prop · G30317 · 1979-12-31 00:00:00 — har behandlat frågan ibetänkandel (Ds Kn 1978:02) Kostnader för ordningshållning vid offentligatillställningar m. m. a, följande. Inom en slor del av molorsporten är olycksriskerna sloraför både förare och åskådare, om inte säkerhetsåtgärder av olika slag vidtas.Även om det måste vitsordas atl motorsporlorganisa-tionerna och enskildamotorklubbar lägger ner ett betydande arbete på atl öka säkerheten, kansamhällel därför inle undandra sig del yttersta ansvaret för attsäkerhetsaspekterna tillgodoses. Det är inte tillräckligt att generellaföreskrifter och anvisningar i säkerhetsfrågor meddelas av slalliga myndigheler.Sådana föreskrifter och anvisningar har för övrigt ännu inte meddelals för allatyper av motortävlingar. Vid vissa lyper av motortävlingar uppkommerregelmässigt allvarliga ordningsproblem. En del motortävlingar lockar en slorpublik och kräver slora insalser från både polisens och anordnarens sida föratt tillgodose kravet på ordning och säkerhet. Med hänsyn lill del anfördamåste samhällel enligl utredningen i det enskilda fallet kunna utöva prövningoch kontroll av tävlingar och uppvisningar i motorsport. Denna prövning ochkonlroll måsle ske oavsett platsen för arrangemanget. Utredningen anser därförall det nuvarande tillslåndskravet bör behållas. Föregen del kan jag till alla delar instämma i vad utredningen har anfört. Jaganser alltså - liksom så gott som alla remissinstanser utom riksidrottsförbundel,bilsportförbundei och racerbåtförbundet - att det nuvarande tillslåndskravetbör behållas. Med anledning av vad riksidrottsförbundel har anfört vill jagframhålla atl motorsporten innebär sä stora risker för både deltagare ochåskådare att samhället måste kunna utöva tillsyn och kontroll både i detenskilda fallet och genom generella föreskrifter och anvisningar.Tillståndskravet innebär därför inte att molorsponorganisationerna särbehandlasi förhållande till andra idrottsorganisationer. Enligt min mening finns detinte heller anledning alt se tillståndskravet som uttryck för bristande tilltrotill det arbete som motorsporlorganisationerna och de ansvariga statligamyndigheterna lägger ner för att öka säkerheten vid motortävlingar. I betänkandet föreslås attpolisstyrelsen skall kunna medge befrielse från tillståndskravei när det gällervissa motortävlingar på plats som inte är allmän. Polisstyrelsens möjlighet attmedge befrielse frän tillståndskravet bör enligt utredningen avse också andratillställningar som kräver tillstånd oavsett var de anordnas, t. ex.danstillställningar. En förutsättning för befrielse skall dock vara atttillställningen inle föranleder ordnings- och säkerhetsproblem. Möjlighetenlill befrielse bör enligl utredningen tillämpas restriktivt. För egen del kanjag ansluta mig till utredningens förslag, vilkel har föranlett invändningarfrån bara någon enstaka remissinstans. Undantagsregeln bör tillämpasrestriktivt och användas endast i den mån det kan ske 1979/80:17 32 utanfara för ordning och säkerhet. När det gäller motortävlingar synes utrymmet förtillämpningen av undantagsregeln i praktiken vara begränsat tillspeedwaytävlingar och liknande tävlingar som vid återkommande tillfällenanordnas på särskilt iordningställda banor. Som framhålls i betänkandet måstepolisstyrelsen klart ange gränserna för medgivandet, t, ex. vilken typ avtillställning som medgivandel avser, vilken plats som får utnyttjas och den tidsom befrielsen avser. Elt medgivande bör också kunna förenas med villkorrörande ordning och säkerhel. Jag vill liksom utredningen framhålla atlanordnarens skyldighet att svara för god ordning kvarstår, även om han harbefriats från tillslåndskravet. Rikspolisstyrelsenifrågasätter riktigheten av utredningens ståndpunkt att det inte behövs ensärskild bestämmelse därom för att polisstyrelsen skall kunna återkalla ettbeslul om befrielse frän tillslåndskravet. Jag vill framhålla alt s. k.gynnande förvallningsbeslul i princip inte får återkallas. Återkallelse ansesdock kunna ske när det är påkallat av trängande säkerhetsskäl. Jag vill erinraom att polisstyrelsen enligl 13 § AOst och 4 § LAS kan medge befrielse frånanmälningsskyldighet och om att del inte finns nägra bestämmelser om att sådanamedgivanden kan återkallas. Med hänsyn till vad jag nu har anfört anser jag attdet inte finns skäl att uttryckligen föreskriva att ett beslut om befrielsefrån tillståndskravet kan återkallas. 2.3Uppställning av föremål på gångbanor Gångbanoroch andra allmänna platser inom sladsplanelagl område får enligt 2 § AOst inlelas i anspråk för upplag, försäljningsstånd, ställningar m. m. utanpolisstyrelsens tillstånd. Vidare krävs medgivande av kommunen. Polisstyrelsenkan vid tillståndsgivningen meddela ordningsföreskrifter. Om någon bryter mot 2§ eller mol ordningsföreskrift m, m. som avses i 8 § kan polisstyrelsen enligt31 § förelägga vite eller på den försumliges bekostnad vidta åtgärd som åliggerdenne. Som slraff kommer normalt endasi penningböter i fråga (28 §). Ulredningenhar särskilt med hänsyn till trafikens utveckling funnil del mycket angelägetatt gående - i första hand barn, äldre och handikappade personer - utan farakan la sig fram på gångbanor. Kritik har enligl utredningen riktats mot attbestämmelserna om ianspråktagande av allmän plats inte efterievs i tillräckligutsträckning och mot att övervakningen av efterlevnaden inte ärtillfredsställande. Utredningen anser det rimligt att utgå från allpolisstyrelserna bl. a. mol bakgrund av ett uttalande av JO i frågan vidtarålgärder för att få en förbättrad efterievnad och övervakning till stånd. Ibelänkandet föreslås vissa mindre ändringar i Aöst. En erinran om atlpolisstyrelsen vid tillståndsprövningen skall ta särskild hänsyn till gångtrafikensintresse införs sålunda i stadgan. Vidare blir normalstraffet enligtutredningens förslag dagsböter, när en förseelse mot bestämmelserna om 1979/80:17 33 ianspråktagandeav allmän plals medför personskada eller fara för personskada. Beträffandeövriga sanktionsmedel föreslås inte nägon ändring i gällande regler menutredningen påpekar att det för att olyckshändelse skall kunna förhindras oftakan bli nödvändigl alt snabbt vidta åtgärder på den försumliges bekostnad, Ifråga om övervakningen anförs i betänkandel att förulsättningar bör finnas förett samarbete mellan kommunerna och polisen för att åstadkomma en förbättring. Utredningsförslageti denna del har fått ett mycket positivt mottagande vid remissbehandlingen.Även jag kan ansluta mig till förslagen om ändringarna i AOst. Jag älerkommer ispecialmotiveringen till nägra detaljfrågor. Jag anser att det är mycketangeläget att gångirafikanter, och dä i första hand barn, äldre ochhandikappade, skall kunna känna sig irygga och säkra när de använder gångbanor.Förhållandena har inle alltid varit godtagbara. De ändringar i AOstsom nu föreslås ger fömlsällningar för förbättringar. En mera ingåendeförfattningsreglering är enligt min mening inte en framkomlig väg när detgäller atl komma till rätta med de olycksrisker och andra olägenheler som kanföranledas av alt gångbanor las i anspråk för andra ändamål än gångtrafiken.Som framgår av betänkandet kan förbättrad information och övervakning bidragatill atl minska riskema för olycksfall. Informationskanaler har inom vissapolisdistrikt etablerats mellan polisen och de synskadades organisationer.Della sker inom ramen för polisens serviceverksamhet, vilken för övrigtövervägs inom polisutredningen. Övervakningen har uppmärksammats av JO. Vidareframhålls i betänkandet atl ett samarbete mellan kommunerna och polisen börkunna åstadkomma en bätlre övervakning. Jag vill till detla endast lägga att handikappfrågorna- lill vilka frägan om säkerheten på gångbanor hör - ägnas stort inlresse inomkommunema, mycket tack vare insatser från handikapporganisationernas sida. Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom kommundepartementet upprättalsförslag till 1. lag om ändring i allmännaordningsstadgan (1956:617), 2. lag om ändring i lagen(1956:618) om allmänna sammankomster. Det under 2 angivna förslagel harupprältats i samråd med chefen för Förslagenbör fogas till regeringsprolokollel i delta ärende som bilaga 3. 3 1979/80. 1979/80:17 34 Ibetänkandet föresläs atl ordet "polismyndighet" i olikaböjningsformer i AOst och LAS byls ul mol "polisstyrelse" imotsvarande form. Polisutredningenanför att de föreslagna ändringarna formellt sett är helt korrekta men attuttrycket polisstyrelse kan orsaka missförstånd hos allmänheten, eftersombeslut enligt AOst och LAS som meddelas i polisstyrelsens namn kan uppfattassom meddelat av förtroendemannaslyrelsen, vilket aldrig är fallet. Polisutredningenhar till uppgift bl. a. att studera den lokala polisorganisationen i besluten, l. ex. beslut om lillslånd all hållaallmän sammankomst eller offenllig tillställning. Enligl min mening synes detmot bakgmnd av vad polisutredningen har anfört lämpligast att avvaktapolisutredningens fortsatta arbete, innan uttrycket polismyndighet ändras. I deparagrafer som ändras har gjorts vissa språkliga jusleringar. De avses inleinnebära några sakliga ändringar. Paragrafeninnehåller bestämmelser om förutsättningarna för atl allmän plals skall fåanvändas för annal ändamål än den är avsedd för. I betänkandel föreslås att enbestämmelse att polisstyrelsen vid tillståndsprövningen skall la särskildhänsyn till gångtrafikens intresse och meddela de föreskrifter som behövs förall förhindra olyckshändelser skall las in i 8 § som ger polisen möjlighet attmeddela ordningsföreskrifter för verksamhet på allmän plals. Jag kan anslutamig till uppfattning att det ur systematisk synpunkt ärriktigare att ta in bestämmelsen i 2 § AOst som reglerar tillståndsprövningen.Bestämmelsen har därför tagits in i denna paragraf Huvudregelnär att allmän plats skall användas för det ändamål som platsen är avsedd för.En gångbana skall således stå till de gåendes förfogande. När någon villanvända en gångbana för annat ändamål, måsie han ha tillstånd avpolisstyrelsen. När polisslyrelsen gör sin tillståndsprövning, skall den bedömahur starkt det inlresse är som utgör skälet för att den allmänna platsenanvänds för annal ändamål än det avsedda. Genom den nya bestämmelsen föreskrivsatt polisstyrelsen vid sin bedömning skall ta särskild hänsyn lillgångtrafikens intresse. Detta har stor betydelse med hänsyn till dagenstrafiksituation och syn på handikappfrågorna. 1979/80:17 35 framhåller måsle olika åtgärder vidtas för att skyddagångtrafikanterna och minska olägenheterna för dem, när det visar signödvändigt att ta i anspråk gångbanor för särskilda ändamål. Polisstyrelsenskall avgöra vilket markområde som får tas i anspråk. En naturiig strävan bör varaatt uppställningen skall inkräkta så litet som möjligt pä gängbanan. Enligt dennya bestämmelsen skall polisstyrelsen när den meddelar tillstånd avgöra vilkaföreskrifter som behövs för att den allmänna platsen skall få användas förupplag, trottoarserveringar, försäljningsstånd, ställningar eller liknande.Föreskrifterna kan avse l. ex. att en container skall avgränsas med bockareller annan anordning, att ett hinder skall förses med akustisk apparatur somvarnar synskadade eller att en avskärmad passage skall anordnas vid sidan avbyggnadsställningar som har satts upp på gängbanan. De kan ocksä innefattaålgärder för att minska riskerna, när gängtrafikanter tvingas ul i körbananeller när barn kan komma osedda ut i körbanan bakom etl upplag invid vägen. Närdet gäller frågan om tillståndsförfarandet framhålls i belänkandet att enkortvarig uppställning som inte föranleder olycksfallsrisker eller andraolägenheter bör kunna handläggas på ett smidigt sätt. Jag delar utredningensuppfattning att en ansökan per lelefon bör kunna godtas i ett enkelt ärende. Ensådan ansökan kan remitteras till kommunen på gmndval av anteckningar fräntelefonsamtalet. Generellt kan sägas att polisstyrelserna självfallet alltidbör sträva efter att tillämpa ett sä enkelt förfarande som möjligt.Förenklingar synes vara möjliga främst när det gäller personer som återkommerofta med ansökningar av samma slag. Paragrafeninnehåller f n. bestämmelserom att tillstånd krävs för offentlig tillställningpå allmän plals. Vidare uppställs elt generellt lillständskrav för vissa slagav tillställningar. Polisstyrelsen ges genom ett nytt iredje stycke möjlighetatt medge en anordnare befrielse från skyldigheten att söka tillstånd. Den nyabestämmelsen motsvarar den möjlighel till befrielse från anmälningsplikt somredan finns i 13 § tredje styckel. Polisstyrelsens möjlighet att medgebefrielse avser alla tillståndsplikliga tillställningar med undantag för sådanasom anordnas på allmän plals. Polisstyrelsensmöjlighel atl medge befrielse från tillståndskravet är, som framgår av denallmänna motiveringen (avsnitt 2.2), avsedd för vissa tillställningar där delinle förekommer ordnings- eller säkerhetsproblem, t. ex. speedwaytävlingar.Möjligheten bör emellertid utnyttjas restriktivt. Befrielse skall komma i frågaendast i den mån det kan ske utan fara för ordning och säkerhet. Detta ledertill att befrielse inte kan komma i fråga beträffande pornografiskatillställningar. Polisstyrelsen behäller, även om befrielse har medgetts, eltövergripande ansvar. Om styrelsen finner atl en meddelad befrielse medför faraför ordning och säkerhet och att förutsättningarna för befrielsen alltså intelängre föreligger, bör denna återkallas. 1979/80:17 36 framgårav den allmänna motiveringen (avsnitt 2.2) behövs inte någon bestämmelse om attåterkallelse kan ske i sädant fall. Deändringar som görs i dessa paragrafer har behandlats utförligt i den allmännamotiveringen (avsnitt 2.1.3 och 2.1.4). I sak innebär ändringarna att bädeansökan och anmälan skall innehålla uppgift även om de ätgärder rörande ordningoch säkerhel som anordnaren ämnar vidtaga. Bestämmelsenom skriftligt besked i 14 § tredje stycket har tagits bort. Den är onödig medhänsyn till innehållet i 18 § förvallningslagen (1971:290). Del kan påpekas alten anordnare naturiigtvis skall underrättas, om en anmälan leder till ettbeslut om t. ex. ordningsföreskrifter för en tillställning eller ett högstaersättningsbelopp (jfr 17 a §). a. polisstyrelsens möjlighet all meddela föreskrifter föroffentliga tillställningar. I enlighet med vad som anförs i den allmännamotiveringen (avsnitt 2.1.4) har paragrafen ändrats så att del klart framgårall föreskrifierna får innefatta skyldighet för anordnaren att anlilaförordnade ordningsvakter och annan personal. Innehålleti dessa paragrafer har behandlats utföriigt i den allmänna motiveringen(avsnitt 2.1). Ändringeni denna paragraf innebär atl dagsböter blir normalstraff om fara för personskadahar framkallats genom en förseelse mot bestämmelserna i 2 § eller mot enföreskrift som har meddelats med stöd av 2 § andra stycket. Det är uppenbartatt hänsyn inte skall las till en obetydlig fara för personskada. Sanktionsregelnhar behandlats utföriigt i den allmänna motiveringen (avsnitt 2.1.5). 4.4Lagen om allmänna sammankomster Ändringarnai 5-7 §§ LAS molsvarar de ändringar som har gjorts i 1416 §§ AOst (se denallmänna motiveringen avsnitt 2.1). Ändringen i 8 § LAS är närmast av redaklionelllslag. Liksom skall anordnaren aldrig kunna åläggas atl ersättapolisens kostnader för ordningshållning vid en allmän sammankomst. Den nya 8 a§ LAS motsvarar i huvudsak den nya 17 a § 1979/80:17 37 AOst.Skillnaden är att något högsta ersättningsbelopp inte skall bestämmas vidallmän sammankomst, Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över förslagen till 1. lag om ändring i allmännaordningssladgan (1956:617), 2. lag om ändring i lagen(1956:618) om allmänna sammankomster, ivad förslagen avser ordningshållning vid ofTentliga tillställningar ochallmänna sammankomster. Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. 1979/80:17 39 KOSTNADER FÖR ORDNINGSHÅLLNING VID OFFENTLIGATILLSTÄLLNINGAR M. 1979/80:17 40 och chefen för kommundepartementet Regeringenbemyndigade chefen för kommundepartementet att tillkallaen särskild utredare med uppdrag att göra en översyn av allmännaordningsstadgan. Med stöd av bemyndigandet tillkallade departementschefen den15 som ulredare rättschefen . Sammadag förordnades som sakkunniga i utredningen polisöverintendenien GustafAndersson, avdelningsdirektören , revisionssekreteraren , direktören och departementsrådet samt somsekreterare hovrättsassessom . Utredningen- som kallat sig ordningsstadgeutredningen - får härmed överiämna delbetänkandei fråga om kostnader för ordningshällning, till-, ståndskravel förmotortävlingar samt uppställning av föremål på gångbanor. Prop.1979/80:17 41 1 Förslag till lag om ändring iallmänna ordningsstadgan (1956:617) 45 2 Förslag till lag om ändring ilagen (1956:618) om allmänna sammankomster 51 Kapitel1 Utredningens uppdrag ......................... 54 Kapitel 2 Utredningensarbete ............................. .... 54 Kapitel 3 Allmän historik .................................... .... 55 Kapitel4 Koslnader för ordningshållning ............... 56 4.1 Inledning ........................................... 56 4.2 Gränsdragningen mellansammankomster och tillställningar 57 4.3 Blandad sammankomst ochtillställning ...... .... 60 4.4 Anordnarens ansvar .............................. .... 61 4.5 Koslnader för ordningshällning,särskilda regler om ideell verksamhet 61 4.7 Ulredningensenkätundersökning ............ .... 66 4.8 Det allmännas ekonomiska stödtill idrottsrörelsen .... 69 4.8.1 StaUigt stöd .............................. .... 69 4.8.2 Landstingskommunalt stöd.............. .... 69 4.8.3 Kommunalt stöd............................ .... 70 4.9 Övriga ekonomiska uppgifter ................... .... 70 4.10 hemställan............................ .... 71 4.10.1 Motionerna.................................. .... 71 4.10.2 Remissyttranden........................... .... 71 4.11 Utredningen.......................................... .... 75 4.11.1 Allmänna synpunkter ................... .... 75 4.11.2 Anordnarens åligganden ................. 79 4.11.3 Ideella anordnare ........................ .... 80 4.11.4 Vinningssyfte vid allmännasammankomster .. 83 4.11.5 Prövningsförfarandei .................... 84 4.11.6 Sanktionsregeln............................ .... 86 Kapitel5 Tillslåndskravet för motortävling............... 87 5.1 Inledning ........................................... 87 5.2 Motorfederationensframställning ........... .... 88 Prop.1979/80:17 42 5.3 Inhämtade yttranden .......................................... 88 5.4 Ulredningen........................................... 90 Kapitel 6 Uppställning avföremål på gångbanor ..... .... 92 6.1 Inledning ........................................... 92 6.2 JO-ärendei ......................................... .... 93 6.3 Interpellalion i ........................... 95 6.4 Handikappfrågan ................................................... 95 6.5 Ulredningen........................................... 96 6.5.1 Allmänna synpunkter ................... 96 6.5.2 Tillståndsprövningen ..................... 97 6.5.3 Föreskrifter ................................ 98 6.5.4 Information ................................................ 99 6.5.5 Sankiionsmedel.............................. ... 99 Kapiiel7 Specialmolivering ............................. 101 7.1 Allmännaordningssladgan .................. 101 7.2 Lagen om allmännasammankomster .... 102 Bilaga1 .......................................................... ... 103 Bilaga 2 ................................................................................ 114 1979/80:17 43 1betänkandet behandlas frän om koslnader för ordningshushällning,tillståndskravet för motortävlingar och uppställning av föremål på gångbanor. Utredningen föreslår atlideella föreningar skall befrias frän betalningsskyldighet förordningshållninggenom polispersonal vid offentliga tillställningar. Vid avgränsningen av deföreningar som skall anses vara ideella har ulredningen funnit det riktigt attfölja de principer som har dragils upp i prop. 1976/77:135 om ändrade reglerför beskattning av ideella föreningar, m. m. Där anges att föreningarna skallvara allmännyttiga och öppna samt använda sina inkomsler i det ideella arbetet.Utredningen anser att polisstyrelsen skall kunna ålägga andra anordnare änideella föreningar betalningsskyldighet, om tillställningen anordnas ivinningssyfte. När betalningsskyldighet föreligger, skall anordnaren enligtulredningens förslag i princip ersätta alla kostnader för polisbevakning somföranleds av tillställningen. Detta är en mera omfattande skyldighet än vad somgäller . Det primära ansvarel förordningen vid tillställningar ligger redan nu på anordnaren och enligtutredningens mening bör sä vara fallet även . För att förhindra atlåtgärder som f n. vidtas av anordnaren övervältras på det allmänna (polisen)föreslår utredningen etl förfarande som skall göra det möjligt att före tillställningenfå fastställt vilka åtgärder som anordnaren skall vara skyldig atl vidla.Utredningen anser all det är en fördel för anordnaren att före tillställningenkunna få fastställt vad som ankommer på honom. Vidare skall anordnarens skyddförslärkas genom alt han pä förhand skall kunna få fastställt vilken högstaersättningsskyldighet gentemot staten som han kan komma att drabbas av.Utredningen föreslåren ekonomisk sanklionsregel genlemot försumliga anordnare.Den som inle lämnar in sin ansökan eller anmälan i rätt tid skall, om dettaleder till att beslut inie kan meddelas före tillställningen, kunna åläggas atlbetala hela polisens kostnad. På molsvarande sätt skall den som inle följermeddelade föreskrifter kunna åläggas att belala den koslnad för polisbevakningsom orsakas av försummelsen. Motsvaranderegler föresläs för allmänna sammankomster. Anledningen härtill är attbegreppet allmänna sammankomster numera innefattar t. ex. pop-galor som oftaanordnas i elt klart vinningssyfte. Utredningen anser det rimligt attanordnaren i sådana fall får svara för det allmännas kostnader förordningshållning. Ulredningen anser atttillslåndskravet för anordnande av motortävlingar m. m. bör kvarstå.Anledningen härtill är dels de risker för olyckor som föreligger, om intetillräckliga säkerhetsärgärder vidtas, dels de allvarliga ordningsproblem somuppkommer vid vissa typer av motortävlingar. Vid några slag av motortävlingarförekommer dock knappast några säkerhels-eller ordningsproblem. För attunderlätta arbelet för både polisen och dem 1979/80:17 44 somanordnar sådana tävlingar föreslår utredningen atl polisstyrelsen skall kunnamedge befrielse frän tillståndskravet. Detla förslag är avsett som enundanlagsregel, som skall tillämpas restriktivt och endasi i den mån det kanske ulan fara för ordning och säkerhet. Hinderpå gångbanor kan medföra risk för olyckshändelser och andra olägenheter, Detlagäller inle bara för synskadade och andra handikappade utan för allgångtrafikanter, bäde vuxna och barn. Utredningen anser därför altpolisslyrelsen vid tillståndsprövningen bör sträva efter att annan mark ängängbana tas i anspråk för upplag, containers, försäljningsstånd m. m. om att särskild hänsyn skall tas till gångtrafikens intressenföresläs. När gångbanor måste las i anspråk, skall polisstyrelsen enligtulredningens förslag i tillständsbeslutet meddela föreskrifter som syflar lillall minska riskerna för olyckshändelser. Ulredningen redovisar desanktionsregler som finns och påpekar att även kommunerna bör kunna medverkatill en bättre efterlevnad av de bestämmelser som syftar till att skydda denenskilde. Vidare införs dagsböter som normalstraff, när någon har orsakat faraför personskada i samband med att allmän plats tas i anspråk. Lagom ändring i allmänna ordningsstadgan (1956:617); Härigenomföreskrives i fräga om allmänna ordningsstadgan (1956:617)' delsatt i 2, 6, 13, 16, 18-20, 26 och 29 §§ ordet "polismyndighet" iolika böjningsformer skall bytas ut mot "polisstyrelse" i motsvarandeform, delsau 8, 12, 14, 15, 17, 27, 28 och 31 §§ skall ha nedan angivna lydelse, '