prop · G3039 · 1979-12-31 00:00:00 — I motsats till vad som gäller för 19-24 SS är detla 1979/80:9 183 möjligt.Kommiiién ger också anvisningar: vid värdet 50 000 skulle en avvikelse pä 20000 vara belydande men inte en avvikelse på 10 000. Vid värdet 1 000 000 skulleen avvikelse på 100 000 kunna anses belydande men inte en avvikelse på 20 000.Det är möjligt all skriva ett villkor inom dessa förutsättningar, men villkoretblir krångligt för konsumenten. Härtillkommer aU det enkla besked som man ger försäkringstagaren, nämligen allfull försäkring i princip aren förutsättning för full ersättning, det måsterimligen ersäuas med en räu omständlig informaiion. Det finns viktigare sakerau diskutera under den ofta rält korta tid som försäkringstagaren anslår. Sedanfinns möjligheten att informationen missförslås, åtminstone när minnesbildenbleknat, så att kunden invaggas i en falsk säkerhelskänsla. Med hänsyn tillrisken för lotalföriusi är detta fariigt. Vidbåtförsäkring är ju totalföriustrisken så uppenbar att del är ännu meraopåkallat att ändra på nuvarande regel. Kommitténanför sådana skäl som au verk av en särskild konstnär har stigit starkt i värdeutan att försäkringstagaren observerat detta och alltså höjt sin försäkring.Men förslaget hjälper ju ändå inte om en totalskada skulle hända. Den som ägerexklusiva föremål måste nog ta ansvaret för att bevaka sitt försäkringsbelopp.Härvid har han hjälp av atl lösöreförsäkringarna brukar gälla med aulomalisk indexjuslering.Dessutom brukar bolagen erinra om behovet av översyn. Sammanfattningsvisskulle kunna sägas att förslaget innebär krångligare villkor, ökatinformationsproblem och risk för falsk säkerhetskänsla. Den materiella effektenblir i bästa fall samma som i nuvarande situation, i sämsta fall den somkommittén nämnt i citatet ovan. 26§ behandlar de fall då någon har flera försäkringar pä samma risk i olikabolag. Förslagelmotsvarar och praxis och har ingen erinran. X 27-28 SS finns allmännabestämmelser om skaderegleringen. Förslagetöverensstämmer i stort sett med AB och med praxis i sakförsäkring. Delunderstryker dock pä ett onödigt sätt att försäkringsgivaren skall "utanuppskov" vidta åtgärder, göra skaderegleringen "skyndsamt" samt"genast" göra utbetalning ä conto om detta är möjligt. Det ligger iförsäkringsgivarens intresse-bl. a. på grund av räntebestämmelsen -att inte ionödan dra ul pä skaderegleringen. Skulle något bolag göra det systematiskt kanförsäkringsinspektionen ingripa. De citerade orden fyller alllsä ingen nyttigfunktion. Ipersonförsäkring förekommer all ersäuningsulbetalningen måste uppskjutas, t.ex. i avvaktan på fastställande av invaliditetsgrad. Paragrafen måsle alltsåjusteras med hänsyn härtill. 1979/80:9 184 129S stadgas att försäkringshavaren mister sin rätt om han inte fråndet han fick kännedom om sin fordran och i van fall efter händelsenväcker talan. 1paragrafen stadgas också om preskription av försäkringsgivarens rätt tillobetald premie. Vadgäller preskription av försäkringshavarens fordran innebär förslaget i saksamma som AB, dock med etl undanlag. Sedan gammalt och enligt AB gäller attersättningsanspråk skall anmälas . Ett dylikt stadgande skullealltså inte få finnas i villkoren i fortsättningen. Omskadeanmälan försenas försvåras givetvis uiredningen av skadefallel. Därför hardet ansetts angeläget att genom kravet på skadeanmälan i vart fall inom sexmånader fö påbörja utredningen . Det är svårt att se atldenna bestämmelse innebär någon som helst nackdel för försäkringstagaren. Vidbilförsäkring och båtförsäkring har del visat sig viktigt att försäkringsgivarenhar rätl att bestämma vilken verkstad eller vilket varv som skall utförareparation och förbehåll om sådan rält finns nu i villkoren. Om detta förbehållfortfarande skall kunna lillämpas måsle skadan ändå anmälas på elt tidigtstadium och ett bibehållande av sexmånadersregeln kan då inte vara till någon olägenhe:. Genomanvändandet av ordet försäkringshavaren har kommittén begränsat förslagel attgälla enbart skadeförsäkring. Skäl härför anges inte. X 30 S stadgas att vissaunderrättelser från försäkringsgivare skall ha skriftlig form. Vid uppsägningav försäkring eller avslag på ansökan skall skälen anges och möjligheten tilldomstolsprövning påpekas. Vid ändring av försäkringsvillkor skall uppgiftlämnas om de nya villkoren. Kravetpå skriftlig form för de meddelanden som avses överensstämmer med nuvarandepraxis. Attbolaget vid uppsägning av försäkring skall påpeka möjligheten tilldomstolsprövning aren naturlig följd av den föreslagna räuen till försäkring. 1kombination med förslaget rörande premies betalning uppstår dock egendomligakonsekvenser. Deallra flesta uppsägningsbrev kommer att sändas på grund av att premie är obetald.Försäkringstagaren fär alltså ett meddelande att försäkringen upphör inom 14dagar om premie ej betalas samt att han har möjlighet att gå till domstol föratt få denna uppsägning prövad. Avser han då att fortsätta med försäkringen,betalar han premien och har ingen anledning all begära prövning. Avser han attupphöra med försäkringen blir uppsägningen en bekräftelse härpå och han saknardå skäl atl vända sig till domstol. 1 båda fallen framstår alltså tanken altvända sig till domstol orimlig. En del personer kommer aU missuppfattahänvisningen och oroligt fräga sig om de är stämda. Kravetatt upplysning skall lämnas om de nya villkoren vid villkorsändringöverensstämmer med vad som tillämpas i praxis. Emellertid måste man ha klartför sig att en redogörelse för ändringens innebörd ibland måste bli summarisk,bl. a. därför atl erfarenheten visar atl alllför detaljerade meddelanden oftainte blir lästa alls. Prop.1979/80:9 185 I31 S behandlas konsekvenserna av all premieavier och meddelanden frånförsäkringsgivaren kommer bort sedan de lämnats för postbefordran. EnligtFAL går förnyelsemeddelande på försäkringstagarens risk. Det skulle alltsåkunna hända att försäkringen träder ur kraft på grund av alt premieavin kommitbort på posten. Detta är naturiigtvis inte tillfredsställande. Risken harockså ökats genom tillkomsten av stora fastighetskomplex där flera personer kanha samma namn. Emellertid sköts skaderegleringen med beaktande av dennavansklighet. Enligt kommittéförslaget skall försäkringstagaren även formelltfå skydd - om han kan visa att en uppsägning från bolagets sida försenats elleruteblivit skall skyddet ändå fortsätla, dock högst från detförsändelsen avgick. Folksamhar ingen invändning mot förslaget. Bestämmelsernai 32 S avser prövning av försäkringsgivares beslut att avslå konsuments begäranom försäkring eller alt säga upp försäkring till upphörande. 32S är en konsekvens av 5 S- Motiveringen till 32 S lämnar för liten vägledningbeträffande den praktiska tillämpningen-Förslaget till ändring i lagen omförsäkringsrörelse Förslagetinnebär att lagen tillförs en ny paragraf 283 a S-1 denna stadgas att paremieoch andra försäkringsvillkor för försäkring som tecknas av konsument skall varaskäliga och i övrigi motsvara hans inlresse av en ändamålsenlig försäkring. Fråganom en offentlig granskning av försäkringsvillkor intar en central plats ibelänkandet och kommittén menar att en sådan granskning är ett nödvändigtmoment i det regelkomplex som man föreslär till konsumenternas skydd. En sådanprincipiell ståndpunkt är i och för sig naturlig dels mot bakgrund av den lagsliftningsteknikkommittén valt för KFL - tvingande regler som till stora delar förutsätts gesett mer preciserat materiellt innehåll i försäkringsvillkoren -, dels ibeaktande av KFL:s sakliga omfauning och tillämpningsområde. Av skäl som kommeratianföras i det följande, mäste dock avstyrka att en villkorsgranskningenligt kommitténs modell införs. Kommitlénsförslag är myckel långtgående och skulle, om del genomfördes, innebära enoffentlig kontroll över enskild näringsverksamhet som saknar motstycke ihittillsvarande konsumentskyddslagsliftning. Vadförsl beträffar tillämpningsområdet, anser kommittén att granskningen böromfatta alla försäkringar som tecknas av konsumenter, inte bara sädana somomfattas av KFL. Eftersom kommittén slår fasl alt skall ligga lillgrund även för bedömningen av villkoren i sådana försäkringar som fallerutanför KFL, innebär förslaget i denna del att man i praktiken utvidgar KFLtill att gälla alla försäkringar som tecknas av konsument. Detta säu alt"bakvägen" låta en lag fä betydelse långt ulöver sitt egentliga tillämpningsområde,är principiellt betänkligt och ägnat att bidra till en osäkerhet om rättslägethos såväl konsumenter som försäkringsgivare. Det sistnämnda accentueras förövrigt av de vaga formuleringar kommittén ger lill ledning för hur granskningenav villkor i försäkringarsom faller utanför KFL skall gå till. Belräffandefrågan om granskning av villkor som ingär i Prop.1979/80:9 186 kolleklivavialadeförsäkringar, ansluter sig till den mening som uttalats av experternaPersson och i särskilt yttrande. Kommitténföreslår att en granskningsmyndighet - med utgångspunkt från rekvisitenskälighet och ändamålsenlighet - skall kunna pröva alla villkor i konsumenlförsäkringar,vare sig de rör ämnen som regleras i KFL eller inte. Till de villkor som fallerutanför KFL hör främst sådana som beskriver risktäckningen och som därmed angersjälva produkten eller produktinnehållet. Man tänker sig attgranskningsverksamheten kan bedrivas i ungefär samma former som tillämpningenav avtalsvillkorslagen, nämligen atl verksamheten till största delen utgörs avförhandlingar med näringsidkarna och alt i sista hand möjligheter finns lillsanktioner mot näringsidkare som bryter mot förhandlingsöverenskommelse ellermyndighels beslut. Förslagetinnebär såtillvida en nyhet försvensk näringsrätt som att man ger en myndighet rätlatt - med sanklionsmedel om så erfordras - påverka inte bara vad som i andrabranscher benämns leveransvillkor utan också sådana villkor som utgör självaprodukten. De enda lagregler, som kan sägas ha någon produktpåverkandeeffekt, är marknadsföringslagens bestämmelser om förbud mol marknadsföring av uppenbarioanvändbara och fariiga varor. Tillämpningen av dessa bestämmelser får dock sessom en indirekt produktpåverkan, vars räckvidd och betydelse intetillnärmelsevis motsvarar den som den nu föreslagna bestämmelsen skulle fä. Kommitténhar inte ansett det ligga inom gränserna för sitt uppdrag att lämna förslagtill hur villkorskonlrollen bör organiseras utan nöjer sig med atl diskuteratänkbara lösningar. Frånvaron av ell ställningstagande härvidlag försvåraremellertid för remissinstanserna atl uttala sig om förslagel i sin helhet annatän i rent generella ordalag, eftersom de organisatoriska frågorna spelar en ceniralroll i sammanhanget. 1specialmotiveringen (sid. 266) anför kommittén atl avsikten inte är "attgranskningen skall gå så långl alt myndigheterna i realiteten ensamma bestämmervillkoren". Emellertid föreligger en inte obetydlig risk för alt denslutliga effekten av förslagel blir just denna. Om en myndighet får möjlighetatt - med etl bakomliggande hot om tvångsåtgärder - diktera en produktutformningsom det enskilda försäkringsbolaget sedan har atl la det fulla ekonomiskaansvaret för, kommer detta att hämma produktutvecklingen. Kommittén har valtall inte la den tyska modeUen - förhandsgranskning av allmännaförsäkringsvillkor - till förebild för siu förslag och motiverar detta med alten sådan modell hindrar produktutvecklingen och medför risk för byråkratisering.Som en följd av att kommittén inte gör något försök atl analysera effekterna avsitt förslag, förbiser man att konsekvenserna av det egna förslaget troligenblir desamma. Inget förelag med ekonomiskt resultatansvar skulle våga tarisken att lansera en ny produkt utan att veta om den till alla delar kanpassera under kontrollmyndighetens krav på ändamålsenlighet. Särskilt i de fallutvecklings- och marknadsföringskostnaderna kan beräknas bli höga kommer detdärför alt bli nödvändigl för bolagen att begära förhandsbesked frånmyndigheten. Härigenom kommer den föreslagna villkorsgranskningen i realitetenalt fungera som en förhandsgranskning. Därmed lär den också komma att uppvisasamma nackdelar som den tyska modellen. Granskningsmyndighetensåtgärder och beslut i enskilda fall kommer givetvis att verka normbildande. Detär svårt att se att detla kan leda till annat än en uniformering av produktinnehålleisom påverkar konkurrensbilden. Kommittén är medveten om all dessförslag kan fö en icke önskvärd 1979/80:9 187 konkurrensbegränsandeeffekt men hänvisar här endast lill konkurrensbegränsningslagen som ettinstrument för alt motverka sådana risker. Med den ena lagen skulle man alltsårätta till de ölägenheter som skapas av en annan. Förslagetlill villkorsgranskning uppvisar enligt mening sädana brister ocholägenheter att det inte kan anses vara till nytta för försäkringstagarna somkollektiv eller som enskilda konsumenter. Kommiiién har inte heller påvisat atlproduktutvecklingen lett till för konsumenterna olämpliga resultat.Del primära målet för försäkringsbolagens produktutveckling i en frikonkurrens måsle vara all skapa produkter som motsvarar behov och önskemål hosbreda konsumentgrupper. Dessa behov och önskemål kommer till bolagens kännedompå flera sätt, framför allt via ombudsorganisationen och i samband medskaderegleringen men ocksä via interna konsumentorgan och nämnder. Vidare förskonsumenternas talan av i kontaktforum. Konsumenterna måstedärför sammantaget sägas ha ett omfattande inflytande över försäkringsbolagensproduktutveckling. Folksamavslyrker således kommitténs förslag till villkorskontroll i vad del avser rältför myndighei att granska försäkringsvillkors ändamålsenlighet. Vad beträffar skälighetsövervakningenger lagen redan i sin nuvarande avfattning försäkringsinspektionen befogenhetatt utöva tillsyn i sädan vidare mening som kommittén avser. Det är därför intebehövligt att införa en ytterligare regel härom. Förslagettill ändring i lagen om skiljemän Förslagetinnebär att sådana tvister som enligt försäkringsvillkoren skall avgöras avskiljemän i stället skall kunna hänskjutas lill domstol om tvisten gäller högstett halvt basbelopp. Folksamtillstyrker ändringen som är oberoende av kommittéförslagen i övrigt. Denföreslagna lagstiftningen avser inte socialförsäkring ulan en verksamhet därskadeersättningarna skall flnansieras genom premierna och anslutningen ärfrivillig. Härav följer all försäkringsskyddet måsle utformas så atl envar förrimlig valuta för den premie han erlägger. Det är elt ganska självklart rältvisekrav.I viss utsträckning är det också en praktisk nödvändighet pä grund av frivillighelen.De som skulle fä betala för hög premie kan avslå från att leckna försäkring. Denavvägning som måsle ske avser dels skyddets omfattning, dels förutsättningarnaför den skadedrabbade att få ersäuning även om han varit vårdslös. Del är deltasenare som lagstiftningen väsentligen avser. Kommitténsförslag ifråga om premiebelalningen kan egentligen sägas vara en avvägning avskydd mot viss försummelse. Eftersom premiebetalning i förskott lorde vara enofrånkomlig förutsättning vid konsumeniförsäkringarna, aktualiseras frågan om eltskydd vid oavsiktlig försummelse. FAL stadgade att förnyelsepremie skallaviseras eftersom man inte kunde räkna med att försäkringstagaren skulle kommaihåg förfallodagen. Kommittén anser - med fog - att ytteriigare en erinranskall lämnas innan försäkringen träder ur kraft. Eftersom nästan alla kan råkaut för att försumma avin, kan det sägas ligga i kollektivets intresse att ta påsig den kostnad som förslaget innebär. 1979/80:9 188 Närdel gäller annan vårdslöshet - vid uppgiftslämnande, vid ftamkallande av skadaosv. -gör kommittén inte någon riklig avvägning. Det skulle i försia handbehöva göras en analys av de olika slagen av vårdslöshet. När kommittén säger(sid. 101) au det fordras en avvägning mellan å ena sidan intresset av allhålla premiekostnaden nere genom att begränsa skyddet för den som handlatvärdslöst, å andra sidan intresset av att svåra skador ersätts även om deuppstått genom vårdslöshet, ställs olika saker mol varandra. I ena ledetåsyftas vårdslöshet i allmänhet, det framgår av det fortsatta resonemanget, idet andra vårdslöshet vid framkallande av skada. Men det är inte alls givet attersältningsrällen vid skada som beror på vårdslöshet även moliveraratt t. ex.den som lämnar felaktiga upplysningar skall få fördelar pä kolleklivetsbekostnad. Kommittén säger sig sedan utgå från grundinställningen atl skyddsinlresselär del primära även om skyddet påverkar premiekostnaden! Om vissa premiebetalareharen känsla av orättvisa "synes ringa hänsyn böra tas därtill". Sålättvindigt får emellertid inte en stor grupp konsumenter avfärdas. Deraskänsla av orättvisa kan vara befogad. De bör kunna kräva en förutsättningslösanalys innan någon ställning las. Omman då först ser på skada som framkallats genom vårdslöshet, blir frågan omdenna vårdslöshet aren försäkringsmässig fara. inses atl sä ärfallet. Alla hotas av den. Inte ens den mest aktsamme undgår risken att självbidra till att han drabbas av olycksfall, brand, koUision osv. Alltsåär det fullt naturiigt att t. ex. brandförsäkringen gäller inte bara vid brandgenom åsknedslag, kortslutning osv. utan även vid brand som man själv råkarorsaka. Ersättningen behöver inte motiveras med något behovs-resonemang; det ärfräga om en risk försäkringen läcker och som man betalat premie för. Det ärsamma sak som det nyssnämnda skyddet mot vårdslöshet vid premiebetalningen.Alla kan anses behöva det och alla betalar för det. Au oaktsamhetenvarierar fär inte föranleda att en fara som hotar alla blir undantagen men däremolatl man sä långl det är praktiskt möjligt och lämpligt försöker åstadkommarättvisa (genom bonussysiem, självrisk o.dyl.). Uraktlåtenhetatt teckna försäkring kan ocksä ses som vårdslöshet. Det är alldeles klart althär kan ingen ersättning lämnas hur önskvärt det än skulle vara med hänsyn lillden sociala situationen. Mol kommitténs behovsresonemang måsie sältas attbehovet kanske är störst hos den som inte hafl pengar lill premien. Näslaslag av vårdslöshet är den som tar sig uttryck i lämnandet av felaktigauppgifter vid försäkringens tecknande. Leder del till för låg premie sättsersättningen ned i samma proportion enligt prorataregeln. Försäkringstagarenfår alltså just så myckel skydd som han betalat för. För den del av premien hansparar står han själv risken. Härser man olikheten mot vårdslösheten vid skada. Den var en försäkringsmässigrisk, för vilken premie eriäggs. Men är följderna av osanning en fara som kanförsäkras? - Hur som helst är det inte ändamålsenligt. Det ändamålsenligasynes vara atl den som talar osanning är sin egen försäkringsgivare i molsvarandemån. Enligtförslaget skall full ersättning i första hand ulgå om de oriktiga uppgifternaberodde på all vederbörande ej förstod atl förhållandet hade"avsevärd" betydelse för premien eller att del skulle ha berett honom"oproportionellt besvär" alt lämna riktiga uppgifter, - Detlaresonemang är verklighetsfrämmande. Att uppgifterna efterfrågas borde väl sägaenvar att dehar betydelse och konkurrenssituationen om inte annat gör atl bolagen inteålägger en sökande mer besvär än nödvändigt. Men även bortsett från detta ärresonemanget dubiöst: om det bereder besvär alt skaffa fram en uppgift är detväl ändå ingen ursäkt för att ge en felaktig (för låg?) Härbör ett påpekande inskjutas. I sakförsäkring skulle många frågor kunnaundvikas, ibland t. o. m. alla, om försäkringsgivaren inspekterade objektet. Säsker ofta vid industriförsäkring. Vid konsumentförsäkringarna skulle delemellertid nödvändiggöra premiehöjningar som skulle bli relativt stora. Genomall inspektionerna ersätts av att var och en lämnar uppgifier, görs besparingsom kommer alla till godo. Det är då etl rimligt solidaritetskrav att envar görsitt bästa. Om den som sviker härvidlag ändå lår skydd helt motsvarande denpremie han eriagt - alltså enligt prorataregeln - är han egentligen generöstbehandlad av kollektivet. Ävenom det kan påvisas att rikliga uppgifter kunnat lämnas utan särskilt besvär ochatt den sökande rimligen borde ha insett atl uppgifier om storlek,båts motorstyrka osv. var av betydelse, så återstår ändå enligt 19 S en radomständigheter som på kolleklivets bekostnad skulle berättiga den felande lill siörreersättning än vad han betalat premie för. Oriktiguppgift leder ibland till all fel villkor åsätts försäkringen. T. ex. tillämparvi vid båtförsäkring en extra självrisk om träbål är . Uppges dåav slarv att båten är 18 är men det vid skada visar sig atl den är 21,tillämpas den självrisk som skulle ha gällt. Enligt förslaget skall det dockendast kunna ske efter prövning enligt alla de omständigheter som nämns i 19 S,Den slarvige fär därmed stor chans att erhålla större ersättning än dekonsumenter med lika gamla båtar som lämnat korrekta uppgifier. Medovan anförda anser vi oss ha visat att kommittén inte gjort någon rimligavvägning utan ensidigt gynnat den slarvige uppgiftslämnaren pä de lojalas bekoslnad.En omständighet som kanske är mera belysande för kommitténs inställning änekonomiskt betydelsefull är förhållandet att den som lämnai oriklig uppgiftinte bara kan vara beräuigad till full ersättning utan även motsätta sig atlbolaget lar ut rält premie för återstoden av försäkringsåret (det som är ringa oaktsamhetenligt 19 S kan inte vara sådana synnerliga skäl som enligt 10 S ger bolaget räualt säga upp avtalel för reglering av premien). Vidpersonförsäkring förekommer att försäkring ej kan beviljas pä grund avsökandens dåliga hälsotillstånd. Om då oriktiga uppgifter lämnas och pä grunddärav försäkring beviljas blir den ogiltig, Detla vill kommittén ändra. Men omtvä personer lider av samma sjukdom och den ene sanningsenligt uppger detta ochdärmed fär sin ansökan avböjd men den andre lämnar oriktiga uppgifter och färförsäkring - kan dä verkligen skäl åberopas för att kollektivet skall haförpliktelse mot den senare men inte mot den som talade sanning? Kommitténunderstryker alt om osanna uppgifier lämnats genom svek, skall enligt avtalsrätisligaregler inte ersättning utgå. Detta skär sig mot del behovsresonemang som eljeslförs, I den allmänna försäkringen gär man inte miste om ersättning ens vidsvek. Naturligtvismåste dock svek bedömas såsom kommittén gör när det gäller en frivilligförsäkring. Ofta är det emellertid svårt alt avgöra när svek föreligger, 1kommitténs exempel med personen som genom osanna uppgifter förtigit atl han ledav diabetes och vars försäkring ändå borde utbetalas om han omkom vid enflygolycka (sid, 227), kan undras om del verkligen gär att förtiga en sädanomständighet ulan alt man gjort sig skyldig till svek. Prop.1979/80:9 190 vara omöjligt alt styrka, fall då med kännedom om rätta förhållandena försäkring inte alls skullebeviljats eller beviljats bara mot högre premie, större självrisk eller eljestspeciella villkor, är del därför av stor betydelse att nedsättningen aversättningen kan ske på samma sätt vare sig de felaktiga uppgifterna beror påsvek eller vårdslöshet. Bolaget behöver alltså inte ta ställning härvidlag. Manbehöver inte spetsa till saken genom alt i svekfallen bevisa alt svek förelåg,det räcker att felaktig uppgift lämnats av annan orsak än god tro. Detär kanske onödigt att gä in på förslagets konsekvenser ifråga om vårdslöshetvid riskändring, vid åsidosäuande av säkerhetsföreskrift och vid skadeanmälan.Del som anförts ovan beträffande vårdslöst uppgiftslämnande torde visa altförslagets konsumentvänlighet endast är skenbar i dessa vikliga avseenden. Tillorättvisan mot de många lojala kommer den indirekta effekten på moralen.Bedrägerierna är ett växande problem. Ett genomförande av förslaget skulleunderlätta dem och verka stimulerande. Kommittén tycks utgå frän att dentolerans bolagen visar bör vidmakthållas och på många avsnitt ökas. Isjälva verket kan det finnas anledning all överväga om inte en åtstramning påen del punkter djupare sett skulle vara llll konsumenternas nytta. Att enskärpt attityd mot premiesmiiarna i trafikförsäkring är nödvändig har blivituppenbart.