prop · G3036 · 1979-12-31 00:00:00 — Kommunförbundel anser att det är huvudmännens eget ansvaratt bestämma inriktningen och omfattningen av de direkta utbildningsinsatsernariktade till förtroendevalda och personal inom kommunerna. börsvara för informationen på riksnivå. Belräffande informationen till huvudmännenbör denna ske i samarbete med deras organisationer och genom medverkan ikonferenser-kurser och utformningen av utbildnings-samband. kommun instämmer i stort i de förslag somlämnas för att förbättra informationsverksamhet. Det ärviktigt att styrelsen på ett bättre sätt än f. n. bereds möjlighet atttillmötesgå kommunerna med det informationsmaterial som framställs inom verketoch som är relevant inom sektorn. TCO ser det som önskvärt att soialstyrelsens informationtill allmänheten ytterligare prioriteras och planeras på ett långsiktigt sätl.Inte minst gäller detta frågan om basinformation i syfte atl ge kunskaper t.ex. om socialbidrag och socialbidragstagare för att påverka attityder men ocksåi direkt syfte atl ge kunskap om sociala rättigheter. RR V har inte några invändningar mot förslagen attförbättra styrelsens informationsverksamhet. Frågor rörande arbetsfördelningoch samverkan mellan centrala verkel och den regionala organisationen iinformationsverksamheten bör dock penetreras ytterligare. () noterar att utredningen strävat efter att systematisera deninterna informationen. Enligt ger brister inom dessa områdenpå kort lid negativa effekler säväl på verksamhelen som pä personalens tillfredssiällelse.Karolinska institutet menar alt den förstärkning av den informativaverksamheten som föreslås är avsedd att fylla etl länge relativt eftersatt menviktigt behov inom denna expensiva sektor av samhället. Följande synpunkter förs fram av de remissinstanser som särskillbehandlar tillsynsfunktion, anser att förskjutningen av innehållet istyrelsens tillsynsansvar mol uppgifter av uppföljande och utvecklande karaktärär väsentlig och viktig. Det är vidare angeläget att formerna för samverkan medhuvudmännen blir harmoniska så att risken för isolering undviks och, inför enväntad ramlagstiftning även på sjukvårdsområdet, styrelsens arbete inte kommeri konflikt med huvudmännens ansvar, kammun ser socialstyrelsenstillsynsverksamhet som mycket viktig inte minst mot bakgrunden av atl denframtida socialvården kommer att regleras genom ramlagstiftning. framhåller att socialstyrelsensuppföljning av hur statsmakternas intentioner förverkligas kan ske genom sammanfatining Prop.1979/80:6 193 och systematisering av den kunskap som den indviduellatillsynen ger och analys av den siatistik som kommunerna är ålagda att lämna lillstatliga organ. bör tillsynsuppgifter inriktas mot att påetl övergripande sätt tillsammans med vårdhuvudmännen söka sig fram till debästa lösningarna för socialvårdens och hälso- och sjukvårdens utveckling. Stockholmsläns landsting (landslingsrådsberedningen) anser all det politiska ansvarelinför väljarna i hög grad innebär en "tillsynsfunktion" som tordegarantera alt ingen huvudman i nämnvärd grad kommer atl släpa efter iutvecklingen. (socialnämnden) hälsar medtillfredsställelse utredningens syn på framlida tillsynsverksamhet,som innebär att den detaljerade kontrollen bör minska och ersättas av merallmänna ätgärder. Jämllands och understryker atlstyrelsens tillsynsarbete mera bör få karaktär av informationsutbyte ochuppföljning än kontroll. noterar med tillfredsställelse allstyrelsens arbete i framliden mera skall innebära samordnings- ochutvecklingsarbete än uppgifter inom övervakning och tillsyn. Sällskapetinstämmer dock helt i utredningens förslag att bör görauppföljningar för att utröna olika åtgärders effekt och effektivitet. RRV delar ÖSoSuppfattning om framlida tillsynsverksamhet saml framhållerföljande: "Inom områden där är formellttillsynsorgan och har etl bevaknings- och utvecklingsansvarenbart i kraft av central myndighet behöver inte på samma sättsom inom de områden där styrelsen har del formella tillsynsansvaret ägnauppföljningen åt hur de enskilda huvudmännen bedriver sin verksamhei.Tonvikten bör i stället ligga på en uppföljning och bevakning av mer generellabriser inom områdel. Det måsle emellertid understrykas att del förhållandet attlänsslyrelsen inom viss del av verksamhetsområdet är formell tillsynsmyndighetinte får inskränka möjligheter att direkt följa verksamheten ikommunerna. Tvärtom är det av synnerligen stor vikt alt socialstyrelsenupprätthåller direkta fältkonlakter." Enligt TCO bör bevaka att konsumenternasbehov av sociala tjänster tillgodoses på en likartad riksnivå. Det bör varamöjligt alt ge ämbetsverket befogenheter atl tillse att vissa minimikrav ifråga om kvantitet och kvalitet hos utbudet garanteras de enskilda oavsett ivilken kommun dessa är bosatta. bör utifrån ochregeringens intentioner utforma rekommendationer angående t. ex. inlag-ningsregleroch avgiftstaxor. Den av ÖSoS föreslagna förstärkningen av verksledningen m.m. kommenteras särskilt av flera remissinstanser. RR V tillstyrker ett verksledningssekrelariat med i huvudsak de Prop.1979/80:6 194 uppgifter som ÖSoS föreslår saml anför följande: "RRV ser mycket positivt pä en delegering av såvälsakfrågor som administrativa beslut lill fackavdelningarna. Som ett led i ensådan delegering kan RRV ocksä tillstyrka inrättandet av avdelningskanslier vidavdelningarna. Det bördock klart framhållas atl verkets totala resurser föradministration inte får öka. Den resursökning som avdelningskanslierna kommeratt medföra måste motsvaras av en resursminskning vid den administrativaavdelningen. Vikten av atl förbättra internaverksamhetsplanering har lidigare påtalats av RRV i revisionen av styrelsen. Deförslag till åtgärder som därvid framfördes har dock endast genomförtsi begränsad omfattning. RRV finner det därför i likhet med ÖSoS angeläget attformerna för verksamhetsplaneringen utvecklas ytterligare i linje med detförslag som lämnats. RRV biträder förslaget atl verksplaneringoch redovisning även hör omfatta tillfälliga projektmedel och speciella anslag.En samlad bild av totala resursanskaffning och resursanvändningär nödvändig för att få överblick över styrelsens hela verksamhet och för attverkliga prioriteringsdiskussioner skall komma till stånd. Det centrala verkets hela verksamhet bör enligt RRV:smening så långt möjligt samlas under anslaget V El. Som utredningen framhållertorde delta bl. a. underlätta verkels personal-och resursplanering." () finner utredningens förslag omelt verksledningssekrelariat positivt. En god samverkan mellan personaladministralivaenhelen och verksledningssekretariatet åren nödvändig förutsättning för allresursanvändningen och personalpolitik skall samverka. LO anser att utredningen försummat att diskuterasocialstyrelsens roll i förhållande lill ochverksstyrelsens roll i ledningen av styrelsens verksamhet. Verksstyrelsen börfä en starkare ställning och bör bl. a. se till att verksamheiinriktas på att förverkliga statsmakternas intentioner. LO erinrar vidare omden framställning som gjorts om representation i styrelse. TCOpekar på att frågor i hög grad rör frånen rad olika utgångspunkter och förutsätter därför att orgnisationen erhållerrepresentation i styrelse i enlighet med gjord framställning.SACO/SR pekar på att medan huvudmannasidan är starkt representerad isocialstyrelsens styrelse saknar de anställda inom socialvård och hälso- ochsjukvård styrelserepresentation trots att deras arbetsförhållanden i hög gradpåverkas av styrelsens verksamhet. /SR föreslår att frågan om berördafackliga organisationers rätt atl nominera ledamöter i socialstyrelsensstyrelse övervägs. anför liknande synpunkter. HCK anseralt det vore värdefullt om handikapprörelsen vore representerad isocialstyrelsens styrelse. Personalutveckling m, m. ÖSoS förslag om personalutveckling m. m. behandlas framförallt av statens personalnämnd (SPN) men också av en del andra remissinstanser, SPN anser alt uiredningen varit medveten ompersonalproblem inom myndigheien och behovet av personaladministralivainsatser. 1979/80:6 195 lerar dock atl uiredningen inte närmare utrett tänkbarakonsekvenser av angivna rikllinjer för den personaladministraliva verksamheten.SPN har därför ansett det angeläget alt ge en mer ingående beskrivning av kravsom utifrån lagar, statsmakternas intentioner och beprövad erfarenhet ställs påPA-arbete och och som bör beaktas vid en decentralisering. Bl.a. anför SPN följande: "Personaladministrationen bör i fråga omdecentralisering följa karaktären hos administrationen i sin helhet. Ökad delegeringav beslutsrätten i PA-frågor förutsätter kostnadsansvar inom motsvarandeområde. Oberoende av graden av decentralisering måsle likartadepersonal administrativa frågor få en tillräckligt enhetlig behandling inom helamyndigheien. Den nödvändiga samordningen bör ske inom en särskild PA-enhel. Avdelningskanslier som föresläs utvecklas bör erhållabefogenheter av sådant slag atl handläggning av exempelvis PA-ärenden inteförsvåras och försenas. Det är svårt att utläsa av rapporten vilken ställningkontaktmännen i PA-frägor avses få. Det finns risk för att kontaktmännen kanuppleva sin hemvist som oklar då de organisatoriskt tillhör den centrala PA-enhetenmen är placerade på avdelningskanslierna. Det bör enligt SPNs uppfattning nogaövervägas om inte kontaktmännen i PA-frågor organisatoriskt skall överföras lillavdelningskanslierna. 1 en decentraliserad blirpersonalledningsfunktionen än mer viktig. Detla innebär att utbildning ochutveckling av personalledare bör uppmärksammas som en angelägen PA-uppgifl förPA-enheten, Behovel av framtida personalledare bör säkerställas genom PA-enhetensförsorg. Vid tillsättning av chefsbefattningar, i vilka personalledning är enväsentlig del, är det angeläget att goda personalledaregenskaper väger minstlika tungt som sakkunskaper inom verksamhetsområdet," som i princip tillstyrkerutredningens förslag beträffande det cenlrala verkets organisation ocharbetsformer vill dock betona de stora svårigheter som genomförandet av elt såomfattande ändringsförslag innebär för berörd personal. TCO anser att även om ett behov klart finns av endefinierad och samlad ledningsfunktion bygger det framlagda förslaget intetillräckligt på det viktiga förhållandet atl personalen på alla nivåer ärverkets viktigaste resurs. Ett tillräckligt medbestämmande för personalenkräver en långt gående delegation inom verket av beslut som rör personalen.Detta förhållande har inte belysts tillräckligt i utredningen. Detta är enbrist eftersom arbetsmiljön f. n, upplevs som mycket pressande. / V Genomförandet av den nya organisationen Några remissinstanser kommeterar ÖSoS syn på genomförandetav den nya organisationen, RR V delar ÖSoS uppfattning all beslut om och genomförandeav den nya organisationen bör komma lill stånd . Även omsocialstyrelsens roll och relationer till andra organ inom alla områden inteskulle kunna anges av statsmakterna redan under innevarande år, t. ex. Prop.1979/80:6 196 till följd av remissvar på utredningar, bör beslut i enrad frågor kunna fattas mer omgående så alt förändringarna kan genomföras såsnart som möjligt. Ett längre dröjsmål för statsmakternas ställningstagande kankomma att inverka negativt på styrelsens hela verksamhei till följd avosäkerhet hos personalen om framtiden. uttalar önskemålet att socialstyrelsensorganisation inte fördröjs utan genomförs så snabbt som möjligt, länslandsting menar att ett längre dröjsmål mellan utredningsarbetets slutförandeoch statsmakternas ställningstagande torde komma atl inverka negativt påsocialstyrelsens hela verksamhet. Del 2: Regional organisation / Behov av regionala resurser Behov inom socialvården De kommuner som har uttalat sig om behovet av regionalaresurser är i allmänhet tveksamma, men olika uppfattningar redovisas, hävdar alt den hittillsvarandeerfarenheten tyder på att det ur kommunens synvinkel inte finns något behov avsocialstyrelsens regionala organisation för kunskapsförmedling, erfarenhetsåtergivning,utvecklingsarbete och medverkan i samhällsplanering. Dessa uppgifter börlikaväl kunna utföras centralt, däremot anser altsocialstyrelsens funktion inom planering och utveckling av socialvården liksomdess uppgift atl samla in erfarenheier utifrån landet, bearbeta dessa och föraut information därom till kommunerna är av hög angelägenhetsgrad. Häri kankonsulentorganisationen fylla en viktig uppgift. kommuns socialacentralnämnd är tveksam: "Tillsynsuppgifterna (inspektionen) har fält annankaraktär och ändrade huvudmannaskapsförhållanden enligt socialutredningensförslag gör behovet av denna verksamhet än mindre motiverad. Andra motiv somgör tillsynsfrågan marginell är landets allt färre kommuner som ger möjlighetatt anställa och konsullera egen sakkunskap, den pågående uppluckringen avdetaljstyrning och detaljreglering samt att man allmänt strävar efter ettdecentraliserat beslutsfattande. Ärendehandläggningen vid länsrätten motiverar inte heller självfallelinrättandet av en särskild konsultfunktion. Den sociala sakkunskap som behövsinom länsrätten bör kunna byggas upp där. Den andra huvuduppgiften för den föreslagna enheten ärkunskapsförmedling. Det anses också vara den nya socialstyrelsenshuvuduppgift, vilket torde innebära ett resurstillskott för det centralaämbetsverket som bör täcka också det regionala behovel. Slutligen gäller det medverkan i samhällsplaneringen ochdet är givetvis viktigt att de sociala aspekterna ges en framträdande roll iden regionala planeringen. Sådana aspekter börjar redan nu arbetas in i deolika kommunalförbundens regionplaner och då i nära samarbete med företrädareför de sociala myndigheterna. Det framstår för sociala centralnämnden somnaturligt att sådana samarbetsformer utvecklas liksom att man i denregionalpolitiska samhällsplaneringen direkt knyter till sig den socialakompetens som är erforderlig och naturlig i planarbete av denna karaktär." Prop, 1979/80:6 197 anser alt det för primärkommunernas delinte finns något behov av regionala organisation. Utvecklingenhar gjort att den inte längre har nägon funktion all fylla. Vidare harkommunsammanslagningarna medfört atl kommunerna numera i allmänhet besitter ensaklig kompelens som i regel är större än den en regional organisalion kanbistå med. Del är därför svårt atl se hur den regionala organisationen skakunna bidra med kunskapsförmedling, som inte likaväl kan ske från cenlrala verkel. Landslingen som yttrat sig instämmer i princip i den av landslingoch kommuner i uiredningen redovisade uppfattningen alt man inte anser sig habehov av några regionala statliga resurser varken inom socialvårdeneller hälso- och sjukvården. Delta gäller bl. a. Slockholms läns landstingssociala nämnd, läns landsting, , Hallandsläns landstings sociala nämnd och Väslernorrlands läns landsling. framför att del numera inomkommuner och landsling finns en djup och bred kompelens inom såväl socialvårdensom hälso- och sjukvården. Behovel av regionala, statliga resurser inom dessaområden måsle ses mot den bakgrunden. anför vidare atl etl hälsopolitisklsynsätt bör få genomslagskrafl inte minsl i den fysiska planeringen påprimärkommunal nivå. Den erfarenhet och kunskap som bl. a. distriktsläkare ochdistriktssköterskor besitter bör tas tillvara i detla sammanhang. Även i övrigtsamhällsplaneringsarbete torde den kompetens som kommuner och landstingförfogar över kunna tillgodose de socialmedicinska behoven. anser att kravet på social och miljömedicinskexpertis i planeringsarbete kan fyllas även ulan länsläkare.Medverkan kan enligt förslagsvis ske enligt samma principer somgäller för förtroendeläkarna vid försäkringskassorna. läns landsting ärmycket tveksam till om man vid utbyggnad av ett eventuellt samhällsplaneranderegionalt organ med tyngdpunkt på sociala relationer i samhället skall utgåfrån den befintliga länsläkarorganisationen. Liknande synpunkter kan läggas påsocialkonsulenl-organisationen. anför följande synpunkler: "Eftersom länsslyrelsen har och enligtsocialutredningens förslag även i fortsättningen kommer att ha tillsynsansvaret för socialvården finns det elt behov av regionala statligaresurser i någon form och omfattning inom detta vårdområde. Vare sig ÖSoS ellersocialutredningen har emellertid särskilt ingående diskuterat innehållet ochomfattningen i lillsynsuppgifter. Detta gör det svårt att taställning lill vilka kvantitativa och kvalitativa resurser som krävs förtillsynsverksamheten och hur dessa skall organiseras. behöver också social kompetens för attbevaka sociala aspekter såväl i löpande ärendehandläggning som i övergripandeplaneringsformer av typ länsplanering och fysisk riksplanering. Detta kräverdock i och för sig inte några specialdestinerade fasta resurser på länsnivåutan den sociala kompetensen kan även tillgodoses på andra sätt. Etl säll ärall låna in denna kunskap från ceniral eller lokal nivå. Ett annat sätt är Prop.1979/80:6 198 att berörda enheter inom - t. ex. denregionalekonomiska enheten - bygger upp egen kompetens inom det socialaområdet. Behovet av regionala resurser för information ochkunskapsförmedling mellan och den kommunala socialvårdenframstår inte lika klart som behov. En omfattande direktkontaktmellan del centrala verkel och fältet är såsom lidigare framhållits nödvändigtför att skall kunna fullgöra sin bevaknings- ochutvecklingsroll. Regionala resurser skulle dock om styrelsen utnyttjade dem meraktivt än nuvarande socialkonsulentorganisation kunna vara av stor nytta förstyrelsen i dess bevaknings- och ulvecklingsroll genom att t. ex. förmedlakunskap lill styrelsen på grundval av det löpande tillsynsarbetet." Samtliga landsting delar utredningens uppfattning atl behovelav statliga regionala resurser inom sjukvården är begränsat. läns landsting anser atl den regionalaorganisationens existens över huvud taget måste bli föremål för omprövning. Detär mera realistiskt och naturligt att, som utredningen även är inne på, köpatjänster från landstingens olika specialistgrupper av läkare, t. ex. beträffandemiljömedicinska frågor, landstingens yrkesmedicinska kliniker, infektions- ochepidemifrågor, landstingens infektionskliniker resp. bakteriologiska och virologiskakliniker etc konstaterar atl länsläkarorganisationenstillsynsansvar inom den av sjukvårdshuvudmännen bedrivna hälso- och sjukvårdenbör kunna helt slopas. Härmed åsyftas det tillsynsansvar som enligtinstruktionen för länsläkarväsendei åvilar länsläkarorganisationen beträffande medicinalpersonalinom öppen värd samt beträffande sjukstugor och sjukhem. länslandsting och har samma uppfattning. ifrågasätter behovet av enregional organisalion för landstingens del. De tillsynsuppgifter inomsjukvårdsområdet och den institutionella vården, som f. n. åvilar länsläkarorganisationen,torde enligt landstingels uppfattning med fördel kunna överföras till landstingen.Malmöhus läns bndsting betonar värdet av att länsläkaren bibehåller sinauppgifter vad gäller tillsyn av enskilt utövad sjukvårdande verksamhet, avenskilda sjukvårdsinstitutioner och av läkemedelshanteringen. Sammainställning uttrycks av samt länslandsting, som tillägger att en del uppgifter också borde kunna handhas av de imedicinalansvarskommitténs slutbetänkande föreslagna förtroendenämnderna. anser alt den regionala organisationenär av myckel liten betydelse för den offentliga hälso- och sjukvården. uppfattning bör länsläkarorganisationens tillsynsuppgifterkunna överföras till landstingen vad gäller sjukvården och den institutionellavården samt till kommunerna och länsstyrelserna vad gäller socialvården och denallmänna hälsovården. Vidare anför landslingsförbundel: 1979/80:6 199 "Etl intensivt utredningsarbete pågår f. n. inomområdet försvars-och katastrofmedicin, Detla torde resultera i ett ökatengagemang för sjukvårdshuvudmännen vid beredskapsplanering inom det egnalänet. Bland annal mol denna bakgrund finns del starka skäl som talar för atllänsläkarnas arbete med frågor rörande landstingskommunal försvars- ochkatastrofberedskap överförs till landstingen." a. följande: "När det gäller sjukvårdsområdet delar RRV ÖSoSbedömning att det inte finns samma behov av regionala statliga resurser sominom socialvården och den allmänna hälsovården. har inomsjukvården betydligt lättare alt etablera direktkontakt med huvudmännen ochden regionala organisationens uppgifter bör kunna minska jämfört med i dag.Tillsynen av .sjukvårdshuvudmännens hälsovård och öppna sjukvård bör enligt RRV:smening ske på samma sätt som tillsynen över den slutna vården, dvs. Den del av sjukvårdsverksamheten där det synes varasvårast att undvara särskilda statliga regionala resurser är tillsynen överprivatpraktikernas verksamhet och kontrollen av läkarnas förskrivning. Härsynes en direkt tillsyn från - motsvarande tillsynen av denlandstingskommunala sjukvården - vara mindre ändamålsenlig med hänsyn till detstora antal enheter och deras spridning. Det finns dock som ÖSoS visaralternativa former för alt bedriva tillsyn över privatpraktikernas verksamhet.Av intresse i detta sammanhang är också de förslag som lämnats av medicinalansvarskommiltén. En framtida utveckling inom sjukvården som enligt RRV:smening vore önskvärd är att som sjukvårdshuvudman får ett samlatansvar för all hälso- och sjukvård inom ett sjukvårdsområde - dvs. såväl den hälso-och sjukvård som själv bedriver som förelagshälsovården och annanprivat vård. Därigenom skulle landstingens "egentillsyn" kunnautsträckas till atl även omfatta privatpraktikernas verksamhet medansocialstyrelsens tillsyn skulle kunna bli mindre detaljerad och avsesjukvårdshuvudmännens verksamhet i stort, inklusive ledningen och tillsynenöver privatpraktikernas verksamhet. Tillsynen av institutionell vård avser endasl i ringautsträckning medicinska förhållanden. Bortsett från tillsynen av enskildavårdhem bör denna tillsyn kunna integreras med socialstyrelsens-och länsslyrelsensövriga tillsyn av sjukvården och socialvården. Tillsynen över institutionernashygieniska förhållanden bör som ÖSoS framhåller kunna överföras till dekommunala hälsovårdsnämnderna. De möjligheter att begränsa länsläkarorganisationensnuvarande uppgifter inom sjukvårdsområdet som diskuterats av ÖSoS ellerframförts i detta remissvar bör enligt RRV.s mening prövas vid den fortsattabehandlingen av ÖSoS förslag och kommande förslag från hälso- ochsjukvårdsutredningen. Del kan därvid komma alt visa sig att fasta statligaregionala resurser inom sjukvården över huvud taget intekommer atl behövas." Behov inom den allmänna hälsovården ifrågasätter länsläkarens rollinom den allmänna hälsovården. Landsiingei anser att inom den primärkommunaltbedrivna allmänna hälsovården har förhållandena förbättrats sedankommunsammanslagningarna. Man har fått bättre resurser alt klara sina 1979/80:6 200 uppgifter vad avser säväl handläggningen av löpandeärenden som planeringsfrågor. Riksrevisionsverkel framhåller följande: "Inom den allmänna hälsovården, dvs. den del avsocialstyrelsens verksamhetsområde som på lokal nivå handhas av de kommunalahälsovårdsnämnderna, synes behoven av statliga regionala resurser varaungefär de.samma som inom socialvärden. Dels har etttillsynsansvar, dels bör omgivningshygieniska aspekter bevakas i länsstyrelsernasplaneringsverksamhet. Dessutom är regionala resurser ett medel för kunskaps-och erfarenhelsförmedling mellan och kommunerna. Det är dockenligt RRV:s mening mindre lämpligt att utgå från dagens situation vid endiskussion om del framtida behovet av regionala statliga resurser inom denallmänna hälsovården eftersom det f. n. pågår översyn av hälsovårdsstadgan ochav miljölagstiftningen som kan leda till en förändring av roll- ochuppgiftsfördelningen mellan olika organ. Med hänsyn till den allmännahälsovårdens koppling lill andra verksamhetsområden kan vare sig behovet avregionala statliga resurser inom den allmänna hälsovården eller frågan om hursådana resurser skall organiseras, enligt RRV:s mening, behandlas ulan attandra närliggande områden berörs.