prop · G3039 · 1979-12-31 00:00:00 — Denförhandlingsverksamhet som /KO bedriver med stöd avavialsvillkorslagen syftar till aU skapa avtalsvillkor som generellt är skäligaoch lämpliga från konsumentsynpunkt. Förhandlingarna har i det helt övervägandeantalet fall lett fram till acceptabla uppgörelser. På en rad viktiga områdenhar förhandlingarna lett till att standardavtal tillkommit på områden därsådana lidigare inte funnits - detta trots alt det sanktionerade 1979/80:9 80 områdetenligt avtalsvillkorslagen varit begränsat till möjligheterna att förbjudavillkor som är att betrakta som oskäliga. Denavtalsvillkorsgranskning som bör bli aktuell i försäkringssammanhang är mycketlikartad den villkorsgranskning som sker enligt avtalsvillkorslagen. Detfinns skäl alt anta att det med en "avialsvillkorsmodell" skulle varamöjligt att på samma sätt nå förhandlingslösningar som leder till frånkonsumentsynpunkt skäliga försäkringsvillkor. Härigenom uppnås också denbetydelsefulla fördelen att bedömningen av villkoren sker enligt sammaprinciper som gäller för konsumentområdet i övrigt. En villkorskontroll enligtavtalsvillkorslagen innebär vidare att en fristående instans,, har att fälla det slutliga avgörandet i en tvist. En sädaninstansordning mellan granskande och dömande myndighei balanserar enligtkonsumentverkets uppfaUning pä ett lämpligt säu effektivitets- och rättssäkerhelskravenvid en villkorsgranskning. Motbakgrund av det anförda anser att övervägande skäl talar föratt avtalsvillkorslagen görs tillämplig på försäkringsområdet och attkonsumentverket som ceniral förvaltningsmyndighet för konsumentfrågor för lilluppgift att handha den granskande verksamheten. Denlösning förordar förutsätter att det vid det fortsattalagstiftningsarbetet övervägs på vilket sätt försäkringsinspekiionens sakkunskappå försäkringsområdet skall tillvaratas och samarbetet med konsumentverketorganiseras. Också sammansättning i försäkringsärenden bör övervägas. Såsomtidigare berörts är det meningen att den tilltänkta villkorskontrollen skallske med stöd av bestämmelser vilka utformats som en generalklausul. Enligt denföreslagna lagtexten skall premie och andra försäkringsvillkor vara skäliga ochi övrigt motsvara försäkringstagares och försäkringshavares intresse av enändamålsenlig försäkring. Som en följd av konstruktionen med generalklausulentills vidare intagen i redan existerande näringsrättsliga lagar rörandeprivatförsäkring kommer den offentliga kontrollen av ifrågavarandeförsäkringsvillkor alt tills vidare handhas av försäkringsinspektionen iavvaktan pä de enligt kommittén planerade övervägandena beträffande deorganisatoriska frågorna på försäkringsområdet. 1 nu föreliggandebetänkande redovisar kommittén angående den definitiva lösningen av hurvillkorskontrollen skall organiseras två olika modeller, nämligen"avtalsvillkorsmodellen" och "tillsynsmodellen". Denförstnämnda modellen framgår av lagen (1971:112) om förbud mot oskäligaavtalsvillkor (avialsvillkorslagen). Karakteristiskt för denna modell är altden slutliga prövningen åvilar och all en granskning, som näromständigheterna sä kräver leder lill prövningen inför domstolen, sker hos /konsumentombudsmannen(KO). Den andra modellen innebär att kontrollen av villkoren förläggs tillförsäkringsinspektionen, något som alltså överensstämmer med det tills vidarevalda förfarandet. Densvenska avialsvillkorslagen har i former som saknar motsvarigheter utomlandslyckats åstadkomma en preventiv granskning och judicialpröv-ning av villkor istandardavtal. Omväridens intresse för det svenska mönstret härvidlag ärpåtagligt. Alldeles har vid ell av anordnat kollokviumrörande "standard terms in coniracts" den svenska modellen utpekatssåsom i hög grad intressant och ägnad att uigöra en förebild och Prop.1979/80:9 81 inspirationskällaför andra länders lagstiftning. Vad som skulle kunna framhävas såsom detpositiva hos det svenska greppet är - förutom den preventiva angreppsmetodenvilken i sig innebär en avsevärd fördel - att kontrollen blir i sin definitivafas utövad av ett judicielll verkande organ, dvs. Naturligtvis hade detvarit av obestridligt värde om avialsvillkorslagen fått en tillämpning såextensiv att den hägnat hela avlalsvillkorsområdet. Tyvärr blev så inte fallet.Genom lagens 2 S gjordes redan från början undanlag visavi villkor inom"verksamhet som står under tillsyn av bankinspektionen ellerförsäkringsinspektionen". Det är emellertid kanske inte alldeles klart hurvidsträckt räckvidden av detta undantag är. Anledningen till alt ifrågavarandeundantagsbestämmelse infördes i avtalsvillkorslagen var att nyssnämndatillsynsmyndigheter redan ansågs bedriva viss granskningsverksamhet även i vadavsåg avtalsvillkor använda av företag under deras tillsyn. Vad först angårförsäkringsinspektionens tillsynsverksamhet gär den -såsom redovisats ibetänkandet (sid. 41 O - ut på inte endast att säkerställa försäkringsrörelsessoliditet utan även alt trygga atl försäkringsverksamhet bedrivs ufideriakttagande av principen om skälighet. Med denna princip avses härvidönskemålet att försäkring erbjuds till ett billigt och rätl avvägt pris. Ikommitléns redogörelse beträffande nu berörda skälighetsprincip lämnashänvisningar till två bestämmelser i lagen om försäkringsrörelse (263 S förstastycket och 282 S andra momentet första stycket) där skälighetsprincipenkommer lill uttryck. I 263 S första stycket heter det beträffande livförsäkringatt de i lagen reglerade grunderna för försäkringen utöver att "tryggabolagets förmåga atl fullgöra sina förpliktelser enligt ingångna försäkringsavtal"även skall trygga bolagets förmåga att "bereda försäkring till en medhänsyn till försäkringens art skälig kostnad". Av bestämmelsen i 282 momentet första stycket framgår att skälighetsprincipen numera lagfästsäven för annan försäkring än livförsäkring. I det sistnämnda lagrummet åläggssålunda verkställande direktören i försäkringsbolag att "med hjälp avfortlöpande statistik eller annoriedes övervaka att premiesättningen ärskäligt avvägd med hänsyn lill den risk som försäkringen är avsedd att täcka,nödiga omkostnader för försäkringen samt omständigheterna i övrigi". Ikommitténs redogörelse har vidare angetts att skälighetsprincipen numera anseskunna åberopas även som stöd för att försäkringsinspektionen i viss mån harbefogenhet att inskrida mot försäkringsbolag beträffande utformningen avförsäkringsvillkor och behandlingen av försäkringsfall. Rörande avtalsvillkorenpä försäkringsområdet kan sälunda konstateras atl redan enligt gällande rätt irealiteten en ganska vittgående skälighetsprövning är lagd påförsäkringsinspektionen. I fråga om villkoren på bankområdetär väl inte i samma mån klariagt att en allmän skälighetsprövning, dvs. enprövning som går vida utöver vad som betingas av banktillsynens uppgift atlgranska soliditet, likviditet och en sund utveckling av bankverksamheten,ankommer pä bankinspektionen. vidare kan konstateras att vid tillkomstenav nuvarande bank- och sparbankslagar del från lagstiftarens sida ingalundaförelåg någon avsikt att en avialsvjllkorsprövning av det slag som enligtavialsvillkorslagen åvilar skulle utövas avtillsynsmyndigheten för banker respektive sparbanker (se Westeriind, Banklagens, 436 ffoch samme förf.. Sparbankslagen s. 411 O, I praktiken har detefterhand nog ändå blivit mer eller mindre accepterat att bankinspektionen gersig in pä en nästan lika 6 1979/80. Prop.1979/80:9 82 vidsträcktskälighetsprövning som försäkringsinspektionen kunnat göra enligt de därvidlagmera uttryckliga lagreglerna, Pä sitt sätl har väl den kategoriskt formuleradeundantagsregeln i 2 S avialsvillkorslagen medverkat till denna utveckling. Vidregelns tillkomst gjorde man inte tillräckligt klart för sig attbankinspektionen egentligen inte hade att befatta sig med nu ifrågavarandeavtalsvillkorsprövning. Undantagsregelni 2S avtalsvillkorslagen innebär alltså att synnerligen vidsträckta ochbelydelsefulla delar av avtalsvillkorsområdet undantas frånavtalsvillkorslagens tillämpningsområde. Detta förhållande har domstolen äventidigare uppmärksammat (se yttrande översmåhusköpkommitténs "Promemoria med förslag till lag om ändring i lagen/1971:112/om förbud mot oskäliga avtalsvillkorAvtalsvillkorslagens tillämpningsområde"/Ds Ju 1976:13/ sid. 4 0. I och för sig är det enligt meningbeklagligt att en stor mängd rättsförhållanden inte omfattas av detkonsumentskydd som avialsvillkorslagen tillhandahäller. Men måhända förhållerdet sig så, all pragmatiska skäl föranleder vissa ofrånkomligaundantagsbestämmelser just såvitt angår bank- och försäkringsverksamheten. Spörsmålethärom aktualiseras äter i förevarande betänkande. Såsom redovisats här ovan harkommittén i sina diskussioner rörande villkorskontrollens allmänna uppläggningoch organisation anvisat tvä tänkbara modeller för den avsedda offenfligakontrollen, nämligen "avtalsvillkorsmodellen" och"tillsynsmodellen". För blir dä den naturligafrågan huruvida försäkringsverksamheten har sådan speciell karaktär atlavtalsvillkoren på försäkringsområdet inte lämpligen bör falla under avtalsvillkorslagenstillämpning, 1förevarande sammanhang må dock till en början fastslås atl den föreslagna nyabestämmelsen i 283 a S lagen om försäkringsrörelse skapar en ganska måttligutvidgning av vad i realiteten följt av 263 och 282 §S i lagen.Härovan har ju redan noterats all refiexverkningarna av de åberopade lagrummeni lagen om försäkringsrörelse innebär att inte bara en solidilets-ochlikviditetskontroll utan även en kontroll av ändamålsenlighet och allmänskälighet ansetts tillkomma tillsynsmyndigheten. En viss utvidgning är det välnu fråga om, men vad som skulle åstadkommas genom den föreslagna 283 a § ärkanske närmasl en bättre förtydligad bild, ett mera distinkt fixerande av ramenför kontrollen. Medhänsyn till det nära sambandet mellan sådana aspekter på villkors-kontrollen,som föranleds av intresset att trygga den enskilde försäkringstagarensrättsställning, och sådana överväganden, som direkl motiveras av de förförsäkringsmiljön specifika soliditets- och ändamålsenligheissynpunk-terna,torde villkorskontrollen på förevarande område komma alt omfalla en stort antalvarierande uppgifter vilka ställer särskilda krav på den kontrollerande myndighetenskompetens. Följaktligen kan enligt mening ifrågasättashuruvida samtliga kontrollaspekter bör inrymmas inom en och samma form förvillkorskonlrollen, med andra ord uttryckt huruvida samtliga kontrollaspekterbör exklusivt anförtros endera av de båda i betänkandet uppställda modellernaför villkorskonlrollen. Belräffande vissa villkor förhäller det sig nog så, attkontrollfunktionen har den kopplingen till rent försäkringstekniskafrågeställningar att försäkringsinspekiionens särskilda erfarenheter ärerforderiiga för kontrollens utövande. Å andra sidan torde angående vissavillkor gälla att det vore otillfredsställande om de inte 1979/80:9 83 blevföremål för en konsumentskyddande granskning av det slag avialsvillkorslagentillhandahåller. För all en differentierad villkorskoniroll skall kunnaåvägabringas är det emellertid nödvändigt att kunna särskilja de olikakontrollfunktionerna. Spörsmålet är alltså ytterst, om det går att frigöra denrent försäkringsmässigt präglade villkorskontrollen frän den villkorskonirollsom påkallas ur övriga synvinklar. Konsumentverketsrepresentant i kommittén har avgett ett särskill yttrande, vari han som sinåsikt framfört att kommittén borde ha klart uttalat sig för attkonsumentverket/KO för samma uppgift att vara granskande institution vidavtalsvillkorsgranskningen på konsumentförsäkringsomrädet som myndigheien harenligt avtalsvillkorslagen. - efteratl ha förklarat att försäkringsinspektionen bör som tillsynsmyndighet ensam utöva lillsyn över att soliditetsprincipen iakttas av försäkringsbolagen - hävdatatt den av kommittén föreslagna skälighetsprincipen inte nödtvunget förutsätter att försäkringsinspeklionen är enda tillämpande myndighet. 1 fortsäUningen har han vidare konstaterat atl redan i dagens läge ett försäkringsbolag kan utan föregående godkännande från försäkringsin spekiionens sida praktisera tillämpning av villkor som svarar mot kommit téns skälighetsprincip och att försäkringsinspektionen kan ingripa om dessa villkor visar sig sätta bolagets soliditet i fråga. Härefter uttalas: "Atten annan granskande myndighei än försäkringsinspektionen påverkal villkoren i nu antydd riktning förändrar alltså sakligt sett inte det nuvarandetillsynsläget," Innebörden av de nu återgivna tankegångarna skulle alltså vara att, för detfall /KO i sin granskning av försäkringsvillkor förmått elt försäkringsbolag att på visst sätl ändra innehållet i etl villkor,försäkringsin spektionen därmed inte skulle vara förhindrad att med hänsyn till försäk ringstekniska krav ingripa mot villkoret i fråga. Att försäkringsinspektionen skulle ha en sådan rätt finner vara uppenbari, men för del aktuella försäkringsföretaget, som skulle utsättas för ett dubbelt gransk ningsförfarande, skulle en dylik ordning knappast te sig ändamålsenlig och effektiv. Vad nu berörts är ägnat belysa svårigheterna att finna en idealisk lösning av frågan om villkorskonlrollens organiserande. framstår det som ofrånkomligt att frågeställningarna ianslutning till villkorskontrollens allmänna uppläggning och organisation blirnärmare utredda pä säll planerats. Vad som i sammanhanget ter sig som detväsentliga ur domstolens synvinkel är inte valet mellan försäkringsinspektionenoch konsumentverkel/KO ulan mellan judiciell prövning enligt"avtalsvillkorsmodellen" och administrativ billighetsprövning enligt"tillsynsmodellen". Del vore som sagt olyckligt om inte den svenskakonstruktionen med judiciell prövning på avlalsvillkorsområdet finge bli befästoch helst vinna ett utvidgat tillämpningsområde i stället för alt successivt fösin tillämpning reducerad. Den fortsatia utredningen av villkorskontrollensorganisation bör därför enligt domstolens mening inbegripa ävenavtalsvillkorslagens tillämpande pä de inom bankverksamheten begagnadeavtalsvillkoren. 15.6Näringsfrihetsombudsmannen (NO): Kommitténföreslär en ny bestämmelse i lagen om försäkringsrörelse (283 a S) enligtvilken, såvitt gäller konsumentförsäkringar, premie och andraförsäkringsvillkor skall vara skäliga och i övrigt motsvara försäkringstagaresoch försäkringshavares inlresse av en ändamålsenlig försäkring. 1979/80:9 84 Vadförst gäller kravet på skälighet vill NO ifrågasätta behovet av att införa enny bestämmelse i lagen. I 282 S 2 mom. finns redan skälighetsprincipenfastlagd. Såsom framgått bl.a, vid revidering av lagen omförsäkringsrörelse (prop, 1961:171 s, 305 0 och vid avtalsvillkorslagenstillkomst har försäkringsinspektionen också befogenhet aU granska och meddelaföreskrifterom försäkringsvillkor. Experten har närmare utvecklat dettai särskilt yttrande. Villkorsgranskningenbör som kommittén framhåller inte innebära förhandsgranskning och godkännandeav myndigheten. Vadgäller kravel på ändamålsenlighet vill NO avvisa all en sådan bedömningsgrundinförs i villkorsgranskningen. Hur långt myndigheternas inflytande bör sträckasig har kommittén inte kunnal precisera, man säger dock all granskningen inteskall gå så långl att myndigheterna i realiteten ensamma bestämmer villkoren.Om förslaget genomförs skulle detta ändå ge myndighei långtgående möjligheterau påverka försäkringsprodukiernas innehåll. Ansvarel för produktutformning ochproduktutveckling bör främst ligga hos den som har det ekonomiska ansvaret.Myndigheisingripanden bör komma ifråga framför alll när del gäller skadligaeller uppenbart otjänliga produkter. gällande ordning innesluter möjligheterhärtill (s. 170). Försäkringsprodukiernas utformning är givelvis ett avförsäkringsbolagens vikligaste konkurrensmedel. Förändringar av existerandeförsäkringar och utveckling av nya försäkringsformer förekommer, låt vara atten ändring snart imiteras av andra bolag. (Att andra bolag ofta följer efternär elt bolag t. ex. inför elt nytt moment i försäkringen behöver för övrigiinte som kommittén anser(s. 265) bero på att konkurrensen mellanförsäkringsgivarna inte är tillräcklig. Det kan också vara uttryck för en härdkonkurrens mellan det fötal stora försäkringsgivare som finns kvar pämarknaden.) Om en myndighei skall ingripa i produktutvecklingen och prövaändamålsenligheten kan detla verka hämmande genom all minska incitamenten atlkomma med innovationer på konsumentförsäkringsomrädet. Härtill kommer riskerför au man tillskapar ell onödigt byråkratiskt system. Enbättre och smidigare väg att gä när det gäller att framföra konsumentönskemålpå försäkringar lorde vara all, vid sidan av det konsumentinflylande som redanfinns i många försäkringsbolag, vidareutveckla samarbetet inom det s. k.kontaktforum för försäkringsfrågor. Kommitténanför ocksä (s. 170) som skäl mot atl ge myndighet befogenhet atl granskaförsäkringsvillkoren även efler annan måttstock än atl avgöra om de äroskäliga, att konkurrensen mellan försäkringsgivarna inskränks. Man antar dockatt konkurrensbegränsningslagen (KBL) och metoderna för dess tillämpning påförsäkringsområdet är tillräckliga för atl motverka de risker som eventuelltkan uppstå här, NO vill i anslutning härtill erinra om att en förutsäuning föringripande enligt KBL är att konkurrensbegränsningen ifråga medför skadligverkan på ett från allmän synpunkl otillböriigi sätt. Härav följer att lageninte kan åberopas mot offentliga regleringar med konkurrensbegränsandeverkningar och inte heller mot myndigheternas tillämpning av dessa regleringar.De konkurrensbegränsande verkningarna av en offentlig reglering måste därförbeaktas i lagstiftningsarbetet. Länsstyrelsenhar inget att erinra mot den lydelse generalklausulen erhållit i förslaget lilländring i lagen om försäkringsrörelse. Med hänsyn till den 1979/80:9 85 erfarenhetsom vunnits av såväl försäkringsinspektionens som konsumentverketsgranskningsverksamhei finns det inte anledning till antagande alt de farhågorsom kommil till uttryck i reservationen och de särskilda yttrandena skallbesannas. Såsomframgår av betänkandets reservationer och särskilda yttranden har skildameningar funnits inom försäkringsrättskommillén om den lämpligaste utformningenav en utbyggd myndighetstillsyn av tillämpade försäkringsvillkor. Valet harhärvid väsentligen stått mellan en lillsyn genom försäkringsinspeklionen ochen marknadsrättslig modell enligt vilken avtalsvillkorslagen görs tillämpligockså på försäkringsavtal. Kommittén har föreslagit en lagändring iförsäkringsrörelselagen men däremot inte en ändring av avialsvillkorslagen. Avialsvillkorslagenvar när den infördes en verklig nyhet i svensk rätt och lagstiftaren valdedärför medvetet att relativt starkt begränsa lagens tillämpningsområde.Nyligen har dock genomförts en lagändring som gjort avtalsvillkorslagenlillämplig också på överlålelse och upplåtelse av fasl egendom m. m. Därigenomhar lagens räckvidd utvidgats högst väsentligt, och lagen framstår numera påetl annat sätt än lidigare såsom generell för konsument-avtalsområdet. Genomatt lagen ej gäller i fråga om verksamhet som står under lillsyn avbankinspektionen eller försäkringsinspeklionen är dess räckvidd dockfortfarande mer begränsad än vad fallet är i fråga om de två andragrundläggande marknadsrättsliga lagarna, marknadsföringslagen ochkonkurrensbegränsningslagen. Dessa är båda tillämpliga också på försäkringsavtal.Sälunda är generalklausulen om olillböriig marknadsföring i 2 Smarknadsföringslagen tillämplig bl. a. på vilseledande presentation av avtalsvillkorpå försäkringsområdet. Information om bl. a. tillämpade villkor kan krävas avförsäkringsgivare när så är påkallat från konsumentsynpunkt med stöd avgeneralklausulen om informationsskyldighet i 3 S marknadsföringslagen. I dessabåda hänseenden föreligger ett nära samband med sådana bedömningar avavtalsvillkors skälighet som görs enligt avialsvillkorslagen på de områden därdenna lag är tillämplig. Konsumenltjänstutredningenfinner övervägande skäl tala för att avtalsvillkorslagen i fortsättningen görstillämplig ocksä på försäkringsavtal. Bakom den avgränsning avavtalsvillkorslagens räckvidd som gjorts i jämförelse med de tvåövriga gmndläggande marknadslagarna synes knappast ligga tillräckligtövertygande sakliga skäl, särskill som avgränsningen inte sällan torde kunnaleda till gränsdragningsproblem. Det är sålunda svårt atl se varför inte denprincipiella metod för prövning av avtalsvillkorsfrågor genommarknadsdomstolen, som avtalsvillkorslagen anvisar, skulle vara lämplig ocksåför villkor i försäkringsavtal. Vidare vill konsumenltjänstutredningen peka påsambandet med generalklausulen i 36 S avtalslagen, vilken ju är fullttillämplig också på försäkringsavtal. Såsom framgår av motiven till dennageneralklausul har man när del gäller andra konlraklslyper fäst betydandeavseende vid etablerandet av ett samspel i rättstillämpningen mellan ä ena sidande allmänna domstolarnas bedömningar enligt generalklausulen i avtalslagen ochå andra sidan och konsu-mentverkets/KO:s tillämpning avavtalsvillkorslagen. Denna aspekt synes inte mindre viktig påförsäkringsavtalens område. En villkorsgranskning av försäkringsavtal enbartgenom försäkringsinspektionen möjliggör för övrigt Prop.1979/80:9 86 inteen bedömning i judiciella former. Detta är i sig en svaghet enligtkonsumenttjänstutredningens mening. Genomförsden här diskuterade ändringen i avtalsvillkorslagen, bör detta givetvis intemedföra att försäkringsinspektionens särskilda sakkunskap inte fortsättningsvisskulle tas till vara. En rationell och lojal arbetsfördelning mellanmyndigheterna mäste självfallet etableras. När KO för talan iförsäkringsavtalsfrågor i bör sålunda försäkringsinspektionenhöras. Eventuellt kan del vara lämpligt att införa en särskild lagregel härom. Skulleä andra sidan de fortsatta övervägandena i lagstiftningsärendet leda till ettbeslut att avtalsvillkorslagen inte ändras i berört hänseende, måste dettainnebära atl /KO ej heller engageras i förhandlingsarbeterörande avtalsvillkor pä försäkringsområdet. De i betänkandetexten förekommandeantydningarna om att så likväl skulle kunna ske ställer sigkonsumenttjänstutredningen mycket tveksam till. Det är avialsvillkorslagen somulgör grundvalen för /KO:s arbete på avlalsvillkorsområdet,och där den legala grundvalen härför enligt uttrycklig lagregel saknas börkonsekvensen vara att konsumenlverket/KO ej kan engagera sig i en verksamhetsom i realiteten innebär ett slags tillämpning av avtalsvillkorslagen.Konsumenttjänslulredningen avstyrkerelt "blandat" system, därkonsumentverkel/KO engageras i en villkorsgranskning formellt knuten tillförsäkringsinspektionen utan all de judiciella prövningsmöjligheter somtillhandahålls enligt avialsvillkorslagen står till förfogande. Inspektionenavstyrker bestämt införande i lagen om försäkringsrörelse av en regel av den avkommittén föreslagna lydelsen (283 a S), Detsamma gäller självfalletmotsvarande ändring i lagen om understödsföreningar. Såsomexperten framhållit i sitt särskilda yttrande har inspektionen enligtgällande lagstiftning insyn i försäkringsbolagens verksamhet och rätt attmeddela de erinringar som inspektionen finner påkallade. Om allvariiganmärkning föreligger mot försäkringsbolags verksamhet, kan inspektionenförelägga bolaget alt vidta erforderiiga åtgärder. Vid avtalsvillkorslagenstillkomst undantogs verksamhei som stod under tillsyn avförsäkringsinspektionen. Anledning till detta var just att inspeklionen enligtförsäkringsförfatlningarna var behörig atl granska och meddela föreskrifter ominnehållet i avtalsformulär som användes i försäkringsbolagens förbindelsermed allmänheten. Ett tvångsmässigt ingripande från inspektionens sida gentemoten avtalskonstruktion som tillämpas av ett försäkringsbolag förutsätter enligtlagen om försäkringsrörelse, att "allvariig anmärkning" kan riktasmot bolaget. 1 stort sett torde den nivå där allvarlig anmärkning kan bliaktuell motsvara den, där kan meddela förbud mot villkor, somär oskäligt enligt avtalsvillkorslagen.