prop · G303178 · 1979-12-31 00:00:00 — Därmed säkerställs atlombudet får ett tillräckligt underlag för sin ansökan om elt körkortsingripandeoch att domstolen normalt inte behöver föranstalta om ytterligare utredning. Tredjestycket innehåller ett bemyndigande för regeringen eller myndighet somregeringen bestämmer att förordna allmänt ombud och ersättare för denne samtatt meddela ytterligare föreskrifter om ombudets verksamhet. kommer aU finnas i KKF. DetaUmänna ombudet kan överklaga avgörandena i sådana körkortsmål som ombudet haranhängiggjort i länsrätten. Talan får därvid föras även tUl den enskildesförmån. Ett beslut i fråga om giltighetstiden för ett körkortsfillstånd kan dockinte överklagas (jfr 46 § andra stycket). Besvärslidenför det allmänna ombudet räknas från den dag då det överklagade beslutetmeddelades (jfr l.ex. 96§ andra stycket taxeringslagen (1956:623). För denenskilde parten gäller dock alt besvärstiden löper från den dag då klagandenfick del av det överklagade beslutet, 7 § förvaU-ningsprocesslagen (1971: 291). Iandra stycket finns en bestämmelse om s. k. anslutningsbesvär. Denöverensstämmer med vad som gäller enligt andra författningar, t. ex. 108 §taxeringslagen. 4.3Förslaget till lag om ändring i lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar Dekörkortsmål som prövas av länsrätten framgår av 40 § körkortslagen (1977:477).Punkten 3 har därför ersatts med en hänvisning i punkten 2 till körkortslagen. Någratrafikkort utfärdas inte . Begreppei trafikkort hardärför utgått ur paragrafen. Ett trafikkort kan emellertid 1979/80:178 85 I fråga om etl sådant kort gäller beslämmelserna om körkort medlaxibehörighel. Detta framgår av övergångsbestämmelserna till körkortslagensom finns i körkortsförordningen (1977:722). Om ett körkort återkallas skallsåledes även trafikkortet återkallas. Länsrätten är domför med en lagfarendomare vid beslut om varning eller erinran enligt körkortslagen. Länsrätten kanvara domför utan nämnd även vid beslut om återkallelse. Det skall varauppenbart att körkortet, körkortslill-ståndet eller traktorkortet skallåterkallas. Däremot gäller inte detta krav spärrtidens längd. Bestämmelsernagäller även i mål om utländska körkorts giltighet i . Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över förslagen till 1. lag om ändring i , 2. lag om ändring i körkortslagen(1977:477), 3. lag om ändring i lagen (1971:289) om allmänna förvaltningsdomstolar. Regeringenbeslular i enlighet med föredragandens hemställan. Prop.1979/80:178 86 Körkortsulredningenhar hafl lill uppgift att fullfölja del reformarbete på körkortsområdel som komlill ullryck i prop. 1975/76: 155. Bland de siörre frågor som behandlades idenna proposition men i vilka departementschefen och regeringen inte ansåg sigkunna ta slutlig ståndpunkt utan ytterliga-. re utredning fanns den som gälldeinförande av ett s. k. pricksystem för körkortsbelastningar på grund avtrafikbrottslighet och eventuellt även annan brottslighet. Andra frågor gälldereformer av körkortsprocessen vid de allmänna förvaltningsdomslolama, bl.a.genom införande av ett s.k. allmänt ombud, vamingsinslitulel, förarprov ochregistrering av belastningar i körkortshänseende. Vidbehandlingen av den nämnda propositionen beslöt bifalla en motionenligt vilken handläggningen av vissa körkortsmål skuUe överflyttas från deallmänna förvaltningsdomstolarna till de allmänna domstolama. Körkortsfråganskulle därmed sammanföras med ansvars- och på-följdsfrågoma i brottmålet, någolsom enligt mening borde ge värdefulla fördelar. Utredningen erhöllpå grund av beslut tilläggsdirektiv innebärande etl upjxirag attutarbeta förslag till en reform i enlighet med beslutet. Pågrund av beslul vid behandlingen av samma proposition har underutredningsarbetets gång genomförts den reformen (prop. 1976/ 77: 113) att dentidigare körkortskungörelsen uppdelats i en körkortslag (KKL) och enkörkortsförordning (KKF), vilka författningar trätt i kraft den 1 Januari 1978.Denna reform berörde emellertid huvudsakligen formella frågor. Överflyttningav vissa körkortsmål från förvaltningsdomstol till albnän domstol (kap. II) Enligttilläggsdirektiven har utrfdningen haft att lägga fram förslag till regler omöverflyttning av handläggningen av vissa frågor om körkortsingripanden frånförvaltningsdomstcl lill aUmän domstol, dvs. främst från länsrätt tilltingsrätt. Vid en samlad bedömning av de för- och nackdelar som utredningenansett vara förenade med en sådan överflyttning har utredningen funnit attnackdelama överväger. Detta gäller enligt utredningens mening i all synnerhetom man även beaktar de förbättringar som kan göras i fråga om den nuvarandehandläggningen av körkortsmål. Utredningen föreslår därför all frågor omkörkortsingripanden även i fortsättningen uteslutande skall vara en uppgiftför länsstyrelser och länsrätter med överinstanserna kammarrätt ochregeringsrätt. Med hänsyn till till-läggsdirektiven har utredningen emellertidutarbetat förslag till sådana mer centrala författningsbestämmelser .»om skuUebU nödvändiga vid en överflyttning (det s.k. överflytlningsallemaUvet).Utredningen har härvid hu- Prop.1979/80:178 87 vudsakligenutgått från den nuvarande lydelsen av körkorlslagen (1977:477) ochkörkortsförordningen (1977:722). Iförsta delen av kap. II redovisar utredningen de gränsdragningsproblemmellan länsrätt och tingsrätt som uppkommer vid den av beslutadeöverflyttningen. Riksdagsbeslutetinnebär att allmän domslol skall besluta om körkortsåterkallelse vid sådanatrafikbrott beträffande vilka domstolen dömer i ansvarsdelen. mening ligger del i sakens natur att allmän domstol i förekommandefall bör ha befogenhet att tillgripa den körkortsåtgärd domstolen finnerpåkallad. Domstolen bör således ha möjlighet att meddela körkortshavaren vamingi de fall återkallelse anses alltför ingripande. Lika naturligt är att domslolsom funnit återkallelse nödvändig också har att i domen bestämma spärrtid, dvs.den lid som måste förflyta innan nytt körkort får utfärdas. De viktigaste"överflyttningsfallen" utgör enligt beslul grovvårdslöshet i trafik, rattfylleri, rattonykterhet, allvarligare fall avsmilning och vissa från trafiksäkerhetssynpunkt fariiga brott. Utredningen harpå anförda skäl funnit att allmän domstol i princip bör pröva körkortsfrågan ide fall körkortshavaren befinnes skyldig till grov vårdslöshet i trafik,rattfylleri och smilning enUgt 5 § trafikbrottslagen samt eventueUt - i defad han efter stämning som ej föregåtts av strafföreläggande befinnes skyldigtill rattonykterhet. Gmppen "vissa från trafiksäkerhetssynpunkt farligabrott" måste enligt utredningens mening helt uteslutas vid allmän domstolsprövning av körkortsfrågan. Medutgångspunkt från utredningens ståndpunkt i gränsdragningsfrågan redovisasvidare i kap. II hur utredningen tänkt sig handläggningen avkörkortsmål vid allmän domstol. Ifråga om körkortsåtgärdens betydelse vid straffmätningen i trafikmål anserutredningen övervägande skäl tala för etl införande av en"påver-kansregel". Denna bör enligt utredningens mening utformas såatt det men körkortshavaren lider genom ett beslut om körkortsspärr kan beaktasvid bestämmande av påföljd för det brott som föranlett spärren. Utredningenbetonar atl innebörden av en sådan påverkansregel är alt körkortsfrågan alltidskall avgöras med utgångspunkt från vad trafiksäkerheten kräver och att denavvägning som skall göras således får påverka endast den straffrättsligapåföljden. Allmändomstol torde vara oförhindrad atl pröva körkortsfrågan oberoende avåklagarens yrkande. Utredningen anser emellertid att körkortshavarenregelmässigt bör fä kännedom om åklagarens inställning i körkortsfrågan så atlett yrkande om körkortsåtgärd ej kommer som en övertask-ning för honom. Interimistiskakörkortsbeslut i överflyttningsfallen bör enligt utredningens mening fattas avallmän domstol. Skulle körkortet ha omhändertagits, föreslår utredningen attomhändertagandebeslutet blir föremål för automa- 1979/80:178 88 tiskomprövning i lingsräti endasl i de fall sådan omprövning begärs avkörkortshavaren. Om omprövning begärs skaU sådan prövning ske ,vilken föreslås bli mycket kort. En förutsättning för etl dylikt syslem bördock enligt utredningens uppfattning vara atl de omhändertagandebeslut som ejfattals av vederbörande åklagare automatiskt tillstäUs denne för prövning avfrågan huruvida beslutet skall beslå. En annan viktig förutsättning torde varaatl de brottmål i vilka den misstänktes körkort omhändertagits handläggs medförtur. Enligt utredningens mening bör för övrigi samtliga brottmål i vilka denmisstänktes körkort omhändertagits och/eller interimistiskt återkallatshandläggas med förtur. Denna princip bör gälla även om domstolen ej har altpröva körkortsfrågan. För att i angivna fall åsladkomma en snabbarehandläggning anser uiredningen det vara tillfyllest om del i instruktion ellerarbetsordning för polis- och åklagarmyndigheter saml tingsrätter upptasföreskrifter om förtur. Ensamtidig prövning av ansvars- och körkortsfrågoma vid aUmän domstol förutsätterenligt utredningens mening att tillfredsställande personutredning finns. Föratt uppnå della bör del vara tillräckligt med en allmänt hållen föreskrift avinnebörd att "erforderlig personutredning" skall föreligga i detrafikmål där allmän domstol har att pröva körkortsfrågan. innebär inledningsvis omförmäldabeslut att handläggningen av körkortsingripanden mot dem som genom upprepadetrafikförseelser har visat sig olämpliga som förare bör ligga kvar hoslänsrätt. På skäl som närmare utvecklas i den allmänna motiveringen harutredningen funnit att tingsrätt vid sin prövning av körkortsfrågan bör varaskyldig att beakta all den brottslighet - trafikbrottslighet eller annan - somkan påverka körkortsfrågan och som vid prövningen är känd för tingsrätten. Idenna brottslighet bör givetvis inräknas även den brottslighet som ärföremål för tingsrättens prövning i ansvarsfrågan. Tingsrätten bör enligtutredningens uppfattning däremot ej fä väga in faktorer av typen allmänmisskötsamhel eller bristande synförmåga. Utredningenföreslår att frågor om förlängning av spärrtid skall ankomma på tingsrätt omdet under spärrtid inträffat omständighet som anges i 16 § 1-6 KKL eller om detunder spärrtiden framkommit sådan omständighet som har inträffat före beslutetom spärrtid men ej har varit känd vid det tillfället. Tingsrättens prövning avlöpande spärrtid bör enligt utredningens mening vara obligatorisk och såledesoberoende av den tilltalades inställning. En självklar förutsättning förtingsrättens prövning är naturligtvis att rätten finner den tilltalade skyldigtill sådant trafikbrott som berättigar domstolen att pröva frågan omkijrkortsingripande. Omprövningenligt 25 § KKL av körkortsåterkallelse som beslutats av allmän domstol börenligt utredningens uppfattning ankomma på förvaltningsdomstol, dvs. i förstainstans på länsrätt. Utredningenanseratt något undantagfrån RB:s reglerom möjligheterna Prop.1979/80:178 89 lill handläggning av mål i paris utevaro vid tingsrätt ochi hovrätt ej är nödvändigl vid prövning av körkortsfråga. Utredningen har ej heller ansett del motiverat att föreslåregler om obligatorisk förhandling i hovrätt när körkortsfråga förekommer ibötesmål. Frågan därom får bli beroende av en lämplighetsprövning från falltill faU. Frågor om indrivning, förvaring och återställande avkörkort handläggs enligt gällande ordning i princip av den länsstyrelse sommeddelat körkortslillslåndel. Uiredningen diskuterar elt system vid allmändomstols prövning av körkortsfrågan, enligt vilket den åklagare som föransvarsta-lap i domstolen skulle kunna fuUgöra vissa av länsstyrelsensuppgifter. Avslulningsvis konstaterar uiredningen i detta avsnitt attallmän domstols prövning av körkortsfrågan vid vissa trafikbrott ej synes böraföranleda någon inskränkning av domstolens nuvarande uppgiftsskyldighet tilllänsslyrelserna. Uppgiflsskyldigheten måste i stället utvidgas till att avseäven interimistiska beslut. Pricksystem (kap. DI) Enligt direktiven har utredningen haft att utredafömtsättningarna för och effekterna av ett pricksystem i saml övervägahur ett sådant syslem lämpligen bör utformas for att kunna inpassas i nuvarandepraxis rörande körkortsåtgärder. Utredningsmannen och dåvarande sekreterarenJan har för atl studera olika pricksystem företagit en studieresatill och . För all närmare kunna överväga fömtsättningarna för etlpricksystem i har utredningen även införskaffat viss statistik frånrikspolisstyrelsens särskilda belastningsregister för vissa brott som är avbetydelse i körkortshänseende, KKBEL. Uiredningenhar efler atl ha studerat frågan om etl pricksystem i Sverigesammanfattningsvis kommit fram till följande slutsatser. Ett pricksystem kaninte väntas få några allmänpreventiva effekter. Det fär anses tveksamt om man ipraktiken uppnår några pedagogiska eller individualpreventiva effekter som ärav belydelse för trafiksäkerheten. Sådana effekter kan i vart fall lika välvinnas genom ökad informaiion lill körkortshavarna om vilka körkortsåtgärdersom olika trafikbrott normall bmkar föranleda. Ett pricksyslem kan inte hellerpå annat sätt förväntas medföra några märkbara effekter på trafiksäkerheteneller bidraga till en enhetligare praxis och därmed ökad rättssäkerhet. Däremotkan ett pricksystem ge vissa rationaliseringsvinster när det gäller urvaletoch hanteringen av den information länsstyrelserna om trafikbrottsUghet somkan utlösa ett omprövningsförfarande i fråga om körkortsinnehavet. Motsvarandevinster torde dock kunna uppnås genom andra och enklare medel än ettpricksystem. Urvalet av den angivna informationen länsstyrelserna kan byggadirekt på brotten eller förseelsema så att såväl vissa typer av belastningar somen 1979/80:178 90 vissmängd därav föranleder rapportering dll körkortsmyndigheten. Därvid kan man tahänsyn även till den aktuella förseelsens grovhet sådan den kommit lill uttrycki den bestämda påföljden. Sådana hänsyn kan inte tagas inom ramen för ettpricksystem av gängse typ. Utredningensslutsats är således all tillräckliga skäl för att införa ett pricksystem iSverige ej föreligger. Förslagtill förbättringar i den nuvarande handläggningen av körkortsmål (kap. Såsominledningsvis framhållits i sammanfattningen fill kap. II har utredningenvid en samlad bedömning av för- och nackdelar med den av beslutadeöverflyttningen av vissa körkortsmål tiU allmän domslol funnit att nackdelarnaöverväger och detta i all synnerhet om man beaktar de förbättringar som enligtutredningens mening kan göras i den nuvarande handläggningen av körkortsmål(det s. k. förbättringsaltemati-vet). 1utredningens direktiv behandlas flera frågor som kan inrymmas underkapilelrubriken. Den största frågan gäller införande av ett aUmänt ombud ikörkortsprocessen. Hämtöver uppmärksammas i direktiven bl.a. frågor om enreformering av varningsinstitutel, om en effektivisering a\förarprovetbeträffande förare mot vilka iinmärkningar riktas samt om överflyttning avkörkortsmål meUan länsrätter. Beträffandeden reform som innebär att ett allmänt ombud införs har utredningen enligtdirektiven haft att överväga i vilken omfattning ombudet skall medverka ikörkortsprocessen och hur reformen organisatoriskt skall genomföras. I fråga omdet aUmänna ombudets ställning i organisatoriskt hänseende har utredningenutgått från att länsrätten kommer att vara fristående i fcirhåUandetill länsstyrelseorganisationen. Vid en utbrytning av länsdomstolama från länsstyrelsernabör det allmänna ombudet enligt utredningens mening placeras på vederbörandelänsstyrelse och endast ta befattning med körkortsmål som hör till den egnalänsstyrelsen. Om ett införande av ett allmänt ombud i körkortsprocessen bliraktuellt innan en utbrytning av länsrätterna genomförts, bör ombudet ändå kunnainordnas i . Utredningen anseratt lämpliga kandidater föruppdraget som aUmänt ombud bör kunna rekryteras från den nuvarandelänsstyrelseorganisationen. Uppgiften bör ligga väl till for t. ex. erfarnalänsstyrelsejurister, vilka tidigare tjänstgjort som föredragande ikörkortsmål. Denmest angelägna uppgiften för ett allmänt ombud är enligt utredningens meningatt verka för en enhetlig rättstillämpning i körkortsmålen. För att åstadkommadetta bör ombudet åläggas att granska länsrättemas och kammarrättemas avgörandei dessa mål samt tillförsäkras rätt att överklaga avgörandena i närmast högreinstans. Vid granskningen av länsrättemas 1979/80:178 91 beslutbör det aUmänna ombudet pröva om beslutad åtgärd kan anses tillräcklig och vidbehov föra målet vidare tiU kammarrätten. Del allmänna ombudet bör dock kunnaföra talan även till motpartens förmån. Om ombudet tiUåts att i skärpanderiktning föra talan mot ett beslut om varning, vilket utredningen föreslår,bör enligt utredningens mening det nuvarande fuUföljdsförbudet mot vaming heltupphävas. Denhärnäst mest angelägna fråga som kan f& sin lösning genom införande av ettallmänt ombud är enligt utredningens t>edömning önskemålet om etablering avett klart tvåpartsförhållande i körkortsmälen. Ett allmänt ombud bör i ettdylUct system ha befogenhet att dels anhängiggöra målen i länsrätten, delsföreträda det allmänna vid handläggningen inför förvaltningsdomstolarna avdessa mål och detta oberoende av om handläggningen är skriftlig eUer muntlig. Omdet allmänna ombudet anförtros uppgiften att anhängiggöra körkortsmålen ilänsrätten bör ombudet även åläggas det primära utredningsansvaret i målen.Det är enligt utredningens mening en fördel om det allmänna ombudet iförekommande faU kan underlåta atl göra omprövningsanmälan hos länsrätten i defall då ett körkortsingripande ej behövs. Prövningen i denna del bör åvila detallmänna ombudet men fÖr att prövningen skall kunna bli meningsfuU måste denföregås av den utredning som kan anses nödvändig. Det allmänna ombudet börsjälvfallet framställa någon form av yrkande i körkortsfrågan. Ombudet börenligt utredningens mening göra omprövningsanmälan i länsrätten endast i defall då han anser att den s. k. återkallelsenivån har uppnåtts, dvs. dååterkallelse bör ske eUer vaming meddelas som ett alternativ tiU återkallelse.1 dessa fall bör del allmänna ombudet yrka att körkortsåtgärd vidtages.Hämtöver bör del åligga ombudet att som gmnd för yrkandet ange och dokumenteradels den brottslighet som åberopas, dels de återkallelsepunkter i 16 § KKL somombudei anser tillämpliga. Om en dylik ordning införs anser utredningen all delprimära ansvaret for utfärdande av vaming enligt 22 § första siycket KKL (s. k.självständig vaming, vilken får meddelas om skäl för återkallelse ej föreligger)bör övergå från länsrätten till det allmänna ombudet. För att särskilja sådanvaming från den typ av vaming som kan meddelas som elt allemativ tillåterkallelse, föreslår utredningen att den självständiga vamingen i ställetbenämns erinran. För att hindra att det allmänna ombudet utfärdar en erinraneller beslutar omprövningsanmälan med anledning av brott eller motsvarande, somligger långt fillbaka i tiden, föreslår utredningen att en preklusionsregdinförs, som innebär att angivna åtgärder måsle vidtagas inom viss tid.Tidsfristen, vilken enligt utredningens mening förslagsvis kan bestämmas , bör beträffande brott räknas från laga-kraftvinnandet (respektivedagen för godkännande av straff- eller ordningsföreläggande eller från dagenför beslut om åtalsunderiåtelse) och i övriga fall från den tidpunkt då detaktueUa förhållandel blev känt för det 1979/80:178 92 Möjlighel till förlängning av tidsfristen bör dock finnas. Detallmänna ombudei bör enligt utredningens uppfattning ha samma rätt somkörkortshavaren att begära muntlig förhandling i körkortsmål. Ombudet skallnaturiigtvis aUud kallas tiU muntliga förhandUngar inför länsrätten elleröverordnade instanser samt tillställas allt material i målet som han ej självtillfört. Ombudei bör vidare beredas tillfälle atl yttra sig över inlagor ellernedtecknade muntliga yttranden från körkortshavaren. Enligtnuvarande praxis föregås de interimistiska beslut som länsrätten fattar utansamband med prövning av ett omhändertagandebeslut ej av någon kommunikation medkörkortshavaren. Utredningen förordar att kommunikationsskyldighet införs idylika fall, varvid fidsfristen för yttrande kan göras mycket kort. Det tordevidare enligt utredningens uppfattning ligga i sakens natur att krav på formelldelgivning ej kan uppställas i dessa fall. Detframstår enligt utredningens uppfattning ej som meningsfullt att ge det i 33 §KKF angwnaförarprovet annan utformning än det har men däremot kan delfinnas anledning att oftare än nu utnyttja de möjligheter till kontroll avförarna som paragirafen ger. Prövningen bör bestå av ett praktiskt prov samt enkontroU av förarens kunskaper om gäUande trafikregler och av hans attitydertill trafiken. Förarprovet bör liksom for närvarande kunna begränsas till attavse enbart den praktiska färdigheten eller enbart de teoretiska kunskapema.Mot bakgrund av de befogenheter som utredningen i det föregående föreslagit fördet allmänna ombudet har utredningen funnit övervägande skäl tala för attombudet även bör anförtros uppgiften att som ett led i omprövningsförfarandetutfärda förelägganden för föraren att undergå nytt förarprov. Det allmännaombudet bör i förekommande fall använda sig av förarprovsföreläggandet innan omprövningsanmälantiU länsrätten görs. Resultatet av det nya förarprovet får sedan bli vägledandenär det gäUer att ta ställning till öm anmälan skall göras. fall en körkortshavare bytt kyrkobokförings- eller vistelseort efter det attvederbörande meddelats körkortstiUstånd, kan nuvarande fomm-bestämmelsermedföra problem om körkortshavaren vid en omprövning av körkortsinnehavetönskar en muntlig förhandling. Utredningen föreslår därför att möjlighet tillöverflyttning av körkortsmål mellan länsrätter införs, så att körkortshavarenkan fä målet prövat på kyrkobokförings-eller vistelseorten. Motsvarandemöjlighet bör finnas vid omprövning av ett körkortsingripande enligt 25 § KKL. Olikafrågor om utländska körkort (kap. V) Ämnetutländska körkort berörs ej i utredningens direktiv. Frågor om utländskakörkort har emeUertid samband med flera av de körkortsfrågor som upptagits idirektiven. Med hänsyn härtill och till de reformkrav som Prop.1979/80:178 93 framförts på området har utredningen - i samförstånd medföreträdare för kommunikation.sdepartemeniet - gått igenom det grundlägganderegelsystemet rörande utländska körkorts gillighet m.m. i . Enligt vadutredningen inhämtat är det en allmän uppfattning att reglerna om utländskakörkort är svåröverskådliga, krångliga och i vissa delar också motsägelsefulla.I syfte att åstadkomma viss förenkling föreslår utredningen en gemensamförfattning innehållande huvuddelen av de olika reglerna om utländska körkort.Författningen innehåller också vissa förslag till ändrade regler pä området,vilka förslag föranletts av utredningens allmänna överväganden rörande deutländska körkorten. Ettsärskill problemområde när det gäller utländska körkort gäller de nordiskakörkorten. På initiativ av har man inom ulfört ettutredningsarbete som lett lill förslag om alt nordiskt nationellt körkort skallgälla i annal nordiskt land även sedan innehavaren har fasl bosatt sig i delta.Förslaget har fått ett positivt mottagande av berörda länder. för vägtrafiklagsliftning (NKV) har i anslutning till förslagelbehandlat vissa tillämpningsfrågor som aktualiseras vid nordisk giltighet avkörkort. NKV har som huvudprincip föreslagit all uppkommande körkortsfrågorskall behandlas i det land där körkortshavaren är bosatt och enligt dellandets lagsliftning, dvs. den s. k. domicil-principen har förordats. NKV:sförslag har vid remissbehandlingen i allmänhet mottagits positivt. När delgäller genomförandel av förslagel har NKV framhållit fördelarna med ellgemensamt genomförande i de nordiska länderna men påpekat alt ensådan koordination kan vara svår alt uppnå. Reformen kan enligt NKV fullföljasockså genom att varje enskilt land inför reglerna i sin lagstiftning utan altinvänta lagstiftningsproceduren i de andra länderna. Del nämnda förslagelhar godtagits av statsmakterna i .