prop · G3039 · 1979-12-31 00:00:00 — Däremot bör inte behovet aversättning uttryckligen anges bland dessa omständigheter, även om del inte börvara uteslutet all i undantagsfall beakta också en sådan omständighet. Medanledning av försäkringsbolagens kritik vill jag tillägga att den nu förordadebestämmelsen inte utesluter sådana avdragsregler i försäkringsvillkoren somAllmänna bestämmelser 1976 f n. innehåller i fråga om överträdelse avsäkerhetsföreskrifter. Det blir en fråga för den villkorsgranskande myndighetenatt från fall till fall ta ställning till rimligheten av sådana villkor. 118-20 SS försäkringsavtalslagen regleras vad som skall gälla, om den försäkradesjälv har framkallat ett försäkringsfall. Huvudregeln är att försäkringsbolagetinte har något ansvar mot den som har framkallat försäkringsfallet uppsåtligeneller genom grov vårdslöshet (18 S). En vårdslöshet som inte är grov inverkardäremot inte på försäkringsbolagets ansvarighet (20 §). Dessa regler är dockdispositiva, och det finns alltså inte något hinder mot försäkringsvillkorsomföreskriver att rällen till ersättning faller bort redan vid en hell ringavårdslöshet från den försäkrades sida. Uttryckliga försäkringsvillkor med dettainnehåll torde visserligen i regel inte förekomma vid konsumenlförsäkringar. bestämmelser1976 att försäkringsskyddet faller bort endasl när försäkrings- Nedsättning avfallet har framkallats uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet. Men det ärförsäkringsersättningen inte ovanligl med försäkringsvillkor som innebär allförsäkringen gäller endast under förutsättning att den försäkrade har iakttagit"tillböriig" aktsamhet e. d. Som jag har sagt är dettaegentligen bara ett annal uttryckssätt för all ersättningen faller bort redanvid en oaktsamhet som inte kan betraktas som grov. Villkor av detta slagförekommer t. ex. i reseförsäkring. Enligtförsäkringsräuskommiliéns förslag skall ersäuning inte lämnas till denförsäkrade, om han eller nägon som jämställs med honom har framkallatförsäkringsfallet uppsåtligen. Ett undantag föreslås dock för fall då det finnssärskilda skäl. Detla undantag tar sikte framför allt på en del fall dåuppsåtligt handlande av annan än den försäkrade inie bör gå ut över denne (seavsnitt 2.9.6)eller då den försäkrade är etl barn mellan tio och lolv år(seavsniu 2.9,7), Har den försäkrade framkallat försäkringsfallet genom oaktsamhetsom inte är ringa, skall ersäuning från försäkringen kunna sättas ned efter enskälighetsbedömning där hänsyn tas till graden av vållande, behovet aversättning och omständigheterna i övrigt. Från denna regel föresläs dock etlundantag för det fall an försäkringen avser skadeståndsskyldighet. Ersällningfrån en sådan ansvarsförsäkring skall inte i någol fall kunna sättas ned därföratt den försäkrade har förfarit vårdslöst, inte ens om vårdslösheten är grov,utan bara om försäkringsfallet har framkallats uppsåtligen. Dettaförslag har under remissbehandlingen kritiserats i några avseenden. Frånförsäkringshåll invänds att den försäkrade över huvud taget inte bör kunna föersättning, om han har framkallat försäkringsfallet uppsåtligen eller genomgrov vårdslöshet, framför liknande synpunkler, medanSveriges domareförbund menar att grov vårdslöshet -liksom i andrasammanhang-bör jämställas med uppsåtligt förfarande men att ersättning dock börkunna lämnas i dessa fall om det finns särskilda skäl. Någraremissinstanser framhåller vidare att förslaget åtminstone formellt innebär enförsämring för den försäkrade jämfört med nuvarande bestämmelser iförsäkringsavtalslagen i och med au förslaget medger nedsättning även när den försäkradehar framkallat försäkringsfallet genom oaktsamhet som inte är grov. Sveahovräll förutsätter att det normala är alt full ersättning lämnas i dessa falloch anser att detla bör framgå av lagtexten. Slutligenförordar att en ansvarsförsäkring inteskall täcka skador som har orsakats genom grov vårdslöshet, I varje fall börersättningen enligt riksförbundet kunna sättas ned i eu sådant fall, OcksäFolksam, försäkringsjuridiska föreningen och advokalsamfundifrågasätter lämpligheten av att låla ansvarsförsäkringar omfatta skador somhar vållats genom grov vårdslöshet. Närdet gäller försäkringsfall som har framkallats uppsåtligen måste principen vara atl någonersättning inte lämnas. Frågan är då om del, som kommittén har föreslagit, böröppnas en möjlighet lill ersäiiningom det finns särskilda skäl. Jag har för förståelse för remisskritiken på den punklen. Enligt min mening finns detinte någol egentligt behov av atl för särskilda fall kunna göra undanlag frånden nyssnämnda principen. Önskemålet om att göra undantag i de fall somkommittén framför allt har tänkt på kan enligt min mening tillgodoses på ettannal sätt. Jag återkommer till detta i avsnitten 2.9,6 och 2.9.7. Försäkringsfall som harframkallats genom grov vårdslöshet ligger ofta mycket nära uppsåtsfallen. Detkunde därför vara motiveral att låla räuen till ersättning alltid falla bortäven när del är fråga om grov vårdslöshet. Omsiändigheterna kan dock ibland varasådana atl ett fullständigt bortfall av ersättningen skulle kunna te sig förhårt när den försäkrade har gjort sig skyldig till grov vårdslöshet. Jag villockså framhålla att lagstiftningen i de andra nordiska länderna innebär attersättning kan ges även om den försäkrade har förfarit grovt vårdslöst. Jaganser därför inte alt del finns lillräckligaskäl alt frångå kommitténsförslagom au ersättning i ett sådant fall skall kunna utges men kunna sättasned efter en skälighetsbedömning med hänsyn lill omständigheterna i detsärskilda fallet. Del ligger emellertid i sakens nalur alt det i allmänhettorde finnas skäl att vid grov vårdslöshet göra en kraftig nedsättning elleratt låta ersättningen helt falla bon. Skältalar för att då försäkringsfallet har framkallats genom oaktsamhet som inte ärgrov full försäkringsersättning lämnas trots oaktsamheten. Delta överensstämmersom nämnts med den nu gällande, disposiliva regeln i 20 Sförsäkringsavtalslagen. Del ligger därför nära lill hands alt - i enlighel med vadsom gäller i de andra nordiska länderna - göra denna regel tvingande i fråga omkonsumenlförsäkringar. En tvingande regel avdetta slag skulle emellertid medföra atl försäkringsbolagen måste utmönstrasådana villkor som innebär att försäkringen gäller bara om den försäkrade hariakttagit tillbörlig aktsamhet e. d. Som jag förut har sagt är detta nämligenbara ett annat sätt att uttrycka att ersättning inte lämnas närförsäkringsfallet har framkallats genom oaklsamhel, vare sig denna är groveller inte. Vid vissa lyper av försäkring och i vissa situationer kan villkorav detta slag ha sitt berättigande. Om det är påkallat för atl förebyggaförsäkringsfall eller det annars finns särskilda skäl, bör man kunna tillåta envillkor som innebär att ersättningen sätts ned redan vid oaktsamhet som inte ärgrov. Givelvis bör dock kravel på aktsamhet inte ens i ett sådant fall kunnaställas så högt att varje tanklöshet eller smärre förbiseende föranleder enreduktion av ersättningen. Som kommittén har funnit bör nedsättningsregeln ikonsumentförsäkringslagen därför vara tvingande så till vida att den ger etlabsolut skydd vid oaklsamhel som endast är ringa. Vidansvarsförsäkring föreligger speciella förhållanden. En sådan försäkringläcker den skadeståndsskyldighel som kan uppkomma för den försäkrade. 1försäkringens natur ligger alltså all ge skydd vid etl oaktsamt beteende. 1979/80:9 76 Omdelta skydd kunde inskränkas vid all annan oaklsamhel än sådan som är Nedsättningav ringa,skulle försäkringen ha föga värde. förbehåll om att försäkringser- försäkringsersättningen sättningkan sättas ned även vid oaktsamhet som inte är grov bör därför inte tillåtasvid en ansvarsförsäkring. Mer tveksamt är om försäkringen alltid bör omfattaockså grov vårdslöshet. anserjag dock att det medhänsyn till den skadelidande som är berättigad till skadestånd inte är någonlämplig lösning au göra eu undantag från räuen lill försäkringsersäu- ningi sådana fall. Ett undantag av detta slag skulle också sirida mol de regler omansvarsförsäkring som gäller i de andra nordiska länderna. därförkommittéförslaget i denna del. Sammanfattningsvisförordarjag att någon försäkringsersättning inte skall lämnas, om denförsäkrade har framkallat försäkringsfallei uppsåtligen. 1 övriga fall bör fullersättning lämnas från en ansvarsförsäkring. När det gäller annan försäkring änen ansvarsförsäkring bör ersättningen kunna sättas ned, om försäkringsfalleihar framkallats genom grov vårdslöshet. Med stöd av förbehåll iförsäkringsvillkoren bör del i undantagsfall vara möjligt alt sätta nedersättningen från en sådan försäkring också när försäkringsfallet harframkallats genom annan oaktsamhet som inte är ringa, Ifall då det kan bli aktuellt med nedsättning bördenna, som kommittén harföreslagit, göras efter vad som är skäligt med hänsyn till den försäkradesoaktsamhet och omständigheterna i övrigt, I enlighet med vad jag förut har sagtbör behovet av ersättningen inte uttryckligen anges bland dessa omständigheter, 2.9.5Oriktiga uppgifier vid skaderegleringen Omden försäkrade av försummelse lämnar orikliga uppgifter vid skaderegleringenoch det kan anlas atl försäkringsbolagel därigenom lider men, kanförsäkringsbolaget med stöd av 21 och 22 SS försäkringsavialslagen göra ettskäligt avdrag på del försäkringsbelopp som annars borde ha betalts ut ellerhelt vägra atl betala någon ersättning. Delta gäller vare sig den försäkradehar förfarit svikligt eller ej. Bestämmelserna är dock i viss mån dispositivaför fall då svikliga uppgifter har lämnais. För sådana fall förbehåller sigförsäkringsbolagen vanligen fullständig frihet från ersättningsskyldighet ävenom bolaget inte har lidit någon skada genom sveket. Beträffande förbehåll avdetta slag gäller enligt 23 § försäkringsavtalslagen den inskränkningen attbolaget trots förbehållet kan förpliktas atl betala ut försäkringsbeloppeteller någon del därav. Vid denna bedömning skall beaktas de omständigheterunder vilka sveket har ägt rum. Den försäkrade kan dock självfallet aldrig fähögre ersäuning än som motsvarar hans faktiska föriust. Enligtförsäkringsrältskommiltén finns del etl belydande behov av att förhindrasvikliga uppgifter från de försäkrades sida. Kommittén anser därför atl ettvisst utrymme bör finnas för en sådan påföljd för bedrägeriförsök som enreduktion av försäkringsersättningen innebär. 1979/80:9 77 somnuvarande lagregler och försäkringsvillkor ger alt reducera ersättning på Nedsättning av denna grund bör dock enligt kommittén inskränkas betydligt. Viddelta försäkringsersättningen ställningstagande har kommittén tagit intryckav au försäkringsbolagen i praktiken lorde ha utnyttjat dessa möjligheterendast i ringa utsträckning. Kommitténsförslag innebär att ersättning från en försäkring får sättas ned, om denförsäkrade efter ett försäkringsfall i slrid mot tro och heder har uppgeU,förtigit eller dolt något av betydelse för hans räu till ersättning,Nedsättningen görs i eu sådant fall efter vad som är skäligt med hänsyn tillomständigheterna. Enligt kommittén bör utgångspunkten för nedsättningen vara enannan än den som gällerenligt 23 § försäkringsavtalslagen, 1 stället för attbörja med att undersöka om ersättning över huvud laget skall lämnas bör man ifortsättningen normalt överväga alt endast låta en del av ersättningen fallabort i dessa fall. Kommiuéförslageihar i allmänhet lämnats utan erinran under remissbehandlingen. avstyrker dock en reform i enlighet med detlaförslag och förordar att de nuvarande beslämmelserna i försäkringsavialslagenbehålls. Enligt riksförbundet kan del inte vara ett inlresse för vare sigkonsumenterna eller samhället alt minska de nuvarande möjligheterna att reageramot försäkringsbedrägerier genom atl vägra ersättning. Också anser attförsäkringsmässiga och allmänpreventiva skäl talar mot en sådan inskränkning.Liknande synpunkter framförs av Utländska försäkringsbolags förening, försäkringsjuridiskaföreningen och . menar åandra sidan att det inte i något fall bör vara möjligt atl tillgripa enprivaträllslig sanktion av detta slag vid sidan av de straffrättsliga påföljdersom f, n, står till buds. Försäkringsbedrägerieroch andra illojala förfaranden vid skaderegleringen medför kostnader förförsäkringsbolagen som drabbar de lojala försäkringstagarna i form av högreförsäkringspremier. Bl, a. av denna anledning anser jag att det är etl viktigtsamhällsintresse att på olika sätt söka motarbeta sådana förfaranden. Fråganhar ägnats särskild uppmärksamhet inom försäkringsbranschen, somförbereder en rad åtgärder för all så långt möjligt stoppaförsäkringsbedrägerierna. Sålunda har försäkringsbolagen utarbetat gemensammariktlinjer för skaderegleringen vid misstanke om försök tillförsäkringsbedrägeri. Jag kan också nämna all frågan omförsäkringsbrottsligheten har tagils upp inom brollsförebyggande rådet (BRÅ), Dettorde råda allmän enighet om att det är angeläget alt bekämpaförsäkringsbedrägerierna. Frågan är då vilka påföljder för sådana förfarandensom bör användas i preventivt syfle. Dennormala sanktionen när någon har gjort sig skyldig till bedrägeri eller bedrägeriförsökär au han döms till straff eller annan brottspåföljd. Dessutom går han givetvismiste om den obehöriga vinst som han hade kunnat göra om brottet inte hadeuppläckts. Att han på grund av siu brottsliga beteende också 1979/80:9 78 måsteavstå från ersättning eller annan förmån som han i och för sig är Nedsättning av berättigad till torde f n, förekomma bara på försäkringsrättensområde. Det försäkringsersättningen rör sig här om ett slags privaträusligtstraff som över huvud taget har fö motsvarigheter inom andra avtalsområden. Enligtmin mening bör man också i fråga om försäkringsbedrägerier i första hand litatill de vanliga straffrättsliga sanktioner som f n, gäller för sådana brott.All la bort dessa sanktioner eller ersätta dem med påföljder av annat slag ärinte aktuellt. För all hotel om lagföring och straff skall bli tillräckligteffektivt är del angeläget atl försäkringsbolagen gör polisanmälan i sådanafall där del finns tillräckligt fog för misstanke om bedrägeri eller bedrägeriförsök.Att sådana brott konsekvent anmäls till polisen är dessutom motiverat föratt deförsäkrade skall bli lika behandlade. De nämnda riktlinjerna för bolagensskadehandläggning innebär också att misstankar om försäkringsbedrägeri alltidskall föranleda en kompletterande utredning. Visar denna utredning all delföreligger elt bedrägeriförsök, skall ärendet överiämnas till polis om det iniefinns skäl att underiåta polisanmälan. Till undvikande av missförstånd vill jagtillägga att bevisläget givetvis kan vara sådant att försäkringsbolaget börkunna vägra alt betala ersäuning för obestyrkta förluster, även om det inte gåratt belägga att den försäkrade har gjort sig skyldig till bedrägeriförsök ochnågon polisanmälan därför inte kommer till stånd. Fråganär då om den som har försökt att bedra sig lill högre försäkringsersättning änhan har rätt till skall kunna drabbas av den påföljd som består i attförsäkringsbolaget inte betalar ul sådan ersättning som han enligtförsäkringsavtalet har rätt till. Enligt min mening bör behovel av tillräckligtavhållande sanktioner i de fiesta fall kunna tillgodoses inom ramen för detstraffrättsliga förfarandet. En påföljd i form av förverkande av försäkringsersättningenbör dock kunna tillgripas under speciella omständigheter, t. ex. dåförsäkringsbolaget har haft avsevärda kostnader för att utreda bedrägeriförsöket. Detkan ibland också finnas behov av att ingripa mot förfaranden som visseriigeninte ulgör slrafföart bedrägeriförsök men som innebär att den försäkrade hargjort sig skyldig till grov vårdslöshet. Framför allt gäller detta omförsäkringsbolaget genom detta förfarande har åsamkats kostnader eller annanskada. För sådana fall kan det vara rimligt all försäkringsbolagen gesmöjlighet lill ett skäligt avdrag på försäkringsersättningen. Det kan tilläggasau 20 kap, 3Sd lagen (1962:381) om allmän försäkring innehåller en motsvarandenedsättningsmöjlighet när det gäller ersäuning enligt den lagen. Jagförordar därför att en bestämmelse förs in i konsumentförsäkringslagen som gördet möjligt att sätta ned försäkringsersättningen i de situationer som jag nuhar berört. anserjag dock atl del som regel endast bör komma ifråga att låla en del av ersättningen falla bort i dessa fall. Ofta bör nedsättningengöras så alt den svarar mol den skada som försäkringsbolagel kan ha åsamkatsgenom den försäkrades beteende. Prop.1979/80:9 79 , ., ... , , . ,, , . r- , , .försäkringsersättningen Debiförpliktelser som har genomgåtts galler gentemot försäkringstagaren ellerden försäkrade. En inom försäkringsrätten omstridd fråga är i vad mån dennesräU till försäkringsersättning skall påverkas av aU någon annan, som står i eU särskiltförhållande till honom, gör sig skyldig till ett handlande som innebär att enbiförpliktelse åsidosätts. Som exempel kan nämnas att en nära anhörig till denförsäkrade framkallar försäkringsfallet uppsåtligen eller genom grovvårdslöshet. Om den försäkrades rält till ersättning i etl sådant fall bedömssom om han själv hade handlat på detta säU, brukar man säga aU den anhörigeidentifieras med den försäkrade, 1försäkringsavtalslagen finns uttryckliga regler om identifikation endast fördet fall att den försäkrades make framkallar brand. Denne identifieras i dettafall med den försäkrade själv, under förutsättning att makarna inte leveråtskilda (85 S), Vidare gäller i fråga om överträdelser avsäkerhetsföreskrifter att det som avgör om försäkringsersättningen skall kunnasättas ned är om överträdelsen kan läggas den till last som har haft atl tillseatt säkerhetsföreskriften iakttogs (51 S)- Slutligen framgår det avbeslämmelserna om försäkringstagarens upplysningsplikt att försäkringsbolagelsfrihet från ansvar på grund av oriktiga uppgifter gäller gentemot varjeförsäkrad som annars skulle ha rätt till ersäuning från försäkringen (4-10 §S). Allmännabestämmelser 1976 motsvarar de regler i försäkringsavtalslagen som harålergens utom så lill vida all de innehåller en allmän idenlifikationsregel ifråga om framkallande av försäkringsfallet. Enligt denna regel skyddarförsäkringen inte make eller annan som lever samman med den som har framkallatförsäkringsfallei. bör huvudregeln vara alt rätten tillförsäkringsersättning skall bedömas självständigt såvitt gäller varje försäkrad,1 fråga om försäkringstagarens upplysningsplikt anser kommittén dock att dennahuvudregel är mindre lämplig. Eftersom försäkringsbolaget är helt beroende avde uppgifier som försäkringstagaren lämnar när försäkringen tecknas, börförsäkringsavtalet behandlas som en helhel i fall då försäkringstagarenharlämnaloriktiga upplysningar. Försäkringsersättningen skall alltså i ellsådanl fall kunna sältas ned även såvitt gäller annan försäkrad änförsäkringstagaren, Iövrigt anser kommittén att identifikation bör förekomma bara i två situationer.Den ena är atl någon har framkallat försäkringsfallet med den försäkradesvetskap och vilja. Detsamma gäller då någon har överträtt ensäkerhetsföreskrift eller annan föreskrift enligt försäkringsvillkoren med denförsäkrades vetskap och vilja. Den andra situationen är då en biförpliktelsehar åsidosatts av någon som har en väsenllig ekonomisk gemenskap med denförsäkrade i fråga om försäkrad egenom, 1 båda dessa situationer skall den somhar åsidosatt biförpliktelsen jämställas med den försäkrade. Remissinstansernahar i allmänhet godtagit kommittéförslaget i denna del. 1979/80:9 80 Närdet gäller överträdelser av säkerhetsföreskrifter anser dock Svenska Nedsättning av försäkringsbolags riksförbund och alt identifikation börkunna försäkringsersäiiningen komma i fråga i samma utsträckning som f, n,är möjlig enligt 51 § försäkringsavtalslagen. Enligtmin mening talar starka skäl för kommitténs uppfattning atl en försäkrad endasti undantagsfall skall behöva finna sig i aU hans ersäuning från försäkringenreduceras på grund av ett handlande av nägon annan person. Som kommittén harfunnit bör dock en sådan identifikation kunna komma i fråga i fall dåförsäkringstagaren har lämnat oriktiga uppgifter när försäkringen tecknades.Vid den skälighetsprövning som skall göras vid nedsällningen i ett sådant fallbör dock hänsyn kunna las till att den ersäuningsberättigade inte själv harlämnai de orikliga uppgifterna. anserjag det vidare vara självklart att försäkringsersättning intebör lämnas när den som har framkallat élt försäkringsfall har handlat isamförstånd med den försäkrade för atl denne skall få ul försäkringsersättning.Jag ansluter mig också till kommitténs förslag att identifikation skall kunnaförekomma när den som har framkallat försäkringsfallet har en väsentligekonomisk intressegemenskap med den försäkrade belräffande försäkrad egendom.Detta kan bli fallet med makar som har giftorättsgemenskap eller samäganderätltill egendom i silt hem och gemensamt brukar och begagnar den. Om en av demuppsåtligen eller grovt vårdslöst skadar egendomen, bör den andra i principinte ha räu till mer i försäkringsersättning än som skulle ha utgetts om haneller hon själv hade handlat på detta sätt. En liknande bedömning bör göras ifråga om dem som stadigvarande bor samman ulan alt vara gifta. Fall kan docktänkas där den ene avsiktligt förstör egendomen för atl tillfoga den andreskada. Det bör då inte vara uteslutet att ersäuning lämnas helt eller delvistill den som är oskyldig. I kommitténs förslag har detla önskemål beaktats påså sätl att ett uppsåtligt handlande inte behöver föranleda helt bortfall aversättningen om det finns särskilda skäl (se avsniti 2.9.4). Enligt min meningbör man emellertid med tanke pä sädana fall i stället föreskriva allidentifikation kan underiåtas om det finns särskilda skäl. Med denna jämkningtillstyrker jag kommitténs förslag om identifikation vid framkallande avförsäkringsfallet. Närdet slutligen gäller överträdelser av säkerhetsföreskrifter eller andraföreskrifter enligt försäkringsvillkoren kan jag hålla med försäkringsbolagenom att det för vissa fall kan finnäs behov av ett något större utrymme föridentifikation än kommittén har föreslagit. Enligt min mening är det rimligtatt försäkringsbolagen för möjlighet att ta in förbehåll i försäkringsvillkorenom atl den försäkrade identifieras inte bara med den som har handlat med hanstillstånd eller som haren väsentlig ekonomisk intressegemenskap med honom ifråga om försäkrad egendom utan även med den som i den försäkrades ställe ellertillsammans med honom har haft lillsyn över den försäkrade egendomen.Genom en sådan utvidgning kan nedsänning bli aktuell bl. a. i fall då denförsäkrade har lånat ut sin bil till någon annan familjemedlem och denneåsidosätter en säkerhetsföreskrift (t. ex. genom att inte låsa bilen). Jagåterkommer i specialmotiveringen till den närmare innebörden av dennaidentifikationsregel. 2.9.7Handlande av barn och psykiskt störda Enligt19 § första stycket försäkringsavtalslagen skall de nedsättningsregler somannars gäller enligt lagen inte tillämpas, om ett försäkringsfall framkallas avnågon som är under 15 äreller i sådant sinnestillstånd som avses i 33 kap. 2 Sbrottsbalken (dvs. som lider av sinnessjukdom, sinnesslöhet eller annanliknande själslig abnormitet). Bestämmelsen är disposiliv och kan alltsåersättas av andra regler genom försäkringsvillkoren. EnligtAllmänna bestämmelser 1976 gäller försäkringen även om försäkringsfallet harframkallats uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet av en försäkrad som intehar fyllt . I fråga om sakskada som den försäkrade har tillfogat sigsjälv, liksom belräffande ansvarighet för personskada, gäller försäkringenockså i fall då den försäkrade var i sådant sinnestillstånd som avses i 33 kap.2 S . förslag skall de nedsättningsregler som förut harberörts inte tillämpas, om någon som är eller i sådanlsinnestillstånd som avses i 33 kap. 2 S har handlat på ett sättsom annars skulle föranleda alt ersättningen sätts ned eller faller bort.