tala om varför hanvill la del av viss uppgift. Somhar anförts i promemorian innebär emellertid konstruktionen med skaderekvisitatl frågan om vem som begär en uppgift eller ändamålet med begäran kan fåbetydelse när sekretessfrågan skall avgöras. Om det t. ex. i ett särskilt fallframgår alt den som begär alt få ul en uppgift om utlännings adress kan antasanvända denna uppgift för all utsätta vederbörande för trakasserier, skalluppgiften just i den situationen anses vara omfattad av sekretess. Avsikten äremellertid inte atl tjänstemännen normall skall försöka utröna omomständigheter av nu nämnt slag föreligger i ett visst ullämnandefall. En sådanåtgärd bör enligt min mening förekomma endast om del finns särskild anledningtill del, t. ex. om en tjänsteman har fött veta all man från visst håll samlarin uppgifter av det aktuella slaget i illegitimt syfte. Vad gäller det andra avde nämnda exemplen - utlämnande av uppgifter av betydelse för försvaret -kan omvänt upplysningar om sökandens identitet och om hans avsikt meduppgifterna medföra att det inte längre finns någon anledning lill antagandealt den i sekretessbestämmelsen angivna skadan skall uppkomma. Jag anser atldel i dessa fall inte kan anses stötande från offenllighetssynpunkl att ställaden som begär att få ut en viss uppgift inför valet atl antingen avslå frånuppgiften eller tala om vem han är och vilket ändamål han har med sin begäran.De omvända skaderekvisit som återfinns sekretesslag innebär att ensådan valsituation i vissa fall kan uppkomma . Jag vill också pekapå möjligheten för myndigheterna alt i de fall som här avses elimineraskaderisken genom att ställa upp ett förbehåll som inskränker mottagarens rätlatl lämna uppgift vidare eller utnyttja den (se 14 kap. 9 och 10 §§). Deuttalanden som jag nu har gjort om skadebedömningen vid utlämnandet av ensärskild uppgift har i stort sett sin giltighet också i fråga om massuttag.Situationen är emellertid här i viss mån en annan så till vida att den berördetiänstemannen av naturiiga skäl inte kan bilda sig en uppfattning om densärskilda skaderisk som kan vara förbunden med en enskild uppgift. Å andrasidan har han emellertid alllid kännedom om beställarens identitet och oftastockså om dennes avsikt med uppgifterna. Dessa kunskaper i förening med enbedömning av den skaderisk som typiskt sett är förbunden med uppgifter av detslag som avses med beställningen bör enligt min mening i de allra flesta fallge fulll tillräckligt underlag för bedömningen av om sekreiessregleringen skallanses hindra ett utlämnande eller inte. Som några remissinstanser harframhållit bör emellertid frågan om massullag ägnas ytteriigare uppmärksamhet.Jag räknar med all del kan bli anledning alt på nytt ta upp dessa uttag tilldiskussion när resultatet av datalagstiftningskom- Prop.1979/80:2 Del A Föredraganden: Allmän moiivering 82 mittens(Ju 1976:05) arbete föreligger, se SOU 1978:54 s. 211. Vadbeträffar det omvända skaderekvisilet utgår detta från all sekretess ärhuvudregel. Att sekretess gäller, om del inte står klart atl uppgiften kanröjas ulan skada, innebär atl tillämparen har etl ganska begränsat utrymme försin bedömning, I praktiken innebär detta all tillämparen inte kanlämna ul en uppgift som omfattas av en sådan sekretessregel utan all hakännedom om mottagarens identitet och om dennes avsikter med uppgiften. Närdel gäller sättet att ange den skada som skall vara avgörande för om sekretessskall föreligga eller inte har jag kommit till slutsatsen att det knappasl ärmöjligt all åstadkomma en enklare beskrivning än den som valls i promemorian, alldeles övervägande antalet fall talas alltså liksom i promemorieförslagetom "skada", "men" eller motsvarande. Uttryck som"avsevärd skada", "allvariigt men" etc, har valls i falldär jag anser offentiighetsintresset vara av särskilt sior betydelse och därdet alltså är nödvändigl atl göra en särskild gradering av skadan, I desekretessregler som avser skydd för olika allmänna intressen har skadan iallmänhet beskrivits så konkret som möjligt. Utrikessekretess föreligger t,ex,, om del inte står klart all en uppgift kan röjas ulan atl delta "störSveriges mellanfolkliga förbindelser eller på annal sätt skadar landet" (2kap, 1 §), I bestämmelsen om försvarssekretess (2 kap, 2 §) talas om all del"skadar landets försvar eller på annat sätt vållar fara för rikelssäkerhet", Som andra exempel kan nämnas att "syftet med granskningsverksamhetenmolverkas" (4 kap, 1 §), "syflel med provet motverkas" (4 kap, 3§), "någon som driver likartad rörelse gynnas på myndighetensbekostnad" (6 kap, I §) och "del allmännas ställning som låntagareförsämras" (6 kap, 3 §), När det gäller skyddet förenskildas förhållanden används liksom i promemorian i de flesta fall endaslullrycken "skada" och "men". Vid remissbehandlingen harkritik riktats mot del sätt på vilket dessa ullryck använts ipromemorieförslaget, Etl par remissinstanser anser all begreppen såsom deanvänts i promemorieförslaget avviker från det vanliga språkbruket. Om delinte finns någol annal sätt all uttrycka de ölägenheter som skall beskrivasgenom dessa begrepp, bör de användas på ett sätt som bättre stämmer överens meddel vanliga språkbruket och definieras i lagtexten. Några remissinstanser,däribland , är kritiska mol atl också rättsenliga ålgärder (t,ex, framgångsrika indrivningsålgärder) enligt förslaget skall kunna betraktassom skada i lagens mening. Enligt är frågan som måste lösasfrämst om och i vilken mån den enskilde enligt gängse värderingar i samhälletbör fö tåla att uppgifter om honom som finns hos en myndighet skall fö lämnastill en annan myndighei även om denna senare myndighei kan komma alt utnyttjauppgiften i en myndighetsutövning som avser ell åläggande för den enskildeeller ell ingrepp i den enskildes personliga eller ekonomiska förhållanden.Denna inlresseavvägning bör enligt verket beskrivas i neutrala termer (se 59 §LAH), och verket anser att man i Prop.1979/80:2 Del A Föredraganden: Allmän motivering 83 förarbetenalill sekretesslagen bör söka beskriva behörighetsregleringen på sådant sätt atlrisken för missförstånd undanröjs. Föregendel har jag, som framgår av vad jag har sagt, inte funnit skäl alt frångåpromemorieförslaget på denna punkt. Jag vill f ö, erinra om alt uttrycken skadaoch men förekommer sekretesslag för att beskriva de ölägenheter somskall vara avgörande för om handling skall få lämnas ul eller inte. Del ärvisseriigen riktigt att gränsdragningen i promemorian mellan de båda begreppeninte helt överensstämmer med gängse juridisk terminologi. Det är emellertiduppenbart att enbart ordet skada knappasl är lill fyllest för atl åskådliggöraalla de fall där sekretess bör gälla. De ölägenheter som skall beskrivas måstenämligen avse också sådana obehag som i både vanligt och juridiskt språkbrukknappast kan betecknas som skada, I princip bör alll som den berörda individenupplever som ell mera påtagligt obehag kunna beaktas vid skadeprövningen. Jaganser därför att begreppet men bör användas vid sidan av skada i lagen. Det ärdå av praktiska skäl lämpligl all låta skada avse uteslutande ekonomisk skadaoch att använda men där det i första hand är fråga om integritetskränkningar.Emellertid bör ordet men i vissa sammanhang kunna inbegripa också ekonomiskakonsekvenser för enskild. Uttrycketmen har liksom i promemorieförslaget getts en mycket vid innebörd, I förstahand åsyftas sådana skador som att någon blir utsatt för andras missaktning, omhans personliga förhållanden blir kända. Redan den omständigheten atl vissapersoner känner lill en för någon enskild ömtålig uppgift kan enligt min meningi många fall anses vara tillräckligt för alt medföra men. Utgångspunkten för enbedömning av om men föreligger måste således vara den berörda personens egenupplevelse. Bedömningen måste självfallet i viss utsträckning kunna kortigeraspå grundval av gängse värderingar i samhället. Enbart del förhållandel all enperson tycker att det i största allmänhet är obehagligt att andra vet var hanbor kan t, ex, inte anses innebära men i här avsedd bemärkelse. Enligtmin mening är det ofrånkomligt att helt rättsenliga åtgärder ibland kan föbedömas som skada eller men, I promemorian har som exempel på sädana fallnämnts alt någon blivit föremål för framgångsrika indrivningsåtgärder ellerall någon blivit satt i fängelse, inlagen för sluten psykiatrisk vård ellerställd under övervakning. Denna ståndpunkt är nödvändig för alt sekretess skallkunna upprätthållas även myndigheter emellan. Det slår å andra sidan klart allsekrelesslagen inte får hindra myndigheterna från alt utväxla uppgifter isituationer där intresset av att uppgifterna lämnas ut enligt gängse värderingarbör ha företräde framför intresset av atl uppgifterna inte lämnas ul. bör emellertid lösas inom ramen för bestämmelserna om undanlagfrån sekretessen. Jag återkommer lill denna fråga i avsnittet 4,4, 1979/80:2 Del A Föredraganden:Allmän motivering 84 Förall en enskild person skall lida skada eller men krävs givetvis all uppgifternaär hänföriiga till en viss individ. Del innebär alt man i allmänhet bör kunnalämna ut s, k, avidentifierade uppgifter utan alt risk för skada eller menuppkommer, I enstaka fall kan del emellertid tänkas all en avideniifie-ringinte är tillräcklig för all hindra all sambandet mellan individen och uppgiftenspåras. Huruvida en sådan risk föreligger får givelvis bedömas efteromständigheterna i del enskilda fallet, Idelta sammanhang vill jag la upp två frågor som berörts i ett parremissyttranden, nämligen innebörden i begreppet "personliga förhållanden"och frågan om sekretess lill förmån för avliden. Vad beträffar begreppetpersonliga förhållanden vill jag erinra om alt detta är hämtat från 2 kap, 2 §första styckel 6 TF, Vid beredningen i departementet av OSK:s förslag lillbestämmelser om allmänna handlingars oftenllighei fann föredragande statsrådetalt de vitt skiftande hänsyn lill olika personliga intressen som borde tas vidutformningen av beslämmelsen kunde sammanfallas i orden "skyddet förenskilds personliga eller ekonomiska förhållanden" (prop, 1975/76:160 s,109), Någon analys av innebörden i begreppet har inte gjorts i propositionen,och det är knappasl heller nödvändigl atl göra en sådan analys. Vad som menasmed personliga förhållanden måsle givetvis bestämmas med ledning av vanligtspråkbruk. Någon tvekan om att uttrycket avser så vitt skilda förhållanden somt. ex. en persons adress eller yttringarna av ett psykiskt sjukdomstillståndkan enligt min mening inte råda. Några svårigheter vid tillämpningen lärknappast uppkomma. - Av det sagda följer att också uppgift om en personsekonomi kan sägas falla under begreppet personliga förhållanden. Liksom i TFbör emellertid begreppen personliga och ekonomiska förhållanden i vissutsträckning hållas åtskilda. Skälen härtill är flera. Del mest närliggande äratt sekreiessregleringen tar sikte också på juridiska personer, som ju knappaslkan sägas ha några "personliga förhållanden". annat skäl är altdet stundom kan finnas anledning atl sekretessbelägga uppgifter av merapersonlig art ulan all därför hindra alt uppgifter om rent ekonomiskaförhållanden lämnas ul. Etl iredje skäl att skilja mellan ekonomiska ochpersonliga förhållanden är alt det underiättar systematiseringen av den mängdregler i sekretesslagen som den nämnda beslämmelsen i TF ger upphov lill.En exakt gränsdragning mellan begreppen kan dock inie göras och lorde f ö. inteheller vara ändamålsenlig. Vadhärefter angår frågan om sekretessen till förmån för avliden lorde det f n.förhålla sig så alt det för bedömningen av sekretessfrågan i princip saknarbetydelse att den vars personliga förhållanden berörs i allmän handling haravlidit. Delta följer i många fall redan av atl uppgift inte får lämnas ut, omdel inte är tillräckligt klart all uppgiften inte kommer atl missbrukas lillskada eller förklenande av den avlidnes nära anhöriga (.se SOU 1935:5 s. 61 och62, prop. 1937:107 s, 62 och 1963 ref 51), Med hänsyntill all avlidens rätl skyddas genom regler i 5 kap, 4 § BrB och 7 kap, 4 § 10TF om förbud mot förtal av avliden bör det emellertid inte vara uteslutet att 1979/80:2 De! A Föredraganden:Allmän motivering 85 sekretesskyddetgäller också till förmån för den avlidne själv (se bl, a. 1969 not, S, 317och 1970 notS. Avsikten är inte atl den nyasekretesslagen skall innebära någon ändring i de förhållanden som Avslutningsvisvill jag framhålla att det föreslagna systemet med skaderekvisit kan synasställa myckel höga krav på de tjänstemän som skall tillämpa bestämmelserna. Ipraktiken tror jag emellertid ati skillnaden i förhållande lill gällandereglering inte kommer att bli särskill slor; skaderekvisit är ingen nyhet fördem som närmast berörs av regleringen. I åtskilliga remissyttranden efterlysesvägledande uttalanden för rättstillämpningen. Jag har förståelse för atl myndigheternapå detta sätt önskar få klarhet i allehanda frågor som kan uppkomma vidbedömningen av sekrelessärenden. Jag anser emellertid att det knappast ärmöjligt, om del ens är lämpligl, atl i motiven till ell lagstiftningsärende somdetla gå in på detaljfrågor av den art som åsyftas i många remissyttranden. Delbör i stället ankomma på rättstillämpningen att utforma en praxis .som skalltjäna som vägledning för prövningen av sekretessfrågorna i framliden. Inomvissa myndigheter kommer säkerligen den nya sekretesslagen att aktualisera ellbehov av allmänna råd för tillämpningen av sekretessbestämmelserna. Jag kaninte se att sådana råd kommer i konflikt med bestämmelsen i 2 kap. 2 § TF omall begränsningen av rätten all la del av allmänna handlingar skall anges nogai en särskild lag. Sekretessens omfattning kan knappast anges på ettnoggrannare sätt i lagen, där den yttersta gränsen för sekretessen har slagitsfast. Upplysningar och råd kan endasl fö betydelse som stöd vid tillämpningenav lagen; självfallel är de inte bindande vid prövning av t. ex. fråga omutlämnande av en allmän handling. När det gäller detjänstemän som har alt tillämpa sekreiessregleringen bör också framhållas attdet föreligger en viss marginal mellan det handlingsutrymme som följer avrekvisiiens utformning och området där ansvar för sekrelessbrott inträder. Somjag närmare kommer atl utveckla i specialmotiveringen till förslagel lilländring av 20 kap. 3 § BrB kommer etl röjande som grundas på en felaktigbedömning i skadefrågan i många fall inte att bedömas som ell uppsåtligt brott.Detla får betydelse särskilt för det fall att uppgiften i strid med enkvalificerad lystnadsplikt (se under 4.6) har lämnats för publicering i ettmassmedium, eftersom i sådana fall endasl uppsätliga brott kan beivras. Härtillkommer alt en felbedömning som medför all gärningen skall bedömas som oaktsamsannolikt inte sällan också för lill följd all den skall anses vara ringa. Delinnebär i sin lur all utlämnandet blir slraffrilt oavsett till vem det har sketl.Del nu sagda innebär att felbedömningar i svårbedömda gränsfall i regel blirstraffria. All som någon remissinstans påslå alt straffsanklioneringendärigenom blir ineffektiv är enligt min mening överdrivet, Ifråga om valet av skaderekvisit i de enskilda sekretessbestämmelserna hänvisarjag till specialmotiveringen. Frågan om skaderekvisilens betydelse 1979/80:2 Del A Föredraganden:Allmän moiivering 86 vidutformningen av reglerna om begränsning av meddelarfriheten berörs i avsnittet4.6. Enuppgift bör som jag har framhållit i princip vara underkastadsekretess endasl i de fall där det verkligen medför en skaderisk alt röja den.Del är tydligt atl denna risk normall minskar . Om en sekrelessreglering,i likhet med gällande lagstiftning på områdel, i huvudsak byggs upp ulan hjälpav skaderekvisit, framstår det därför som naturiigt att genom särskilda regleravgränsa sekretessen i liden. Bestämmelser som anger viss sekretesslid förolika slag av handlingar återfinns också i huvuddelen av den nuvarandesekretesslagens bestämmelser. De angivna tiderna varierar mellan vida gränser-två och sjuttio år- beroende på lagstiftarens bedömning av hur långtskaderisken typiskt sträcker sig för olika slag av uppgifter. Gränsen sjuttioår är t, ex, den vanligaste i de regler som syftar lill att skydda enskildaspersonliga integritet, medan gränsen i de regler som gäller ekonomiskaförhållanden normall har satts lill .