prop · G3032 · 1979-12-31 00:00:00 — Enligt vissa bestämmelser i sekrelesslagen skallregeringen eller pröva fråga om utlämnande av sekretessbelagdauppgifter Ofr bl. 14 kap. 8 § och 11 kap. 3 §). För att kunna göra dennaprövning måste regeringen eller kunna få del av uppgifterna. Även iandra fall kan regeringen eller behöva få sekretessbelagda uppgifterför sin verksamhet. 1 promemorieförslaget finns - såvitt angår regeringen - enmolsvarande föreskrift i 2 kap. 4 §. Reglerom sekundär sekretess hos regeringen och finns i 11 kap. 1 och 3 §§. Del andra fallel i vilketuppgift får lämnas trots sekretess är atl det följer av annan lag änsekrelesslagen eller av förordning alt uppgiften skall lämnas. Det är alltsåfråga om en generell regel om att föreskrift i lag eller förordning omutväxling av uppgifter mellan myndigheter skall lända till efterrättelse ulanhinder av sekretessregleringen. Beslämmelsen motsvarar härigenom i försia hand2 kap. 6 § promemorieförslaget. Men den ersätter också delvis 2 kap. 2, 3 och 5§§ promemorieförslaget i den del dessa paragrafer avser utlämnandesilualionersom är specialreglerade i lag eller förordning. Del är inte nödvändigl atlföreskriften i fråga har avfattats med tanke på atl uppgifterna kan varahemliga. Däremol krävs för att bestämmelsen skall vinna beaktande atl denuppfyller vissa krav på konkretion. Den kan antingen ta sikte på utlämnande avuppgifter av speciellt slag, gälla viss myndighets rätt atl få del av uppgifteri allmänhet eller avse skyldighet för viss myndighet atl lämna andramyndigheter information. Taxeringslagen (1956:623) uppvisar exempel på de bådaförstnämnda typerna av regler. Prop.1979/80:2 Del A 14 kap. 2 § 323 och117 §§ finns sålunda regler om vilka andra myndigheter som kan få del avsjälvdeklarationer och deras innehåll m. m., medan det i 46 § finns föreskrifterom skyldigheten att tillhandahålla handling och uppgift för laxeringskontroll.Föreskrifterna i 4 kap. RO om rätt för riksdagsutskott atl inhämta upplysningareller yttrande från myndighet kan också nämnas som exempel på det andratypfallet. exempel på det tredje typfallet ar 18 kap. 5 § lagen (1962:381)om allmän försäkring som reglerar allmän försäkringskassas skyldighel att lämnauppgifter lill andra myndigheter. Någolkonstitutionellt hinder mot att regeringen genom förordning medgeralt annarssekretessbelagda uppgifter lämnas ut myndigheieremellan föreligger inte.Beslämmelserna i 2 kap. TF, som gäller allmänhelens tillgång lill allmännahandlingar, är ju över huvud taget inte tillämpliga. I den mån regeringensföreskrifter kan sägas bestämma omfattningen av de offentliga funktionärernastystnadsplikt finns stöd för delegering i 8 kap. 7 § första styckel 7 RF. Frånsaklig synpunkl kan del däremot i vissa fall te sig tveksamt att regeringen kantunna ut en av i lag beslutad sekretess till skydd för enskilda genomföreskrifter som medger alt information lämnas från en myndighei lill en annaneller mellan olika verksamhetsgrenar inom en och samma myndighet. Enligtpromemorieförslaget skall man därför i varje särskild sekretessbestämmelse, därdel framstår som befogat, kunna utesluta möjligheten lill undanlag genomförordning. Förslag till sådana särskilda föreskrifter finns på fiera håll ipromemorieförslagei (8 kap. 1,2 och 4 §§, 9 kap. 3, 6, 7 och 13 §§ samt 10 kap.8,10 och 11 §§). Dessa föreskrifter omfattar bl. a. sekreiessen inom hälsovårdoch sjukvård, sekretessen i fråga om statlig uppdragsverksamhet för enskild,statistiksekretessen och sekreiessen vid allmän advokatbyrå. Medhänsyn till att departementsförslagel inte syftar lill någon detaljeradreglering av sekretessen mellan myndigheter eller olika verksamhetsgrenar inomen myndighei har del i departementsförslaget inte förts in bestämmelser somutesluter all regeringen föreskriver om myndighelsinlernt informationsutbyte. 1den mån uppgiftsuibylet regleras exklusivt i lag, som har skett i t. ex.taxeringslagen och som förordas ske i fråga om sjukvård och socialvård, kangivetvis regeringen inte genom förordning sälta lagen ur spel. I praktiken blirdärför skillnaden mellan promemorieförslaget och departementsförslagel intesärskilt stor. Försiastyckel avser uppgiftslämnande i tre olika situationer, som anges i trepunkter. Gemensamt för alla tre punkterna är att uppgifterna behövs hos denmottagande myndigheten eller verksamhetsgrenen. I regel bör den myndighet, dären sekretessbelagd uppgift förekommer, kunna utgå från alt 1979/80:2 Del A 14 kap. 2 if 324 denmyndighet som begär att fö uppgiften också behöver den i sin verksamhet. De trepunkterna är subsidiära i förhållande till de två fall av utlämnande som avsesi I §,dvs. utlämnande lill eller regeringen eller enligt lag ellerförordning. Punkt1 tillåter att uppgift lämnas lill domslol om uppgiften behövs för rättegång,ärende om disciplinansvar eller skiljande från anställning eller annatjämförbart rättsligt förfarande där mol någon. Punklen motsvarar delvis 2 kap.1, 2 och 4 §§ promemorieförslaget. Detär självklart att en lyslnadsplikiig Qänsteman inte bör vara förhindrad avsekretesslagen all försvara sig rättsligt mot misstanke eller anklagelse ombrott eller om Oänsieförseelse eller liknande som kan föranleda disciplinansvareller annan rättslig påföljd. Han bör också ha rätt all lämna uppgifter iärende som gäller skadeståndsanspråk mot honom, liksom i ärende om avskedande,avstängning eller läkarundersökning eller om uppsägning, tvångspensioneringeller liknande. Vidare måste en myndighet kunna lämna uppgifter till en annanmyndighet som har alt besluta om åtalsanmälan, disciplinansvar etc. på grund avvad som har förekommit hos den försia myndigheten. På molsvarande sätt bör enmyndighei kunna lämna uppgifter till polis, åklagare eller domstol somhandlägger ett mål mot någon tjänsteman för brott i Qänsien. Föreskriften ipunkt 1 har tillkommit för att det skall vara möjligt att lämna uppgifter isådana fall som de berörda. Som en sammanfattande beteckning på mål och ärendenav nu nämnt slag används uttrycket rättegång, ärende om disciplinansvar ellerskiljande för anställning eller annat jämförbart rättsligt förfarande mol någonrörande dennes deltagande i verksamhelen vid den myndighei där uppgiftenförekommer. Departementsförslagelsmotsvarighet till 2 kap. 1 § promemorieförslaget, såvitt angår en offentiigfunktionärs rätt all lämna hemliga uppgifter till sitt ombud eller liknande irättegång etc, finns i 6 § i detta kapitel. Enbestämmelse om sekundär sekreiess i nu behandlade fall finns i 13 kap.2 §departementsförslagel Ofr också 12 kap. 1 § och 9 kap. 17 och 18§§). Punkt2 avser del fallel att den mottagande myndigheten skall ompröva beslut elleråtgärd av den myndighet där uppgiften förekommer. Sådan omprövning av besluteller åtgärd föranleds i allmänhet av besvär eller annat överklagande. Men enmyndighet kan komma all ompröva en annan myndighets avgörande också därför attbeslulel författningsenligt skall underställas den överordnade myndigheteneller därför att denna har befogenhet att på eget initiativ förnya prövningen. Avpunkt 2 kan motsällningsvis utläsas atl någon allmän befogenhet inte iljreliggeratt lämna en överordnad myndighei hemliga uppgifter. En sådan befogenhet kanemellertid följa, förutom av bestämmelsen i punkt 2, av annan föreskrift isekrelesslagen, l.ex. punkt I eller 3 eller 14 kap. 1 § Prop.1979/80:2 Del A ,14 kap. 2 § 325 deparlemenisförslaget.Härtill kommer alt man ofta har att räkna med alt ett skaderekvisit, som äruppställt som villkor för sekreiess, inte kommer att anses uppfyllt när det ärfråga om att lämna uppgift lill en överordnad myndighet. Somberörs i motiven till 13 kap. föreslås inte någon generell regel om sekundärsekretess hos myndighei som omprövar annan myndighets beslut eller åtgärd. Ivissa fall överförs emellertid sekretessen Ofr 12 kap. 1 §departementsförslagel). Punkt3 avser uppgiftslämnande till tillsyns- eller revisionsmyndighet och motsvarardelvis 2 kap. 3 och 5 §§ promemorieförslaget. F.n. gäller en långtgående skyldighel för myndigheter och offentliga funktionäreratt tillhandagå JO och JK med handlingar och uppgifter, även hemliga sådana.Denna skyldighet är lagreglerad och är därför ett sådant fall som avses i 1 §.Rätten att ulan hinderav föreliggande sekreiess lämna JO och JK uppgifter inågon form böremellertid sträcka sig längre än skyldigheten att på begärantillhandagå med information. Sålunda bör en befattningshavare, vare sig han ärunderkastad eller JK:s tillsyn eller inte, av eget initiativ kunna lämnadessa tillsynsmyndigheter hemliga uppgifter t. ex. i anslutning till en anmälanom missförhållanden inom förvaltningen. Det bör dock krävas atluppgiftslämnandet kan anses försvariigl. Det bör därför vara en förutsättningför att en sekretessbelagd uppgift skall få lämnas atl uppgiften behövs förtillsynen. Det är givet all bedömningen här måsle tillåta en ganska stor frihetatt lämna uppgifter lill JO eller JK. Behovel av diskretion kring uppgifternatillgodoses i viss utsträckning genom 11 kap. 4 § departementsförslaget. Förutomlill JO eller JK bör sekretessbelagda uppgifter kunna lämnas till annanmyndighet som utövar tillsyn över den myndighet där uppgifterna förekommer,ävenom uppgifisskyldighelinte är särskill föreskrivenOfr 1 §). I promemorianföreslås atl uppgifter i sådant fall skall fö lämnas bara om tillsynen ärreglerad genom lag eller förordning. Del har inte ansetts nödvändigt att idepartementsförslagel föreskriva en sådan begränsning. Punkt3 har avfattats i enlighel med det anförda. Belräffande begreppet tillsynhänvisas till vad som sägs under 13 kap. I §. Redanav 1 § följer att t. ex. revisorer och kan fösekretessbelagda uppgifter som behövs för revisionsverksamheten (I och 2 §§lagen /1974:585/ om skyldighet att tillhandahålla revisorer vissahandlingar m.m. och 10 § instruktionen /1973:444/ för /lO §ändrad senast 1977:429/). 1 likhet med promemorieförslaget tillåterdepartementsförslaget att hemlig information också i andra fall skall fö lämnastill myndighet som verkställer revision hos den myndighet där uppgifternaförekommer. Eftermönster av bestämmelser i lagen om skyldighet att tillhandahålla Prop.1979/80:2 Del A 14 kap. 3 .sV 326 riksdagensrevisorer vissa handlingar m. m. och instruktionen för riksrevisionsverkel hari 2 kap. 5 § promemorieförslaget gjorts det förbehållet atl frågan omutlämnande till revisionsorgan av hemlig uppgift skall hänskjutas lillregeringens avgörande om uppgiften inte utan synneriiga skäl bör komma lillannans kännedom. Viss kritik har riktats mot regeln under remissbehandlingen.Del kan vidare vara skäl atl överväga all låta etl sådant förbehåll varatillämpligt också på uppgifter som behövs i tillsynsverksamhet. Frågan humvidaförbehåll av nu angiven typ bör införas i sekrelesslagen bör enligt min meningtas upp i samband med den större frågan om en mer ingående reglering avsekreiessen myndigheter emellan. Departementsförslagel innehåller därför ingenmotsvarighet till promemorieförslaget på denna punkt. fråga om revision i allmänhet föreslagna regeln om begränsning av sekreiessenbör gälla endast uppgifter som finns hos reviderad myndighet. Atl som enremissinstans har förordat generellt tillåla utlämnande av sekretessbelagdinformation till revisionsmyndighet synes föra för långt. Är det önskvärt atlge någon eller några revisionsmyndigheter möjligheter, utöver dem somgeneralklausulen i 3 § innebär, att få hemliga uppgifter från annan än den somrevisionen avser, bör föreskrifter härom meddelas av ellerregeringen. I så fall blir 1 § tillämplig. Enbestämmelse om överföring av sekretess när en hemlig uppgift lämnas lill entillsyns- eller revisionsmyndighet finns i 13 kap. 1 §. Andra styckel gör delmöjligt för en myndighet eller en offentlig funktionär, som av domstol anlitassom sakkunnig i rättegång, att lämna uppgifter ulan hinder av alt dessaomfattas av sekretess Ofr 23 kap. 14 § andra meningen och 40 kap. 7 § andrastycket RB enligt promemorieförslaget). Paragrafeninnehåller den s. k. generalklausulen. Som har anförts i denallmänna motiveringen (avsnitt 4.4) bör sekretesslagen inte hindramyndigheterna från att utväxla uppgifter i situationer där intresset av alluppgifterna lämnas ut bör ha företräde framför intresset av att uppgifternainte lämnas ut. Avsikten är att regleringen av utbytet av hemlig information mellanmyndigheterna skall utformas med utgångspunkt i vad som har gällt ipraktiken. Generalklausulen har därför formulerats så alt uppgift för lämnasut, om det är uppenbart atl intresset av att uppgiften lämnas har företrädeframför det intresse som sekretessen skall skydda. Generalklausulen ärtillämplig på uppgiftslämnande mellan såväl olika myndigheter som olikaverksamhetsgrenar inom en och samma myndighet. Det är givet atl den särskiltger utrymme för informationsutbyte när det är fråga om myndigheter med sammasakliga behörighet men med skilda lokala kompetensområden eller myndigheter somhar närbesläktade funktioner och Prop.1979/80:2 Del A 14 kap. 3 ,sV 327 sombåda har rättslig befogenhet att direkt fordra in de utväxlade uppgifterna. Vissaundantag från generalklausulens tillämplighet bör finnas, och i andra stycketges därför föreskrifter som begränsar möjligheterna att lämna ut uppgifter medstöd av generalklausulen. Tillskillnad mol promemorieförslaget innebär departementsförslagel allgeneralklausulen är tillämplig i fråga om lämnande av sekretessbelagdauppgifter till polis eller åklagare också under förundersökning i brottmål.Denna vidgning av tillämpningsområdet har gjorts bl. a. i syfte atl underlättabekämpandet av den ekonomiska brottsligheten. Departementsförslagethindrar inte alt utbyte av uppgifter mellan myndigheter eller mellan enmyndighets olika verksamhetsgrenar sker rutinmässigt även utan särskildförfattningsreglering. Förslaget bygger emellertid på att rutinmässigtuppgiftsutbyte i regel skall vara författningsreglerat. Också på denna punktligger departementsförslagel nära vad som anses vara gällande rätt OfrJO:sämbelsberättelse 1973 s. 228). I de undantagsfall när rutinmässigtuppgiftslämnande inte är författningsreglerat men likväl kan anses tillräckligtmotiverat måsle den intresseavvägning, som skall göras enligt generalklausulen,ske på förhand och den behöver inte avse prövning av individuella fall.Bedömningen kan därvid göras på etl sätt som liknarden som skall ske i fråga ommassullag Ofr avsnitt 4.3.4). Man skall vid prövningen av en utlämnandefrågaväga den mottagande myndighetens behov av uppgifterna mot det intresse somsekretesskyddet typiskt sett tillgodoser. Detär inte något villkor all en uttrycklig begäran från annan myndighetföreligger. Också på eget initiativ kan en myndighei lämna sekretessbelagdauppgifter lill en annan myndighei t. ex. genom en anmälan om brott. Frågan omskyldigheten för myndighet eller befattningshavare alt efterkomma en begäranfrån en annan myndighet atl lämna ut uppgifter genom allmän handling eller påannat sätt behandlas inte här ulan i anslutning till 15 kap. 1 det sammanhangetbehandlas också del närliggande spörsmålet om överprövning av vägran att lämnaannan myndighet information. Enolikhet i jämförelse med promemorieförslaget är att det i första stycket inteanges vem som skall göra prövningen enligt generalklausulen. Även om det ärfråga om en grannlaga uppgift kan det av praktiska skäl knappast vara möjligtall prövningen alltid utförs av myndigheten som sådan, låt vara attbeslutsfattandet skulle kunna delegeras till någon särskild befattningshavareinom myndigheten. 1 många fall, särskilt när det gäller förfrågningar pertelefon, måsle nämligen prövningen anses vara så enkel alt den Oänsieman, somfår förfrågningen, kan göra den bedömning som generalklausulen anger. Attgeneralklausulen är subsidiär i förhållande till 1 och 2 §§ i detta kapitelframgår av inledningen till 3 §. 1979/80:2 Del A 14 kap. 3 § 328 Liksomi promemorieförslaget föreslås att generalklausulen inte skall vara tillämpligi fråga om sekretess enligt vissa bestämmelser i lagförslaget. Undantagen, somanges i andra stycket, är i stort sett desamma som i promemorian och avser bl.a. så centrala områden som hälso- och sjukvård och socialvård. Enligtandra styckel är del vidare en förutsättning för all generalklausulen skallvara tillämplig atl det inte strider mol sådan specialreglering avuppgiftslämnandet i fråga som finns i lag eller förordning. Har 1. ex. i lagföreskrivits ätten viss myndighei för sin verksamhet på angivna villkor kan fåta del av även hemliga uppgifter hos en annan myndighet, kommer det givelvisinte i fråga att, när de angivna villkoren inte är uppfyllda, lämna utuppgifterna med stöd av generalklausulen i stället. Enligt6§ datalagen (1973:289) kan datainspektionen för visst personregister meddelaföreskrift om bl. a. utlämnande av uppgift från registret. 1 paragrafens andrastycke görs dock det förbehållet alt sådan föreskrift inte får inskränkamyndighels skyldigheter enligt TF. Med hänsyn härtill får det anses stå klartatt inspektionen, såvitt gäller förhållandel mellan myndigheter, inte kanmeddela förbud mol utlämnande av offentliga uppgifter, om inte förbudet ärbegränsat lill utlämnande på datormedium eller via lerminalan-slutning ellerliknande. Någol oklart är däremol, om inspektionen har befogenhet att allmäntreglera flödet av hemliga uppgifter från en myndighets personregister till en annanmyndighei. Att föreskrift härom inte får komma i konflikt med sådanspecialreglering i lag eller förordning av uppgiftslämnande som harberörts kan inte föranleda något tvivel. Däremot bör hinder inte möta mot enföreskrift som bara innebär att utrymmet för registerföraren alt tillämpageneralklausulen i första styckel utesluts eller krymps. En rätl att beslutaföreskrifter av delta slag lorde, som anförs i promemorian, vara av värde urintegritetsskyddssynpunkt. I klarhetens intresse föreslås en uttryckligbeslämmelse härom. Liksom övriga bestämmelser som innebär begränsningar igeneralklausulens tillämplighet har den lagils in i andra stycket. Tillskillnad mot promemorieförslaget innehåller departementsförslagel inte någonföreskrift om skyldighet för myndighei alt om möjligt inhämta yttrande frånenskild, innan en uppgift som är sekretessbelagd i hans intresse lämnas ut Ofr2 kap. 7 § iredje stycket promemorieförslaget). En sådan skyldighet ärvisseriigen av värde ur integritetsskyddssynpunkt. Med den utformning somregleringen av sekretessen myndigheter emellan har getts idepartementsförslaget synes det dock praktiskt ogenomförbart atl myndigheternai flertalet fall skall höra den enskilde. Givetvis är det ingenting som hindraren myndighet att i tveksamma fall införskaffa den enskildes synpunkter iutlämnandefrågan. Tvärtom kan detta vara en naturlig åtgärd föratl myndigheten skall kunna fö ett fullgott underlag för sin Prop.1979/80:2 Del A 14 kap. 4 ii 329 bedömningav huruvida etl skaderekvisit är uppfyllt. Någon uttrycklig bestämmelse härombehövs emellertid inte. Paragrafeninnehåller regler om enskilds rätt atl förfoga över sekreiess som gäller i hansintresse. Promemorieförslaget:2 kap. 10 § Ärsekretess föreskriven till förmån för enskild, är det ganska givet att dennesjälv skall kunna förfoga över sekretessen. följer detta i fråga omhandlingssekreless av åtskilliga förbehåll i de enskilda paragraferna i i fråga om tystnadsplikt av kravet att röjande skall vara obehörigt. Enallmän regel om atl sekreiess kan efterges genom samtycke av berörd enskildhariagils upp i promemorieförslaget. I bestämmelsen sägs vidare uttryckligenalt sekretessen inte gäller gentemot den enskilde själv. Förslaget har allmäntgodtagits under remissbehandlingen. Samma regel har tagits in i förevarandeparagraf i departementsförslagel. Den har verkan för rätten att lämnasekretessbelagd uppgift både till enskild och till myndighet. Med enskild avseshär liksom annars såväl enskild fysisk person som enskild juridisk person.Regelns praktiska betydelse är givetvis störst när det gäller utlämnande tillenskilda. Skaderekvisit i sekretessbestämmelserna, särskildaförfattningsbestämmelser om uppgiftslämnande myndigheter emellan ochgeneralklausulen innebär ju atl det oftast finns större möjligheter att lämnaut en uppgift till en myndighet än till en enskild. Delär i och för sig tänkbart alt en enskild, som medger att sekretessbelagduppgift om honom lämnas ut, kan vara offer för påtryckningar från utomstående,göra sig skyldig till en missbedömning till egen nackdel eller ta skada av denkännedom han själv får. Trots detta bör det inte komma i fråga alt annat än irena undantagsfall genom särskilda föreskrifter frånkänna samtycke från den somskyddas av sekretess rättsverkan. Att myndighet under hänvisning till denenskildes bästa vägrar honom att ta del av uppgifter om sig själv eller attbeakta hans samtycke till utlämnande torde i längden medföra störreskadeverkningar genom den osäkerhetskänsla som skapas hos den enskilde och denmbbning av förtroendet till myndigheterna som mestadels blir följden. 1departementsförslaget liksom i promemorian har undanlag från samlyckesregelnföreslagits i etl fall (7 kap. 3 §). Den närmare utformningen avundantagsregeln har berörts i specialmoliveringen till den paragrafen. Det börvidare framhållas atl en myndighet givetvis inte är berättigad att ta hänsyntill etl samtycke som efter vad som framgår saknar giltighet som rättshandlingenligt allmänna regler. Avförevarande paragraf bör framgå att det i den nya sekretesslagen Prop.1979/80:2 Del A 14 kap. 4 sV 330 föreskrivsundantag från paragrafens huvudregel. Denna anges därför gälla underförutsättning att annat inte följer av bestämmelse i den nya sekrelesslagen.Paragrafen motsvarar därmed också delvis 2 kap. 16 § promemorieförslaget. Regelnom verkan av samtycke ger upphov till ett ganska stort antal rättsliga problem.Flertalet av dem måsle lösas i praxis med tillämpning av allmännarättsgrundsatser. Här skall problemen beröras endast översiktligt. Bestämmelserom rätt för enskild att få del av uppgift som annars är hemlig av hänsyn lillhonom och föreskrifter om parts rätt till insyn i ärende har nära samband.Detla samband kommer all behandlas under 5 § nedan. {allmänhet är det den person, om vilken information finns hos en myndighet, somförfogar över sekretessen. Så behöver dock inte alltid vara fallel. Sekretessenkan gälla lill förmån också för iredje man, t. ex. någon som har gjort anmälanmot den andre eller som annars kan bli utsatt för hot från denne. I så fall kaninte den som i första hand berörs av uppgifterna ulan vidare fö kännedom omdem. Och för att sekretessen skall vika i förhållande till utomstående behövs samtyckefrån båda de nämnda personerna. Motsvarande gäller om en uppgift i annat fallangår mer än en person, t. ex. någon som har sökt hjälp hos socialvården ochanhörig till denne. Ettannat problem är vad som gäller när den lill vars förmån sekretessen äruppställd har en legal ställföreträdare. Problemet torde vara mest uttalat närsekretessen avser personliga förhållanden. Tre fall torde kunna urskiljas. Ifråga om den som på grund av bristande mognad eller rubbning avsjälsverksamheten saknar all förmåga till bedömning av sekretessfrågan gälleratt ställföreträdarens samtycke till utlämnande krävs och är tillräckligt.Beträffande t. ex. ungdomar måste å andra sidan, beroende på ålder ochutveckling, vederbörandes eget samtycke vara tillräckligt.Häremellan ligger de fall då samtycke för utlämnande bör krävas både från denomyndige och hans ställföreträdare. Har omyndig som är i besittning av vissmognad och omdömesförmåga själv lämnat sekretessbelagda uppgifter t. ex. tillläkare lorde förmyndaren inte med stöd av 4 S kunna göra anspråk på atl fökännedom om uppgifterna utan samtycke från myndlingen. (Jfr Welamson,Läkarsekrelessen, s. 49 f och JO 1975/76 s. Detkan anmärkas alt del i 7 kap. 5 § departementsförslagel finns bestämmelser sominskränker rätten för värdnadshavare att förfoga över en sekreiess som gällertill skydd för underårig.