prop · G303122 · 1979-12-31 00:00:00 — Enligt organisaflonema har inte utredningenförmått redovisa någon bärande kritik mot ordningsvaktsföretagens verksamhet.Utredningens uppfattning aU de i dessa företag verksamma ordningsvakternaskall vara direkt anställda av uppdragsgivarna står i dålig överensstämmelsemed anställningsskyddslagens begränsade möjlighet till visstidsanställning.Förbudet mot ordningsvaktsföretag i förening med den föreslagna begränsningenav bevakningsföretagens möjligheter att bedriva ordningsvaktsverksamhet kanockså leda till en icke önskvärd utökning av antalet frilanceordningsvakter. Organisaflonemaförordar i stället att samhället tillförsäkras erforderligakontrollmöjligheter av ordningsvaktsförela-gens verksamhel. På i huvudsak samma skäl avstyrks förslaget även avhandelns arbetsgivareorganisation och bevakningsrådet. Utredningens ståndpunkt atl förhållandet mellan anordnareoch ordningsvakt är att betrakta som ett anställningsavtal samt att denförmedlande verksamheten därför bör ankomma antingen på arbetsförmedlingeneller också på ordningsvaktsfö re ningarna efter tillstånd av AMS hälsas medtillfredsställelse av handelns arbetsgivareorganisation och . ifrågasätter om den föreslagna nyregleringenulan vidare medför att rättsförhållandet mellan anordnaren och ordningsvaktenblir att betrakta som anställning i den mening som avses i lagen (1935:113) medvissa bestämmelser om arbetsförmedling. Enligt utredningen bör denna frågabedömas av arbetsmarknadsmyndigheterna. Detsamma bör gälla frågan om deordningsvaktsföreningar som är verksamma på sina håll bör vara underkastadetillståndstvång för att få förmedla de uppdrag som det Prop.1979/80:122 120 erinrar om att man i denskadeståndsrättsliga doktrinen ansett staten (genom ) varaansvarig för skador snm uppstår vid myndighetsulövning av urdningsvakt. avsell alt anurdnare bör få principalansvaret vad gällerskadeståndskrav till följd av urdningsvaklens verksamhel bör detta enligtstyrelsen utsägas klart. i anser det angeläget att nrdningsvakts-föreningarnaliksom frilansande ordningsvakter får fortsätta sin verksamhel, så attförmedlingsverksamheten inte onödigtvis byråkraliseras. anseremellertid i enlighel med förslaget alt företag inte bör tillåtas att handhaordningshållning, en uppfattning sum delas av polisstyrelserna i nchYstads distrikt. Beiräffande nrdningsvaklsföreningarna rednvisas frånåtskilliga folketshusföreningar pusiliva erfarenheter av nuvarande nrdningmedan ett lika sturt antal anmäler att hittillsvarande förmedling fungerarilla. Allmänt understryker man vikten av atl arrangören får slutligt avgörandeom vem som skall tjänstgöra, dvs. atl man får möjlighet att på platsen för nöjestill-slällningen(arbetsplatsen) bygga upp etl arbetslag, där ordningsvakten ingår i elt medövrig personal gemensamt kollektiv. Södra folketshusdistriktanser att varje förmedling ulanför den offentliga arbetsförmedlingen börförbjudas. i utgår från attarbetsmarknadsverket kommer att ulöva en aktiv kontroll överordningsvaktsföreningarnas förmedlingsverksamhet och atl kraven för att fåsådant tillstånd sätts högt. Beslul i dessa frågor bör i så stur utsträckning snmmöjligt delegeras från till länsarbetsnämnden.Polisstyrelsen i distrikt påpekar alt del bör flnnas någnn furm avsammanslutning för ordningsvakter. Ordningsvaktsföreningarna bör därför flnnaskvar, och av de kommande föreskrifterna bör framgå att de lokalapolisstyrelserna bör verka för att sådana föreningar bildas. Genom att ordningsvakternaorganiserar sig underlättas på många sätt kontakterna mellan polisdistriktetoch ordningsvakterna och inte minst underlättar det för de anordnare som skallanlita ordningsvakter. Liknande synpunkter förs fram av åtskilliga polisstyrelsersaml av och industri-förhund. Motsatt uppfattning har polisstyrelsen i Ystads distriktsom inte anser att föreningarnas förmedlingsverksamhet bör få fortsätta. Detskulle vara bättre om de lokala arbelsförmedlingarna kunde handha denna verksamhet.Ordningsvaktsföreningen skulle därmed bli en ren intresseförening förordningsvakterna. AMS släller sig tveksam till tanken att den nyaregleringen skulle medföra att ett uppdrag som ordningsvakt allfld skall ansessom arbetsanställning i arbetsförmedlingslagens mening. Den omständigheten atten ordningsvakt är skyldig följa polismans instruktioner utesluter inte attäven en ordningsvakt kan inta en självständig ställning. Visserligen kan detförhållandet att en ordningsvakt enligt utredningens förslag skall iaktta av anordnarenmeddelade anvisningar tyda på att ett anställningsförhållande skulle föreligga,men så behöver inte vara fallet. AMS påpekar att en ordningsvakt kan handlaefter anvisningar från anordnaren men ändå anses inta en självsländig ställningi förhållande till denne. Det avgörande måste vara de faktiska förhållandena idet enskilda fallet. Skulle i enlighet med utredningens ståndpunkt ettanställningsförhållande föreligga, medför det att ordningsvaktsföreningarnamåste ha tillstånd för att syssla med sin formed- Prop.1979/80:122 121 F.n. flnns ett lOO-tal urdningsvaktsföreningar.Med hänsyn till de många och spridda föreningarna uch de principer snmstyrelsen följer vid bedömning av ansökan nm tillstånd atl förmedla tnrde delvara uteslutet all bevilja dessa föreningar förmedlingsiillstånd. I så fallåterstår endasl att de nffentliga arbelsförmedlingarna åtar sig att förmedla deuppdrag för urdningsvakter sum blir lediga, någnt sum kräver särskildaöverläggningar. föreslår all man undersöker möjlighelenall via förbundets musikertörmedlingar i landet, vilka bedrivs med tillståndfrån AMS, förmedla även urdningsvakter. Förbundet anser att stnra fördelar flnnsnch kan uppnås gennm utnyttjandet av dessa förmedlingar. Där flnns bemanningunder knntnrstid nch kunnig förmedlingspersnnal. Arrangörerna har lätt attkomma i kontakt med förmedlingarna, vilka har gnd gengrafisk spridning. Deflesta arrangörer har uckså knntakt med musikerförmedlingen för alt erhålla dansnrkestrareller musiker nch kan då rekvirera urdningsvakter. Enligt förbundetbör fristående nrdnings-vaktföreningar molverkas, eftersom de skapar splittringoch oro på ordningsvaktsmarknaden. Det bör övervägas förbud för dessa attförmedla ordningsvakter. En liknande uppfattning redovisas av handelnsarbetsgivareorganisation, som påtalar det enligt organisationens meningotillfredsställande förhållande som f. n. råder med ett stort antal icke fackliglanslutna ordningsvakter, som genom föreningarna framställer ultimativalönekrav utan iakttagande av sedvanliga förhandlingsregler. Utredningens ståndpunkt att det f. n. inle flnns skäl atlfrån samhällets sida fastställa en taxa för ersäUning ål ordningsvaktertillstyrks uttryckligen av LO och TCO. Frågan kommenteras också av polisstyrelsen i Motaladistrikt som påpekar att problem angående den ekonomiska ersättningen lillordningsvakter inte har varit ovanliga. Eftersom man inte kan ålägga enordningsvakt alt organisera sig fackligt anser polisstyrelsen atl man bordeålägga honom alt Ijänslgöra mot viss av myndighet bestämd taxa. Dettaförfarande är inte ovanligt i arbetslivet i övrigt. Polisstyrelsen hänvisartill vad som gäller i fråga om tolkar, advokater både i vissa tvistemål och somoffentliga försvarare, taxichaufförer, läkare och tandläkare. Enligt förslagelskall elt förordnande kunna återkallas för den ordningsvakt som utan giltiganledning vägrar att utföra ordningsvaklsverksamhet. En sådan anledning kan l.ex.vara att parterna inte kommer överens ekonomiskt såvida inte ordningsvaktensvägran utgör tillåten facklig stridsåigärd. Polisstyrelsen ifrågasätter om maninle genom atl fastställa en taxa kan förhindra alt sådana tvisier uppstår samtatt relationen mellan en anordnare och en ordningsvakt störs av oenighetmellan parterna i ekonomiska frågor. 2.9 Jakt- och risketillsyn Förslagen i dessa delar lämnas utan erinran avlänsstyrelsen i , som upplyser att den sedan några år tillbakahar frångått fldigare praxis att ge fisketillsynsmän ordningsvaktsförordnande.Även anser att ordningsvaktsförordnande för jakt- och fisketillsyninte behövs. I fråga om jakttillsynen kommenteras förslaget utföriigtav . anser det angeläget attjakttillsynsman har det skydd som följer av 17 kap. 1 8 BrB. Mot förslaget atl jaktflllsyns- Prop.1979/80:122 122 mani sin tjänstgöring tilläggs den rätt att bmka våld som tillkommer polisman harjägareförbundet ingen erinran. Om en tillfredsställande utbildning kananordnas, finner jägareförbundet det önskvärt att 24 och 28 kap.rättegångsbalken ändras på så sätt, att den rätt till gripande, husrannsakanoch kroppsvisitation som under vissa förhållanden tillkommer polisman ocksåskall avse jaktflllsynsman. Det är nämligen enligt förbundet ytterst angelägetatt full klarhet skapas om vilka tvångsåtgärder en jakttillsynsman kan vidta.Utan möjlighet till vissa sådana åtgärder blir flllsyns-verksamheten inte så etfektivsom från jaktvårdssynpunkt är önskvärt. Förbundet ger slufligen uttryck föruppfattningen att det med utredningens förslag blir nödvändigt att noggrannaanvisningar utarbetas av i samråd med förbundet förbestämmelserna om jaktiillsynsman och för tillämpningen av dessa bestämmelser. anser att jakttillsynsman bör ha vissa befogenheter utöver dem somutredningen har föreslagit. Som exempel nämns generell rätt att företahusrannsakan, kroppsvisitation, visilation av bagageutrymme i bil, båt, skoteroch ryggsäck. Om sådana befogenheter inte anses kunna gälla generellt, böråtminstone länsstyrelse ha rätt att i särskilda fall eller för vissa tjänstemänförordna härom. Verket påpekar att dessa utökade befogenheter ställer krav påförstärkt utbildning av personalen. Slutligen framhåller verket att enjakttillsynsman måste ha möjlighet att stänga av en mindre tillfällig bemannadvägspärr, även om vägen är allmän. Såvittgäller fisketillsynen tillstyrks utredningsförslaget av ftskevattensägareförbundsamt i allt väsentligt av . Styrelsen anser dock att det inteföreligger något behov av att fiskeflllsyns-man erhåller förordnande medriksgiltighet. Styrelsen bör dock ha möjlighet att meddela interregionalaförordnanden l.ex. Styrelsen bör därvid samråda medvederbörande länsstyrelser. i bör fisketillsynsman - flll skillnad från vadutredningen föreslår - tilläggas befogenhet att företa viss husrannsakan, l.ex.i båt eller bil. Samma uppfattning har fiskenämnderna i , , och samt domänverket. Flera av dessaremissinstanser hänvisar till de förslag som i detta hänseende har lagts fram ifiskeriadministraflva utredningens betänkande (DsJu 1975: 7) Ny organisationav fisketillsynen. Ulredningensförslag tillstyrks utan närmare kommentarer av civilförsvarsslyrelsen och ABAB.Förslaget tillstyrks även i huvudsak av monopolutredningen, som dock anser atten mera ingående diskussion om utbildningsbehoven på det aktuella området hade varitönskvärd. Såvittgäller frågan om förordnande av skyddsvakt tillstyrks förslaget i huvudsakockså av ÖB, som dock framhåller atl skyddsvakt inte bör förordnas inommilitärområde av militärbefälhavare utan inom försvarsområde avförsvarsområdesbefälhavare så att kongruens råder med de bestämmelser somgäller för försvarsmakten. ÖBpåpekar vidare att det möjligen kan uppstå svårigheter för ett bevakningsföretagatl lösa problemet med avbytare för skyddsvakt vid semester, sjukdom o.d.Väktare som tillhör utryckningsstyrka som skall kunna ingripa vid skyddsföremålsynes sålunda inte kunna vara skyddsvakt. ÖB anser att det inte bör knmmaifråga alt till skyddsvakt förordna annan än väktare som är anställd iauktoriserat bevakningsföretag. 1979/80:122 ,. ÖButtryckligen anges i lagtexten. I denna de! har bevakningsrådet sammauppfattning. Militäransvarskommitlénfinner benämningen skyddsvakt lämplig. Kommittén påpekar att det inte börfinnas någon principiell skiljelinje mellan civila och militära skyddsföremål.Vissa civila skyddsföremål torde vara av betydligt större vikt förtotalförsvaret än många militära. Det finns därför enligt kommittén inte någnnanledning att göra skillnad i bevakningspersonalens skydd eller befogenheter beiräffandedessa båda kategorier av skyddsföremål. Att däremnt vissa skillnader börfinnas på grund av nbjektens nlika funktion och skyddsvärde lorde ligga i öppendag. Kommittén pekar också på det otillfredsställande i att en civil skyddsvaktkan komma i konfliktsituafloner när det gäller vem som har rätt att ge honomdirektiv för verksamheten. För undanröjande av risken att sådana konfliktsituationeruppstår bör frågan om förmanskapet bli föremål för en särskild reglering. Enutgångspunkt bör därvid enligt kommitténs mening vara att militära och civilaskyddsvakter i så stor utsträckning som möjligt skall lyda under likartadebestämmelser samt att endast vederbörande säkerhetsansvarig vid skyddsobjektetskall ha rätt atl ge direktiv för skyddsvaktens verksamhet. Densäkerhetsansvarige bör däremot, i mån av behov vid särskilda tillfällen, kunnabeordra vakten att följa polispersonals direktiv. UBevÖbehandlar i sitt yttrande särskilt frågor av betydelse för en snabb och säkerövergång från freds- till beredskaps- eller krigstillstånd och andraförberedelser för verksamheten under sådana tiUstånd. F. n. gäller som allmängrundläggande princip för skyddsföremålsbevakning och ledning av denna i krig,atl uppgifterna ulförs av krigsorganiserade enheter ur försvarsmakten ochcivilförsvaret. Efter genomförande av UBevÖ:s förslag (DsFö 1978:9) kommer deunder beredskapstillstånd och krig att genomföras av krigsorganiserade enheterur enbart försvarsmakten. En övergång från freds- till krigsorganisation av skyddsföremålsbevakningenunderlättas väsentligt om den i fred erforderliga bevakningen av militäraskyddsföremål kan ske med militära resurser. Bevakningsförelag eller väktarebör därvid i enlighet med ÖB;s anvisningar inte utnyttjas vid objekt därbevakningsuppgifter är förenad med försvars-, beredskaps- eller ordningshållningsuppgifter.Personalen måste ha väktamtbildning. Anknytningen till ett auktoriseratbevakningsföretag torde även vara flll fördel vid personurvalet och för dennödvändiga beväpningen saml underlätta övergången från freds- till krigstidabevakning. I likhet med ÖB och bevakningsrådet anser UBevÖ därför att annanpersonal än väktare, anställda vid auktoriserat bevakningsförelag inte börkomma i fråga. Förordnanderätten bör tillkomma försvarsområdesbefälhavaren.Genomförs UBevÖ:s förslag bör detta gälla även civila skyddsföremål. I annatfall bör förordnanderält begränsas lill fredsförhållanden.Begreppet skyddsvakt synes inte erforderligt mot bakgmnd av att ett krav på väktar-kapaciletunder alla förhållanden måste föreligga. Mot bakgmnd av be-greppsfloransrikedom inom förevarande områden bör begreppet då inte införas. Fråganom den som bevakar skyddsföremål bör ha ställning som krigsman och tas ianspråk inom kuppförsvaret diskuteras utförligt av ÖB, militäransvarskommitlénoch UBevÖ. ÖBframhåller inledningsvis att utnyttjandet av bevakningsföretag för bevakning avskyddsföremål är på avskrivning inom marinen. Även vid flygvapnet planerar manatt gradvis minska utnyttjandet av bevakningsföretag. Vad som om några ärkommer att återstå av militära skyddsföremål 1979/80:122 124 bevakadeav bevakningsförelag är huvudsakligen centrala staber och förvaltningar. ÖBskulle möjligen kunna biträda all skyddsvakt blir krigsman om följandeförutsättningar finns: a) all han är i värnpliktsåldern, b) alt han har sådanmilitär utbildning alt han kan krigsplaceras i bevakningsbefattning i detkrigsförband som bevakar det skyddsföremål där han tjänstgör i fred, saml c)all han är utbildad på och kan utföra utbildning med de vapen, som är avseddaför skyddsföremålets försvar. Det torde emellerlid vara sällsynt att en väktarekan uppfylla dessa förutsättningar. Mot skyddsvakter som krigsmän talarytterligare dels avbytarsystemet med andra skyddsvakter, som tjänstgör vidsjukdom, semesler eller annan vakansorsak, dels systemet med väktare iutryckningsstyrka från bevakningsföretaget snm inte kan vara krigsmän nch förabefäl över eller underställas militär personal på platsen. Civila väktare böröver huvud taget inte utnyttjas vid objekt där bevakningsuppgiften är förenadmed försvars-, beredskaps- eller nrdnings-håltningsuppgifter. Mul den angivnabakgrunden kan ÖB inte biträda uppfattningen atl skyddsvakter skall varakrigsmän. ÖB knmmer dock att beakla möjlighelen atl låta skyddsvakter, som inteär krigsplacerade, ingå i resp. myndighets driflvärn/företagshemvärn. Tillsamma slutsats vad avser krigsmannabegreppet kommer militäransvarskommitlén,som också anser att en utvidgning av den civila vaktpersonalens uppgifter vidkuppanfall är onödig och olämplig. Den bevakning av skyddsföremål som erfordrasunder beredskap och krig är planlagd att utföras av krigsorganiserade enheterur försvarsmakten och polis- eller civilförsvarsenheter. I fred tjänstgörandebevakningspersonal bör därför kunna direkt överföras till dessa krigsorganiseradeenheter då beredskap eller krig inträffar. Ett överförande av personal förutsätteremellertid att den i fred tjänstgörande bevakningspersnnalen är så utbildad atlden kan krigsplaceras och fullgöra krigstjänst. F. n. synes det inte finnasnågra garantier för att den civila bevakningspersonalen vid l.ex. mililäraförband har den utbildning och den kunskap som är erforderlig för deltagande i kuppförsvarel.Man torde också böra räkna med att denna personal är krigsplacerad i andrabefattningar i krigsorganisationen, vilket medför att de vid mobilisering ärskyldiga att lämna sin civila bevakningstjänst. För det fall att den civilabevakningspersonalen är militärt utbildad för just bevakningstjänst och fördeltagande i kuppförsvaret samt krigsplacerad vid bevakningsobjektel, synes deaktuella skyddsvakterna böra vara placerade vid försvarsmaklen i militärbefattning. Vad slufligen gäller del inledande skedet vid ett kuppanfall,innan det reguljära kuppförsvaret har hunnit träda i funktion, torde det kunnaifrågasättas om en förändring av den civila bevakningspersonalens ställning ärav så avgörande betydelse för motståndet i detta inledningsskede alt det fråneffektivitetssynpunkt är värt att göra den föreslagna förändringen. Situationentorde snarare avgöras på gmnd av personalens initiativförmåga och kunskap änav dess formella status inom försvarsmakten. Även de folkrättsliga aspekternamåste dock beaktas. Motsattuppfattning i denna fråga har UBevÖ, snm tillslyrker förslaget alt vakterna vidskyddsföremål skall ha ställning av krigsman, Elt gennm-förande av dettaförslag skulle enligt UBevÖ;s mening väsentligt bidra till klarare ansvars- ochsamverkansförhållanden. Det bör även underlätta övergången från freds- lill krigsorganisalionför bevakningen samt dennas funktion under sådana svårförutsebara och oklaramellanlägen, som enligt vad erfarenheten visar relativt nfta uppkommer i kuppsituatinnereller Prop.1979/80:122 125 annars i gränszunerna mellan fred, beredskapstillstånd nchkrig. Enligt UBevÖ kan man utgå från atl de väktare sum furtsättningsvis tas ianspråk snm regel är i värnpliktsåldern eller i den ålder då civilförsvarspliktföreligger atl de har allmänmilitär utbildning (AMU) uch så danvapenutbildning att de kan använda eget vapen för skyddsföremålets försvar.Väktare i fredstida utryckningsstyrka bör dock enligt UBevÖ inte omfattas av krigsmannabegreppet. Knmmitténs förslag lill straffbestämmelser kritiseras av militäransvarskommitlén.Det framslår enligt knmmittén snm besynnerligt atl en skyddsvakt skall vara straffrättsliglansvarig för allehanda försummelser endast när han faktiskt är i tjänsl, såsumt. ex. övergivande av pust, unyklerhel i tjänsten eller tjänstefel. Enskyddsvakt skulle således kunna straffas um han ubehörigen lämnar sin pust meninte nm han underlåter alt bege sig dit. Han skulle gå fri nm han uppsålligen underiåleratt inflnna sig på tjänstestället men skulle kunna dömas för tjänstefel nm hanuteblir endasl av naktsamhet. Förslaget kan därtur inte gudtas i denna del. Knmmitténär emellertid inte främmande för att skyddsvakter med hänsyn lill uppgifternasart underkastas ett straffansvar just för utebhvande eller avvikande fråntjänstestället. En sådan straffbestämmelse, snm skulle kumplettera stadgandenai 20 kap. BrB nm nriklig myndighelsulövning m.m., skulle duck naturligen ha sinplats i skyddslagen nch umfatla alla skyddsvakter, uavsett arten avskyddsubjekt nch skyddsvaktens status. 3 Betänkandet (DsJu 1978:4) Bevakningspersonal 3.1 Avgränsning av bevakningsföretagens verksamhet motpolisväsendet Uiöver de allmänna synpunkter som har redovisals under 1tar ell par remissinstanser fram vissa särskilda frågnr. PoUsulredningen påpekar alt det f. n. i viss utsträckningförekommer att väktare med urdningsvaktsförordnande anlilas för bevakning videller i anslutning lill allmänna platser liksnm s. k. kvasiallmänna platser såsnmexempelvis innelnrg nch centrumanläggningar. Detta är inle en önskvärd nrdning,eftersnm sådana bevakningsuppgifter i princip bör vara förbehållna pnlisen. Ulvecklingenförklaras emellertid av att urdningsläget peri-ndvis särskilt försämras ianslutning lill sådana platser nch att pnlisen inte alltid har de resurser sumbehövs för att upprätthålla en bevakning sum ligger på den nivå sum berörda kummunereller rörelseidkare flnner befu-gad. påpekar att etl genumförandeav nrdningsvaktsutredningens förslag inte i nch för sig medför någnnbegränsning av möjlighelen alt anlila väktare utan nrdningsförurdnande försådana uppgifter. Det är emellertid enligt utredningen angeläget atl samhällethar kuniroll över all bevakning sum sker vid allmänna platser. Del är därför avvikl att gränsdragningen mellan pnlisens uch bevakningsföretagens uppgifter ägnasfnrtlöpande uppmärksamhet vid den tillsyn snm skall ske över bevakningsföretagensverksamhet. bör härvid ingripa, um elt företag skulle görainträng på det nmråde sum bör vara förbehållet pnlisen. Detta är en grannlagauppgift sum nfta tnrde förutsätta att en sammanvägning sker mellan de synpunkiersnm anförs av pnlisen, knm-munen samt enskilda rörelseidkare uch deras persnnal. Samma fråga berörs även av i . snmknnstaterar att ett genumförande av urdningsvaktsutredningens förslag inlemins- 1979/80:122 126 kar det lolala behovel av ordningshållande verksamhet ivid bemärkelse. Eftersom polisen inte i nämnvärd omfattning kan öka sin ordningshållandeverksamhet finns det därför anledning att anta att det tommm som uppstårkommer, åtminstone i viss mån, att fyllas av väktarföretagen som, inom ramenför sin verksamhet och lagens bestämmelser, ersätter ordningsvakterna medväktare. Någon möjlighet att lagstifta bort väktarnas möjligheter att utövasådan ordningshållande verksamhet som avses, dvs. i dess vida bemärkelse, tordeinle finnas. Det torde också ligga inom ramen för väktarnas uppgifter att isamband med gängse bevakningstjänst också ingripa mot ordningsstörandeverksamhet (med stöd av en vars rält enligt ochnödvärnsrätten enligt BrB). 3.2 Utbildningen av bevakningspersonal Flera remissinslaner uttalar sin anslulning flll tankenall samhällel bör svara för väktarnas utbildning. Utredningens förslag flllstyrksutan närmare kommentarer av bl. a. i ,polisstyrelsen i samt landstingsförbundet. , och LO. Till de instanser som tillstyrker förslaget hör ocksålänsstyrelsen i . ifrågasäller dock om denåldersgräns som har föreslagits för behörighet till lilllräde till utbildningenär rätt avvägd. För antagande som extra polisman krävs f. n. - påpekarlänsstyrelsen - att vederbörande under antagningsåret fyller ochfullgjort värnpliktstjänstgöring. Detta innebär att polismannen efterfullgjord gmndulbildning passerat 19-årsgränsen. Beträffande ordningsvaktföreslår ordningsvaktsutredningen att lägsta åldersgräns skall vara . Motdenna bakgmnd och eflersom även en väktares uppgifter kan vara av grannlaga artbör förslaget om lägsta ålder justeras uppåt. anser att gränsenbör vara densamma som den för ordningsvakt, dvs. Samma uppfattning harTCO och , som anser att all väktamtbildning börbedrivas som vuxenutbildning och alltså inte inom ungdomsgymnasiet.