prop · G303114 · 1979-12-31 00:00:00 — Samarbete mellan myndigheterna förekommerregelbundet i en speciell arbetsgrupp för bostadsfrågor där även planverketingår. har i en skrivelse till regeringen den29 yrkat atl ansvarei för avtalsvillkorslagens tillämpning påsmåhuskontrakl överflyttas till bosladssiyrelsen. Sum ett alternativ framförsatt KO:s agerande inför skulle kunna ske på uppdrag av ochefter direktiv från . Som motiv för förslaget anges atl enhelhetssyn måste tillämpas när det gäller konsumentskydd för småhusägare ochbeskaffenheten hos olika avtalsvillkor. Vidare anges att de regler som ställsupp för statlig långivning och även rent byggnadslekniska ochbyggnadsekonomiska regler måste tillmätas stor betydelse vid prövningar avavtalsvillkor. Som jag har redovisat har ansvarsfördelningen mellankonsumentverket och när det gäller fast egendom nyligenbehandlats av statsmakterna. har i det tidigare nämndabeslutet i ärendet om byggnadsentreprenader bl. a. uttalat att reglernabeträffande de statliga bostadslånen inte kan anses vara ett hinder för att manpå normalt sätt skall tillämpa avtalsvillkurslagen på villknr sum används vidsmähusen-treprenader. Praxis vid tillämpningen av avtalsvillkorslagen synesalltså inte särbehandla fast egendom. Både principiella och praktiska skältalar för att 1979/80:114 20 det förhandlande och övervakande organet skall vara detsamma för avtalsvillkorslagens hela tillämpningsområde. Mot denna bakgrund anser jag att den fastställda uppgifts-och ansvarsfördelningen bör ligga fast. Självfallel bör ochbostads-styrelsen som samråda i frågor där deras verksamhetsområdenhar nära anknylning. Del beslut marknadsdnmslnlen har meddelat angåendeavtalsvillknr vid byggentreprenader har i betydelsefulla avseenden lagl fasträttsläget på områdel. Jag anser därför alt det finns goda förutsättningar förett fortsatt arbete med att precisera och förslärka konsumentskyddet påsmåhusmarknaden. Förelrädare för myndigheter, konsumenteroch företag bör därvidsöka finna gemensamma lösningar av de aktuella frågorna. Enligt vad jag harerfarit har tagit upp förhandlingar med de nämndaparlerna angående avtalsvillkorens framtida utformning när det gäller småhussamt om konsumentskyddet i slort på områdel. 1 fråga om de tvister som trots alll förekommer påfastighetsområdet har samhället lagit pä sig etl ansvar för att medverka lillatt sådana konflikter löses. Allmänna reklamalionsnämndens verksamhet omfattar dockf. n. inte frågor om fast egendom. har övervägt omdenna inskränkning bör bestå. När inrättades undanlogsklagomål med anledning av köp av fast egendom. Del lämnades däremot öppet omnämnden skulle pröva klagomål mot leveranser av delar eller tillbehör till fastegendom eller arbeten utförda på sådan egendom. Detta ledde till atl nämnden ibörjan av sin verksamhet kom atl pröva vissa fastighetsfrågor. Med hänsyn tillden stora arendetillströmningen beslutade nämnden attavvisa sådana ärenden. Trots detta har konsumenterna i stor utsträckning vänt sigtill nämnden med problem i samband med förvärv av fastighet eller reparationeroch underhåll av faslighel. Mot bakgrund av de behov som syntes föreliggagenomförde en kartläggning och analys av förhållandenapå småhusmarknaden. Delta ledde bl. a. till en försöksverksamhet avseendefastighetsreklamationer i och län undertiden den 1 januari1975-den 30 juni 1976. Erfarenhelerna från denna försöksverksamhet anses goda.Reklamationsutredningen har mol denna bakgrund föreslagil att tvister rörandefast egendom skall kunna prövas av . Deavgränsningar sum gäller för nämndens övriga verksamhet skall uckså gälla förfastighetsfrågor. Utredningen anser att det får ankomma på reklamationsnämndenatt i varje enskilt fall vid behov utse en besiktningsman som uppfyller kravenpå opartiskhet och har erforderlig kunskap. Tvister rörande nyttjanderätt tillfast egendom föreslås falla utanför nämndens arbetsområde på grund av attsärskilda organ för lösande av tvister finns på området. Många remissinstanser pekar på alt man i första hand börförsöka 1979/80:114 21 Man anser därför atl detfinns anledning att arbeta vidare med och effektivisera de forebyggandeålgärder som redan vidtagits. Delta anses emellertid vara en långsiktigprocess. Remissinslanserna gör den bedömningen att det under överskådligframlid kommer utt uppstå elt avsevårt antal tvister på fastighelsområdel. Manmenar all konsumenterna därför bör erbjudas ett så enkelt och billigtförfarande för lösande av ivisler som möjligt. förslagatt bör ges mandat att pröva tvister rörande fastegendom har dock fått etl blandat mottagande. Många remissinstanser ärtveksamma till det. Några tendenser till att vissa intressegrupper skulle varamer positiva till förslagel än andra kan inte utläsas av remissvaren. Flera av de remissinstanser som lillslyrker förslaget, bl.a. SPK, . LO, TCO saml flera näringslivsorganisaiioner, tar ihuvudsak fasla på följande argument. Den enskilde konsumenten möter storaproblem vid köp, reparation och underhåll av fast egendom. Förvärv av faslighetär ofta en stor investering för den enskilde med mycket långtgående ekonomiskaåtaganden. Konsumenten är också ofta i underläge gentemot säljaren genom att hasämre kunskaper både tekniskt och juridiskt sett. Reklamationsförfarandelanses kunna lösa tvister enkelt, snabbt och billigt samt dessutom ha fördelarav psykologisk art. De goda erfarenhelerna av den bedrivna försöksverksamhetenanförs som ett starki argument för utredningsförslaget. Vidare anses ettpartssammansatt reklamationsorgan ha större förutsättningar att knyla tekniskexpertis till sig än vad domstolarna har. Nämnden anses vidare kunna skapapraxis angående god sed på faslighetsområdet. Flera av de remissinslanser somtillslyrker förslaget påpekar atl genomförandet av det i stor utsträckning ären resursfråga. För all reklamationsnämnden skall kunna arbeta effektivt ansesdet särskilt angeläget att nämnden kan avvisa ärenden på fastighetsområdet. De flesta som är skeptiska till den föreslagnautvidgningen av reklamationsnämndens verksamhetsområde till atl avse fastegendom, bl. a. , , ,, , . , HSBoch , grundar främst sin inställning på att lagstiftningen päfastighets-umrådel är knmplicerad saml atl ärendebedömningen är svår nch oftakräver muntlig redovisning uch besiktning. Sådan ivistlösning anses höra hemmavid allmän domstol. En prövning vid anses alltförsummarisk vilket bedöms inverka menligl på rättssäkerheten. Man menar också atldel finns en risk för alt en avgiftsfri prövning vid en reklamationsnämnd styrärenden från domstolar till nämnden. Det anses betänkligt attreklamationsnämnden därigenom skulle komma alt leda rättsutvecklingen påfastighelsområdel. Vägledande för flera remissinstanser när de tagit ställningmol förslaget har varil alt ett reklamaiionsförfarande för fast egendom ärtämligen resurskrävande. , allmänna reklamationsnämndensordförande, , Villaägare- 1979/80:114 22 ifrågasätter dessutom om inteutredningen har underskattat de kostnader som uppstår vidfastighelsreklamationer. Eflersom nämndens resurser redan är hårt ansträngdabefarar några remissinstanser att en utvidgning av verksamhetsområdet kanpåverka nämndens funktionsduglighet med risk för att traditionellareklamationsnämndsområden blir lillbakalrängda. Man ifrågasätter omsniåhuskonsumenterna av fördelningspolitiska skäl bör få lillgodogöra sig detenkla och billiga system som ett reklamationsförfarande erbjuder. a. KFanser det tveksamt om de ringa resurser samhället satsar på konsumentområdetbör få en förskjutning mot ett enda konsumtionsområde. Detta anses diskutabeltefteftersom småhusägare enligt bl. a, KF inte kan betraktas som en resurssvaggrupp. Flera remissinslanser anser att försöksverksamheten intehar gett lillräckliga erfarenheter för att utvidga nämndens uppgifter till attstadigvarande omfatta fast egendom. Bl, a. hovrätten över och ärav denna uppfattning. Också kommerskollegium anser att åtskilliga övervägandenkvarstår innan del är möjligt all ta slutlig ställning i frågan. Det gällersåväl en beräkning av verksamhetens omfattning och en uppskattning av resursbehovetsom tekniska problem med besiktningsverksamhet m. m. Vissa remissinstanser föreslår att nämnden åtminstone ietl inledningsskedet som ett alternativ enbart skall pröva tvister rörandearbete på fast egendom. , allmänna reklamationsnämndensordförande, kommun och /SR är av denna uppfattning. ,sum har lagt fram förslag till en konsumenttjänsllag,konstaterar att det finns ett nära samband mellan införandet av enkonsumenttjänstlag och tillhandahållandet av reklamations-nämndsförfarande inomdenna lags tillämpningsområde. Från denna utgångspunkt tillstyrks att nämndensverksamhetsområde utvidgas till atl också avse konsumenttjänster på fastegendom. En tidsmässig samordning mellan de båda reformerna förordas. Utredningens förslag rörande fast egendom har alltså fåttett blandat mottagande vid remissbehandlingen. Både de som är positiva till attnämnden tar sig an frågor om fast egendom och de som avstyrker detta rednvisartungt vägande argument för sina ställningstaganden. Vid min bedömning av fråganhar jag funnit atl särskild vikl måste lillmälas några av de argument som harförts fram mot utredningsförslaget. Det gäller bl. a. att störrefastighetsärenden, och då framför allt köp av fastigheter, kan varakomplicerade. Tvister pä detta område anses därför bättre höra hemma vid deallmänna dumstularna vilka har andra möjligheter att ta upp muntlig bevisningm. Också bedömningen att de större fastighetsärendena blir mycketresurskrävande måste uppmärksammas. Detta hänger samman med atl besiktning oftakan komma att krävas. Det befaras vidare att ulredningen har underskattatkostnaderna för verksamhelen. Jag vill här skjuta in atl även de somtillstyrker förslaget har understrukit behovet av betydande resurser förverksamheten. 1979/80:114 23 Mot bakgrund av vad jag nu har anfört kan jag intefiirorda atl utredningens förslag genomförs fulll ut när det gäller fastegendom. Osäkerheten om alla faslighetsärenden passar för prövning i nämndenoch farhågor för en orimlig belastning på nämndens resurser har som framgåttvarit vägledande för mitt beslut. Rådande budgetläge har vidare understrukitkravet på återhållsamhet när det gäller att ålägga nämnden nya uppgifter. Jaganser sålunda inte att nämndens verksamhetsområde bör utvidgas lill köp av fastegendom. Del område på vilkel man bör uividga nämndens uppgifter är enligi minmening arbele på fasi egendom. En sådan lösning har också uttryckligt stöd avflera remissinslanser. Också när det gäller arbete pä fast egendom finns delemellertid vissa tvister som inte passar för en prövning i nämnden. Jag finnerdet nalurligl att bl. a. klagomål på större byggentreprenader inte behandlas avnämnden. Dessa ärenden kan ofta vara lika komplicerade som tvister angående köpav fasligheter. Vidare bör tjänster som är föremål för speciell reglering iannat sammanhang inte heller prövas av nämnden. Som exempel på en sådan tjänslkan här nämnas sotning. Jag anser vidare att del åtminstune i ett inledande skedeär påkallal all inte ge nämnden alltför omfattande uppgifter när del gällertvister rörande arbele på fast egendom. Skälet härtill är främsl bristen på underlagför atl bedöma hur många och hur resurskrävande ärenden som kummer att förastill nämnden om dennas verksamhetsområde vidgas till att omfatta hela dettatjänsteområde. Utbyggnaden av nämndens verksamhet har sketl successivt underdess 12-åriga verksamhetsperiod. Även när del gäller arbete på fast egendomanser jag det lämpligt att gå stegvis fram. a. resursskäl bör nämnden idel inledande skedet pröva tvister rörande arbele pä fast egendom inombranscher som är väl avgränsade och av särskilt slort inlresse förkonsumenterna. Som exempel på arbeten som passar för en prövning i nämnden ochsom är intressanta pä grund av att många sådana tjänster utförs vill jag nämnaelektriska installationer, VVS-installationer, målningsarbeten och golvläggning.Sådana tvister rörande tjänster på fast egendom som redan nu prövas av nämndenbör givetvis kunna behandlas även . Det är av vikt atl erfarenheternaav nämndens arbete med dessa nya uppgifter noga följs och utvärderas.Erfarenheterna av bl. a. antalet klagomål i olika branscher kan komma attföranleda att nämnden prövar tvister inom andra tjänsteområden ände här uppräknade. Det bör ankomma pä regeringen atl meddela föreskrifterbeträffande vilka tjänster rörande fast egendom som bör prövas av nämnden samtvilken avvägning som bör göras i fråga om nämndens befattning med ärenden pådetta område. Tvister rörande köp av varor som kan hänföras till sådanlarbete på fast egendom som föreslås falla inum nämndens verksamhetsområde börockså kunna prövas av nämnden. För att reklamalionsnämnden skall kunna ta ställning tillklagomål angående arbete på fast egendom torde det ofta krävas att enbesiktning 1979/80:114 24 En väsenllig förutsättning för att nämnden skallkunna pröva sådana Ivisler rörande arbele pä fast egendom som jag harföreslagit är därför atl besiktningspersonal finns atl tillgå.Reklamaiionsutredningen gjorde den bedömningen att tillgången på kunnig ochopartisk besiktningspersonal var tillräcklig för atl nämnden skulle kunna prövabåde köp av och arbete på fast egendom. Det torde kunna antas atl denbefintliga besiktningspersonalen räcker för de ärenden på fastighelsområdel somnu är aktuella för prövning i nämnden. Jag anser liksom utredningen att det ivarje enskilt fall bör ankomma på nämnden atl vid behov utse någon som kan göraen sakkunnig och opartisk besiktning. Utvidgningen av verksamhetsområdet för nämndenaktualiserar frågan hur nämndverksamheten bör finansieras. För att fä en rimligresursfördelning mellan de olika konsumtionsområden nämnden verkar inom börenligt min mening den enskilde i princip bekosta besiktningar, sum sammanhängermed prövning av ett ärende. Sådana kan som har nämnts antas bli vanliga när detgäller faslighetsärenden. Jag ålerkommer lill finansieringsfrågan i delföljande (avsnitt 2.7). En särskild fråga som bör beröras här är lillämpningen avlagen (1974:8) om rättegången i tvistemål om mindre värden (småmålslagen) påtvister rörande fast egendom när yttrande i saken har avgivits av allmännareklamalionsnämnden. Som har nämnts lillämpas den s. k. småmålslagenpå rättegången i tvistemål vari förlikning är tillåten, um värdet av vad sumyrkas uppenbart inte överstiger hälften av basbeluppel för ukluber månad nästföregående år. Om värdet av vad som yrkas är högre, skall lagen ändå tillämpasom tvisten huvudsakligen rör fråga, varöver utlåtande har avgivits avreklamationsorgan som regeringen bestämmer, dvs. av allmännareklamationsnämnden (jfr 2§ kungörelsen 1974:465 om tillämpningen avsmåmålslagen). har inte funnit anledning attföreslå någon ändring i de nu behandlade reglerna i anslutning till altnämndens verksamhetsområde utvidgas till atl omfalta också fast egendom. Dettainnebär att småmålslagen skulle kunna bli tillämplig även på fastighetslvisterrörande värden som överstiger beloppsgränsen, om de har prövats avreklamationsnämnden. Flera remissinstanser har haft invändningar mot detta. Manär tveksam till all fastighetslvister prövas i ett förenklat förfarande enligtsmåmålslagens modell, I vart fall bör enligt en del remissvar tingsrätten hamöjlighel att förordna att ell visst tvistemål rörande fast egendom skallhandläggas i vanlig rättegångsordning. Rent allmänt anser jag att frågor som lämpar sig förprövning vid också torde kunna behandlas vidallmän domstol enligt etl förenklat rättegångsförfarande. Det förhållandet atlreklamationsnämnden har tagit upp ett fastighetsärende bör därför kunna talaför att tvisten också lämpligen skall på yrkande av part kunna bedömas enligtsmåmålslagen. Vad som har framhållits vid remissbehandlingen um att viss 1979/80:114 25 tvist kan vara av sådan karaklär alt ett vanligträttegångsförfarande är alt föredra torde huvudsakligen gälla förvärv avfasligheler saml slörre byggentreprenader. Eflersom jag har föreslagil atlutvidgningen uv nämndens verksamhetsområde skall begränsas till visst arbetepå fast egendom anser jag det inte påkallat med en ändring i småmålslagen i dendel som här har berörts. Med hänsyn till att nuföreslås få ställning av statlig myndighet bör den nämnas direkt ismåmålslagen. Jag föreslår alt 2 och 7 SS småmålslagen ändras i enlighethärmed. Därvid bör ytterligare en ändring göras 17! ), F, n, anges i paragrafenatt rätten skall under viss förutsättning inhämta yttrande av reklamationsorgansom avses i 2 S i tvist mellan näringsidkare och konsument rörande vara ellertjänst som tillhandahållits för huvudsakligen enskill bruk (konsumenltvist).Reklamationsutredningen föreslår att domstolen bör kunna inhämta nämndensyllrande också rörande andra nyttigheier än varor och tjänster, i första hand ifråga om fast egendom. Jag förordar all detta förslag genomförs. 1 del föregående har jag redovisat huvuddragen ireklamalionsutredningens förslag om allmänna reklamationsnämndensverksamhetsområde i fortsättningen. Jag har där tagit ställning till vad somanförts av utredningen i dessa hänseenden. I stort ansluter jag mig såledestill förslagen. Såsom föreslås av utredningen bör vissa bestämmelser rörandenämndens verksamhet tas in i en instruktion för nämnden. Där bör sålundanämndens kompetensområde allmänt beskrivas. Beskrivningen kan sedan, med hänsynlill utvecklingen av verksamheten, komma att behöva preciseras. Åndringar kanvara påkallade av bl. a. rättsliga eller praktiska skäl. En omständighet somkan behöva uppmärksammas är förhållandet mellan allmänna reklamationsnämndenoch trafikförsäkringsanstalternas nämnd. Som framgår avreklamalionsutredningens belänkande är verksamheten vidtrafikförsäk-ringsanslalternas nämnd i stor ulslräckning statligt reglerad. Detankommer på regeringen att utfärda instruktion för allmännareklamationsnämnden. Sedan nämndens tillkomst är 1968 har fiera förändringar avdess organisation genomförts. gjorde är 1975 en översyn avnämndens organisation och arbetsformer. Organisationens nuvarande utformningfastställdes efter denna översyn och är i slort följande. Prövning av ärenden sker på s. k. nämndavdelningar. F. n.finns det tio sådana avdelningar, nämligen för motor, hemelektronik m. m..fritidsbålar, försäkringar, skinn, skor, tvätt, textil, resor och allmännafrågor. Avdelningarnas ledamöier representerar till lika delarkonsumenter och 1979/80:114 26 Konsunientrepresenlanlerna hän-itas främslfraii fackliga organisationer och . Näringslivsrepresenlanlernakommer väsentligen frän olika branschorganisationer. Sammaniräde vidnämndav-delning leds av nämndens ordförande eller någon av dess viceordförande. Dessa är opartiska jurister och skall ha erfarenhei av dömandeverksamhet. Ordföranden är heltidsanställd och skall, förutom alt leda vissanämndsammanlräden, samordna verksamhelen hos nämnden. Eii av de vice ordförandenaär också heltidsanställd och biträder ordföranden med vissa arbetsuppgiftersamt är ordförandens ställföreträdare. Däruiöver finns ätta vice ordförandevilka har som extra uppdrag atl tjänstgöra i nämnden. Ordföranden, viceordförandena och övriga ledamöter utses f. n. a\ . För beredning och föredragning av iirenden och förrådgivning lill allmänheten finns etl kansli. Kansliet är uppdelat på tvåenheler och har f. n. har inte lämnat något detaljeratförslag beträffande nämndens organisation utan bara angett huvuddragen i denframtida organisationen. Med hänsyn till de goda erfarenheterna av den nuvarandeorganisationen förslår utredningen atl organisationsstrukturen i allt väsentligtbehålls. En förändring som utredningen övervägt är om fler viceordförande bör knytas på heltid till nämnden. Det är dock enligt utredningentveksamt om det vid sidan av den vice ordförande som redan nu ärheltidsanställd finns behov av ytterligare heltidsanställda vice ordförande.Utredningen anser att systemet med deltidsanställda vice ordförande ger enönskvärd flexibilitet. Det anses också var en fördel alt i viss utsträckning hanämndordförande som är verksammma vid allmän domstol. Remissinstanserna har i ringa utsträckning kommenteratfrågan om den närmare ulformningen av nämndens organisation. Principiellainvändningar mot utredningens förslag har inte förts fram. Åven jag anser atl man i allt väsentligt bör bibehålla dennuvarande organisationen. De tvister som anmäls till nämnden bör sålunda ävenfortsättningsvis prövas vid nämndavdelningar som är inriklade pä olikaärendegrupper. Det framstår därvid sum lämpligt att de nya ärendena rörandearbete på fast egendnm. som jag har föreslagit skall kunna prövas av nämnden,hänförs till en särskild nämndavdelning för fastighetsfrågor. Det får ankommapå regeringen all besluta i fråga om den närmare fördelningen av olikaärendegrupper på nämndavdelningar. Liksom bör en heltidsanställd ordförande varachef för nämnden. Dennes uppgifter bör vara, förutom atl ledanämndsammanlräden. att samordnade olika avdelningarnas verksamhet, leda arbetetvid kansliet, och falla beslut när det gäller policy-. planerings-, budget-,uppföljnings- och personalfrågor m. m. Härvid bör det vara naturligt att samrådsker med ledamöter och vice ordförande i den omfattning detta är lämpligt. 1979/80:114 27 Vidare bör det som f. n. finnas en heltidsanställd viceordförande vid nämnden. Förutom atl, i likhet med de andra vice ordförandena,leda nämndsammanlräden bör han/hon vara ställföreträdare för ordföranden.Vidare bör den hellidsanslällda vice ordföranden i den utsträckning ordförandenbestämmer delta i ledningen av nämndens verksamhel. När del gäller kansliorgansationen vill jag erinra om atlden tämligen fick den nu gällande ulformningen. Några skal att nuompröva det principiella ställningstagande som då gjordes har inte framkommit.Kansliorganisationen hos den nya självständiga nämnden bör därför utgå frånden nuvarande. Ställning måste dock tas till hur vissa nya funktioner börinordnas i organisalionen. När det gäller frågan hur arbelet med klagomål rörandefast egendom skall inordnas i organisationen har reklamationsutredningen intelåinnat något detaljerat förslag. Som har nämnts anser dock utredningen att dennuvarande organisationen bör bibehållas i stort. Enligt mitl förslag skall denya uppgifterna för nämnden avse arbete på fast egendom. De resurser sombehöver lillföras för dessa uppgifler kan enligt min bedömning inordnas i dennuvarande kansliorganisationen. Den nya myndigheten måste också ansvara för planering samtekonomi-och personaladministrativa funktioner som f. n. utförs avkonsumentverket. Jag kommer därför att föreslå att nämnden tillförs personalför dessa uppgifter. De förändringar av medelsbehov som följerav att nämnden tillförs egna administrativa resurser far prövas i samband meddet årliga budgetarbetet. Förändringar som berör budgetårel 1980/81 motiverarvissa justeringar i regleringsbrevet. Jag anser det lämpligl atl de nämndaadministrativa uppgifterna organisatoriskt hålls samman hos nämnden. Detta börske genom att resurserna lillförs en av kanslienhelerna. En näraliggande fråga är hur registratur och arkiveringskall skötas hos nämnden. Givetvis måste den nya myndighelen ansvara för dessafunktioner. Som har nämnts bör etl nära samarbete finnas mellankonsumentverket och bl. a. när det gällerregistrering av konsumeniproblem och uppföljning uv nämndens beslut. För atttillgodose detta behov är det naturligt att de båda myndigheterna har etltekniskt samarbete när det gäller registraluren av det slag som f. n. bedrivs.Sannolikt behöver dock det nuvarande systemet anpassas till de nvaförhållandena som inlräder genom organisationsförändringen. Det är därförlämpligt att lills vidare enligt hittillsvarande rutinerhandhar arbetet med registrering och arkivering. Detta innebur att personalenunder bör vara anställd hos .