prop · G303119 · 1979-12-31 00:00:00 — Har borgenären försummat att avbrytapreskription i förhållande till en av dem, blir var och en av de övriga inte Prop.1979/80:119 13 skyldig att betala mer än den andel som belöper på honumefter huvudta- Gällande rätt lel. Uppknmmer brist hus någon avgäldenärerna, fördelas ansvarei för bristen lika mellan de övriga. Borgenärenfår dock svara för den del som skulle ha betalats av den gäldenär gentemotvilken preskription har skett. Har en av flera gäldenärer som är solidariskt ansvarigabetalat skulden under tionde året, har han enligt 5 § andra stycket påsig för att göra gällande regresskrav mot de övriga. 6 § ger gäldenären möjlighet att förhindra att frågan omhans betalningsskyldighet står öppen . Har borgenärenavbrutit preskription gennm ett krav utom rätta eller en erinran får sålundagäldenären väcka s. k. pruvokatorisk talan mot borgenären för att få fordringsrättenprövad. Försummelse att avbryta preskription medför att borgenärenföriorar sin talan mot gäldenären (2§1. Detta innebär dock inte att allarättsverkningar som är förenade med fordringen upphör. Enligt 7§ får en fordrantrots preskription användas till kvittning mot genfordran. Förutsättningen äratt borgenären har förvärvat sin fordran före preskriptionstidens utgång ochatt han också har ådragit sig den skuld som han önskar kvitta. Vidare föreskrivs i 8 § att en borgenär som har handpanttill säkerhet för sin fordran trots preskription inte behöver lämna ifrån sigpanten förrän han har fått betalt. Överstiger fordringen pantens värde, gällerdock de allmänna preskriptionsbestämmelserna i fråga om överskottet. Om en gäldenär har betalat en skuld trots att den ärpreskriberad, anses han inte ha rätt att återfå beloppet under åberopande avatt han på grund av preskriptionen inte var skyldig att betala. Slutligen bör nämnas att domstol som regel inte beaktarfråga om tioårs-preskription ex officio. Det krävs i princip att gäldenären görpreskriptionsinvändning. 2.2 Preskriptionsbestämmelser i andra författningar En översikt över preskriptionsbestämmelser utanförpreskriptinnsför-ordningen finns i prop. 1976/77: 5 s. 1824. Sedan sammanställningen gjordes har en del ändringar skettbeträffande de bestämmelser som redovisas i översikten. De viktigaste ärföljande. Preskriptionsbestämmelserna i har ändratsgenom lagen (1978: 854) om ändring i , som träder i kraft den1 . I 5 kap. 7 och 8§§ har införts nya bestämmelser om tidsbegränsningav möjligheten att få underhållsbidrag från make. Enligt 11 kap. 14a § skall idetta avseende samma bestämmelser gälla för underhåll efter äktenskapsskillnadsom för underhåll i bestående äktenskap. Dels föreskrivs en gräns för att dömaut underhållsbidrag för förfluten tid. Talan får inte bifallas för längre lidtillbaka än innan talan väcktes, om inte den bidragsskyldige medger det.Dels föreskrivs förkortad preskriptionstid för Prop.1979/80:119 14 underhållsbidrag som har blivit bestämt till sitt belopp.Rätten atl kräva ut Gällande rätt ett fastställt underhållsbidrag går iprincip förlorad efter den ursprungliga förfallodagen. Vid sidan av de angivna bestämmelserna gäller också ifortsättningen den ettårsfrist som föreskrivs i 8 kap. 6§ giftermålsbalkenbeträffande fordran på ersättning för biträde i makes förvärvsverksamhet liksomett-årsfristen i 11 kap. 16 § såvitt angår avtal om bodelning. Även preskriptionsbestämmelserna i harändrats med verkan . Enligt lagen (1978: 853) omändring i har i 7 kap. 8 och 9 §§ tagits in bestämmelser omunderhållsbidrag till barn som överensstämmer med de återgivnabestämmelserna om underhållsbidrag till make i 5 kap. 7 och 8 §§giftermålsbalken. Hyresförhandlingslagen (1978:304), som har trätt i kraftden , innehåller i 29 § en bestämmelse om preskription av fordran påskadestånd för underlåtenhet att påkalla förhandling eller fullgöraförhandlingsskyldighet. För att inte förlora rätten till talan måste den somvill fordra skadestånd dels underrätta motparten om sitt anspråk inom tvåmånader från del han fick kännedom om den omständighet som anspråket grundaspå, dels hänskjuta tvist om anspråket till hyresnämnd från detskadan inträffade. I 14 § brottsskadelagen (1978:413), som har trätt i kraftden , föreskrivs att ansökan hos brottsskadenämnden om ersättningför skada till följd av brott, s. k. brottsskadeersättning, skall göras från det brottet begicks. En för sent inkommen ansökan prövas inte, omdet inte föreligger särskilda skäl. Lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet har trätti kraft liksom lagen (1976:600) om offentlig anställning.Samtidigt har flera äldre lagar på arbetsrättens område upphört att gälla, bl.a. stats-tjänstemannalagen (1%5:274). Medbestämmandelagen innehåller bl. a. bestämmelserom förhandlingsordningen i arbelstvister. Den som vill yrka skadestånd ellerannan fullgörelse enligt lagen eller enligt kollektivavtal skall enligt 64 §påkalla förhandling efter det att han har fått kännedom omden omständighet som yrkandet hänför sig till och senast efter det attomständigheten har inträffat. Enligt 65 § skall talan väckas inom tre månaderefter det att förhandling har avslutats. I fråga om anspråk på skadestånd ellerannan fullgörelse med anledning av olovlig stridsåtgärd gäller dock en särskildbestämmelse. Enligt 67 § får sådan talan inte i något fall väckas senare än tremånader efter det att stridsåtgärden har avslutats. Den som inte väcker talaninom föreskriven tid förlorar rätten till talan. Bestämmelserna i 64 och 65 §§är dispnsitiva så till vida som avvikelse från bestämmelserna får göras genomkollektivavtal. semesterlag har ersatts av enny semesterlag (1977:480). Den nya lagen har i 33 § en preskriptionsbestämmelsesom 1979/80:119 15 liksomden äldre lagen föreskriver en tvåårig preskriptionstid för fordran Fråganstidigare på semesterlön, semesterersättning eller skadestånd enligt lagen.Tiden behandling räknas från semesterårets utgång. Lagen(1954: 243) om yrkesskadeförsäkring har upphört att gälla , dåden nya lagen (1976:380) om arbetsskadeförsäkring trädde i kraft. I 6 kap. 6§ iden nya lagen finns bestämmelser om preskription som bygger på en sexårigpreskriptionstid. 1976/77: 5 s. 24-26. INorge har en ny lag om preskription av fordringar antagits av stnrtinget i maj1979. Se nedan under 3,5. 3 Frågans tidigare behandling Underen följd av år har man inom ramen för det nordiska lagstiftningssamarbetetsökt utarbeta moderna och enhetliga regler om preskription. ladesi , , och fram betånkanden med i allt väsentligtöverensstämmande förslag till ny preskriptionslagstiftning. Förslagen byggde istor utsträckning på gällande norsk rä«. Detsvenska förslaget lades fram i betänkandet (SOU 1957: 11) Fordringspreskriptionm. Enligt huvudregeln skulle en fordran preskriberas efterförfallodagen. Preskriptionstiden skulle dock vara för fordringar somavsåg överlåtelse av lös egendom m.m. En yttersta preskriptionstid på tjugo årföreslogs för bl. a. utomobligatnriska skadestånds-fnrdringar. Förpreskriptionsavbrott skulle i princip krävas antingen att gäldenären erkändeskulden eller att borgenären vidtog rättslig åtgärd. Förslagetremissbehandlades men ledde inte till lagstiftning, framför allt därför att deföreslagna bestämmelserna ansågs alltför invecklade. Inte heller i de andranordiska länderna genomfördes de framlagda förslagen. Tankenpå enhetlig nordisk lagstiftning om preskription gavs emellertid inte upp. År1965 antog en rekommendation att genomföra en gemensamlagstiftning som skulle baseras på en preskriptionstid för fordringari allmänhet och en kortare preskriptionstid för fordringar i det dagliga livet. År1967 tillsattes inom en expertkommitté för att utarbeta enhetligaeuropeiska regler om fordringspreskription. Det nordiska samarbetet kom därföratt vila t. v. lade fram ett förslag till enhetligapreskriptionsregler. Förslaget ledde emellertid varken till en konvention ellertill någon annan form av överenskommelse. Prop.1979/80:119 16 Frågor om preskription har varit föremål föröverläggningar också inom Frågans tidigare . Vid endiplomatkonferens antogs en konven- behandling tion angåendepreskription i internationella köpförhållanden. Av de nordiska länderna harendast tillträtt konventionen. Sedan det hade visat sig att arbetet på enhetlig europeisklagstiftning om preskription av allt att döma inte skulle leda till någotresultat, åtempptogs det nordiska samarbetet om preskription. lade detnorska fram ett förslag till ny norsk preskriptionslaggrundat på resultatet av de nordiska överläggningarna. Ett svenskt förslag tillny preskriptionslagstiftning publicerades i promemorian (Ds Ju 1975:11)Preskription. Någon motsvarighet till dessa förslag har inte lagts fram iDanmark eller . Förslaget i den svenska departementspromemorian innebaratt bestämmelserna om preskription i preskriptionsförordningen skulle upphävasoch ersättas av en ny preskriptionslag. Ett huvudsyfte med förslaget var attunderlätta en snabbare avveckling av fordringar. Detta kom till uttryck på tvåsätt. Dels förkortades preskriptionstiden. Dels skärptes reglerna ompreskriptionsavbrott. Enligt huvudregeln i promemorieförslaget skulle en fordranpreskriberas efter förfallodagen. Den skulle dock alltid efter tillkomsten, om den inte hade förfallit till betalningdessförinnan. För preskriptionsavbrott skulle i princip krävas antingen attgäldenären erkände skulden eller att borgenären inledde rättsligt förfarandemot gäldenären. Efter preskriptionsavbrott skulle ny preskriptionstid börjalöpa. Den nya preskriptionstiden skulle vara beroende på omfordringen var förfallen till betalning eller ej. En mer ingående redogörelse för innehållet i promemorianfinns i prop. 1976/77: 5 s. 31-63. Promemorieförslaget fick ett blandat mottagande underremissbehandlingen. Ett flertal remissinstanser godtog förslagetshuvudprinciper, medan andra, främst företrädare för näringslivet, ställde sigavvisande. De som var kritiska mot förslaget vände sig framför allt mot attpreskriptionstiden generellt skulle vara så kort som för förfallnafordringar och att det skulle krävas rättslig åtgärd för preskriptionsavbrottfrån borgenärens sida. Det framhölls från flera håll att gällande bestämmelserhade fungerat väl i praktiken och att det var tveksamt om förslaget innebarnågon förbättn'ng. Vissa remissinstanser ansåg att det i och för sig fannsbehov av att ändra gällande bestämmelser, åtminstone beträffande fordringar idet dagliga livet, men menade att förslaget gick för långt. I fråga om remissutfallet hänvisas i övrigt till prop,1976/77: 5 s, 63- 113. Prop.1979/80:119 17 3.3 proposition Frågans tidigare Till följd av remisskritiken omarbetades förslaget underden fortsatta behandlingen i på en del centrala punkter.Man höll dock fast vid huvudprinciperna att preskriptionstiden borde förkortasoch reglerna om preskriptionsavbrott skärpas. Ett förslag till ny preskriptionslagstiftningfärdigställdes och remitterades till lagrådet . I det förslag som remitterades till lagrådet föreslogs somhuvudregel att preskriptionstiden skulle vara från den dag en fordrantidigast kunde göras gällande. Tiden skulle dock vara för fordran somgrundade sig på skuldebrev eller annat skriftligt fordringsbevis, såvida intefordringen avsåg ett konsumentköp eller en konsumenttjänst. En tioårig preskriptionstidskulle gälla också för fordran som hade fastställts genom dom e. d. I fråga om preskriptionsavbrottskulle det krävas att borgenären, om inte gäldenären erkände skulden, väcktetalan eller på annat sätt inledde rättsligt förfarande mot gäldenären.Preskriptionsavbrott skulle liksom enligt gällande rätt medföra att nypreskriptionstid började löpa. Om preskription hade avbrutits genom väckande avtalan, skulle dock ny preskriptionstid löpa endast om fordringen blevfastställd genom dom e.d. 1 annat fall skulle en kortare tilläggsfrist räknasfrån den dag förfarandet avslutades. Lagrådet gudtug huvudprinciperna i det remitteradeförslagel men hade vissa invändningar mot förslagets utformning. Bl.a. påtaladelagrådet att konstmktionen av lagförslaget i åtskilliga fall skulle leda förlängning av den gällande tioåriga preskriptionstiden räknad frånfordringens tillkomst. För att begränsa verkningarna härav föreslog lagrådeten kompletterande bestämmelse om en yttersta preskriptionstid på femton årfrån en fordrans tillkomst. Lagrådets yttrande återges i prop. 1976/77:5 s.239-251. Vid överarbetningen av lagförslaget ijustitiedepartementet godtogs lagrådets ändringsförslag på flera punkter.Föredragande statsrådet förklarade sig emellertid inte kunna biträda förslagetom en yttersta preskriptionstid . Proposition med förslag till nypreskriptionslag m.m. (prop. 1976/77: 5) beslutades . 3.4 ställningstagande till propositionen Under riksdagsbehandlingen av propositionen framfördes iskrivelser till lagutskottet kritik mot förslaget från ett flertalorganisationer, framför allt företrädare för näringslivet. Utskottet höll ocksåen utfrågning i ärendet. För att få frågan om behovet av enhetlig nordisklagstiftning på området närmare belyst besökte en delegation från utskottetHelsingfors, och och sammanträffade där med företrädare förresp. lands justitiedepartement, näringsliv och konsumentintressen. I sitt betänkande med anledning av propositionen (LU1976/77: 24) kon-2 1979180. staterade utskottet till en början att det inte hadeförekommit något uttalat missnöje med de gällande preskriptionsbestämmelserna.Utskottet pekade på att förslaget om förkortning av preskriptionstiden ochskärpning av reglerna om preskriptionsavbrott kunde medföra olägenheter förnäringslivet. En väsentlig förändring av preskriptionsreglerna måste föra medsig kraftiga ingrepp i affärsseder, administrativa rutiner m. m. Den föreslagnaregleringen tedde sig komplicerad och svårtillämpad. Den kunde ge upphov tilltolkningssvårigheter, som kunde innebära risk för rättsförluster särskilt försmåföretagare. Enligt utskottets mening hade den tioårigapreskriptionstiden inte heller i fråga om konsumentfordringar inneburit någramer märkbara olägenheter. Allmänt sett mäste det dock vara etlkonsumentintresse att fordringar inom konsumentområdet avvecklas inom rimligtid. En förkortning av den allmänna preskriptionstiden inom detta område teddesig därför principiellt motiverad. Sammanfattningsvis konstaterade utskottet att deföreslagna preskriptionsreglerna innebar nackdelar beträffande fordringar inomaffärslivet. Detsamma torde i viss mån gälla privatlivets fordringar. mening var det endast inom konsumentområdet som det kunde finnasanledning att förkorta preskriptionstiderna. Ensamt kunde detta dock inteutgöra tillräckligt skäl för att införa nya generella preskriptionsregler. Medhänvisning till vad som hade inhämtats vid kontakterna med de andra nordiskaländerna fann utskottet att det inte heller torde föreligga något sådant behovav nordisk enhetlighet på området som kunde motivera en omfattande ändring avgällande rätt. På anförda skäl förklarade utskottet att det inte kundeställa sig bakom förslaget till ny preskriplionslag. Konsumenternas intresse avkortare preskriptionstider borde kunna tillgodoses genom särskildapreskriptionsbestämmelser i fråga om konsumentfordringar. Hur sådanabestämmelser skulle utformas borde utredas närmare av regeringen. Reglernaburde emellertid enligt utskuttets mening bygga på en treårig preskriptiunstid.Förslag om särskilda preskriptionsregler i konsumentförhållanden bordeföreläggas senast i samband med att förslag till lagstiftning pågrundval av konsumenttjänstutredningens pågående arbete förelades . I en reservation anslöt sig sju av utskottets ledamötertill huvudpunkterna i propositionsförslaget. De förordade dock vissa ändringarav de föreslagna bestämmelserna om fordran på bank liksom av övergångsbestämmelserna. 1 enlighet med utskottsmajoritetens hemställan beslötriksdagen att med avslag på propositinnen ge regeringen till känna vadutskottet hade anfört om att förslag till särskilda preskriptionsregler ikonsumentförhållanden borde föreläggas (rskr 1976/77: 216). Prop.1979/80:119 19 3.5 Ytterligare om det nordiska samarbetet Sammanfattning av promemorian Nordiska departementsöverläggningar ompreskription hölls senast i På grundval av resultatet av överläggningarnaomarbetades det förslag till preskriptionslag sum hade lagts fram av det nnrskajustitiedepartementet . Ett nytt norskt förslag lades fram i endepartementspromemoria . Promemnrian remissbehandlades,varefter en prupnsitinn med förslag till ny preskriptinnslag lades fram (Ot prp nr 38/1977-78). Prupnsitiunen har med vissa smärre ändringar antagitsav stnrtinget . Den nya lagen träder i kraft . De nya nnrska bestämmelserna ansluter sig ganska nära tilldet svenska förslaget i prup. 1976/77:5. Enligt huvudregeln skallpreskriptinnstiden vara räknat från den dag borgenären tidigast kankräva fullgörelse. En tioårig preskriptiunstid skall dock gälla för fordringarpå gru|i(d av skuldebrev liksom för andra fordringar som grundar sig påpenninglån. För fordringar på bank o.d. på grund av insättning skallpreskriptionstiden vara . I fråga om preskriptionsavbrott krävs somregel att borgenären vidtar rättslig åtgärd mot gäldenären, om inte denneerkänner skulden. Vid ett möte med nordiska ämbetsmannakommittén förlagstiftningsfrågor beslöts, mot bakgrund av att det intehade visat sig möjligt att få till stånd ensartade nordiska regler ompreskription, att man skulle föreslå att avskrivarekommendationen om enhefliga preskriptionsbestämmelser. beslöt att anse reknmmendationen för sin delslutbehandlad. 4 Sammanfattning av departementspromemoria 1 promemorian föreslås att preskriptionsförordningensbestämmelser om preskription upphävs och ersätts av en ny preskriptionslag.Förslagel följer de riktlinjer som anges i lagutskottets betänkande 1976/77:24. Enligt promemorieförslaget skall den allmänna preskriptionstidenalltjämt vara från fordringens tillkomst. Preskriptionstiden skall dockvara för sådan fordran mot konsument som avser köp enligt konsumeniköplagen(1973:877), uthyrning av vara under förhållanden motsvarande dem som anges i 1§ konsumeniköplagen eller tjänst som tillhandahålls under motsvarandeförhållanden. Enligt förslaget skall treårstiden gälla också för fordran motborgensman i konsumentfallen. Däremot skall den treåriga preskriptionstideninte vara tillämplig på fordran som avser uppförande av byggnad förbostadsändamål eller fordran som grundar sig på löpande skuldebrev. Bortsett från bestämmelserna nm en treårigpreskriptiunstid för konsumentfordringar innehåller förslaget inte någrastörre nyheter. Det är huvudsakligen fråga om en formell modernisering avbestämmelserna i pre- 1979/80:119 20 skriptionsförordningen.Beträffande vissa detaljer föreslås dock sakliga Sammanfattning ändringar. n. skall preskription kunna avbrytas av både gäldenären och borgenären. Ifråga om preskriptionsavbrott föreslås samma bestämmelser förknnsumentfnrdringar sum för andra furdringar. Närdet gäller preskriptinnsavbrott från gäldenärens sida behålls nuvaranderegler. Preskriptionen skall således anses avbruten nm gäldenären erkännerskulden. Det behöver inte göras uttryckligen utan kan också ske genom att hanbetalar amortering eller ränta eller på annat sätt. Ävenbeträffande preskriptionsavbrott från borgenärens sida behålls i alltväsentligt de nuvarande bestämmelserna. Preskriptionen avbryts sålunda omborgenären väcker talan eller inleder rättsligt förfarande på annat sätt motgäldenären. Borgenären kan emellertid också nöja sig med att kräva gäldenärenutom rätta eller erinra honom om fordringen. Krav eller erinran måste dock skeskriftligen. Liksomnu skall preskriptionsavbrott normalt leda till ny preskriptionslid. Den nyapreskriptionstiden är lika lång som den ursprungliga, dvs. förkonsumentfordringar och tin år för andra fnrdringar. Har preskriptionavbrutits genom att borgenären har väckt talan e.d. räknas dock nypreskriptionstid endast om gäldenären har fått del av bnrgenärens framställning.I annat fall löper en ettårsfrist från det förfarandet avslutas. Atten fordran preskriberas innebär att borgenären i princip förlorar rätten attkräva ut sin fordran. Preskription av huvudfordran omfattar enligt förslagetockså fordran på ränta e.d. och fordran på grund av borgen. Liksom hittillsskall en preskriberad fordran under vissa förutsättningar få användas tillkvittning. Deföreslagna bestämmelserna är i vissa avseenden tvingande. Avtal om att fordraninte skall preskriberas eller att preskription skall kunna avbrytas på annatsätt än det föreskrivna skall sålunda vara ogiltigt. Vidare skall avtal omförlängning av den treåriga preskriptionstiden för konsumentfordringar varagiltigt endast om det har ingåtts efter fordringens tillkomst. Förlängning fårske i sänder. Dennya lagen föreslås träda i kraft . Enligt förslaget skall de nyabestämmelserna tillämpas även på fordran som har kommit till föreikraftträdandet, under förutsättning att fordringen inte har preskriberatsdessförinnan. För att inte rättsförluster skall uppstå på grund av förkortningenav preskriptionstiden för konsumentfordringar föreslås en treårig övergångstidbeträffande äldre fordringar. Deallmänna bestämmelserna om preskription av fordran i 1862 års 1979/80:119 21 preskriptionsförordning har ändrats påvissa punkter. De Allmänna syn-har också knmpletterats med specialregler iandra föifattningar. De grund- punkter läggande principerna är emellertidoförändrade. Preskriptionstiden är från fordringens tillkomst. Förpreskriptionsavbrott räcker det med ett formlöst krav eller en muntligpåminnelse. Sker preskriptionsavbrott, löper en ny tioårig preskriptionstid. Under har det i vårt land pågåttarbete med att modernisera bestämmelserna om preskription. Förslag till nyaallmänna regler har lagts fram men har inte lett tilllagstiftning. Inte heller har det nordiska samarbetesom har ägt rum på områdetresulterat i likartad lagstiftning. Det förslag som har lagts fram i 1977 årsdepartementspromemoria bygger på uttalanden i samband medbehandlingen av prop. 1976/77: 5. ställningstagande innebar atlnågra omfattande ändringar av gällande rätt inte borde göras. Huvudprincipernai gällande rätt borde behållas, men särskilda preskriptionsregler bordeutarbetas i fråga om konsumentfordringar, dvs. näringsidkares fordringar motkonsumenter. I promemorian konstateras att härvidlag inte har gettnågra andra riktlinjer än att reglerna för konsumentfordringar borde bygga påen treårig preskriptionstid. Det måste därför övervägas bl.a. vilkenutgångspunkt som skall gälla för den särskilda preskriptionstiden, hurpreskriptionen skall kunna avbrytas och vilka verkningar preskriptionsavbrottresp. preskription skall medföra. När det gäller lagtekniken förordas i promemorian attbestämmelserna för konsumentfordringar förs samman med de allmännabestämmelserna om preskription. föreslås att de allmännapreskriptionsbestämmelserna blir föremål för en översyn som i sakligthänseende har begränsad räckvidd men som innebär attpreskriptionsbestämmelserna i preskriptionsförordningen ersätts med en nypreskriptionslag. Remissinstanserna har allmänt tillstyrkt att de allmännapreskriptionsbestämmelserna ses över och ersätts med en ny preskriptionslag.Remissinstanserna är också överlag positivt inställda till attpreskriptionsbestämmelserna för konsumentfordringar förs samman med deallmänna preskrip-tionsbestämmelserna. Från en del håll framförs kritik motutformningen av de bestämmelser som föreslås beträffande konsumentfordringar.Bara några enstaka remissinstanser anser dock att det är onödigt att införasärskilda preskriptionsbestämmelser för sådana fordringar. För egen del villjag till en början framhålla attpreskriptionsförordningens bestämmelser om preskription i praktiken torde hafungerat bra i de flesta fall. Den nuvarande tioåriga preskriptionstiden harsåvitt man vet inte inneburit några mer märkbara olägenheter, åtminstone inteutanför konsumentområdet. Inte heller har reglema om preskriptionsavbrott ellerde övriga reglema om preskription föranlett någon starkare kritik.