prop · G3031 · 1979-12-31 00:00:00 — Kommunen uppger all del vid en regislemndersökning i av omhändertagna förskolebarn framkom atl vart Iredjebarn hade varil placeral i tre lill nio olika miljöer, innan de hade fyllt sjuår. Vid samma undersökning visade del sig all barn, som under förskoleåldernplacerals för iredje gången, därefter placerats upprepade gånger. Inte ens mednuvarande lagstiftning har man enligl kommunens mening lyckats förhindraupprepade separationer. Med utgångspunkl från senare års forskningsrön om deskador som barn åsamkas genom upprepade separationer eller omflyttningar mellanolika miljöer måste uppmärksamheten skärpas så all endasi absolul nödvändigaplaceringar av barn utom hemmel kommer lill slånd. Kommunen finner del anmärkningsvärtatl ulredningen ulan vidare kommenlarer överfört denna viktiga del avbarnomsorgen lill en allmän bestämmelse som avser alt till- 1979/80:1 117 försäkra den enskilde skäliga levnadsvillkor, vilkellämnar fälld frill för onödiga separationer i högre grad än vad som ärfallet. Den del av barnomsorgen som gäller vård ulom hemmet enligl 31 8barnavärdslagen bör enligt kommunen samordnas med övriga bestämmelser ombarnomsorgen och således inle omfallas av den föreslagna 5 8 i socialljänsllagen.- Liknande synpunkler förs fram av Föreningen , Sverigessociuljörbund och Rädda barnens riksförbund. 7.3.3 Arbete och försörjning De stora flertalet remissinstanserlämnar utan erinran utredningens synpunkter och förslag i fråga omsocialljänslens verksamhet för arbete och försörjning. De få som yttrar siggodlar i slort sett vad utredningen säger i denna fråga. Flera remissinsiansermenar emellertid atl utredningen är för knapphändig och inte ägnar frågantillräcklig uppmärksamhet. Sysselsällningsuiredningen ansersåledes atl ulredningen ger sysselsättningsfrågorna etl lilel utrymme ibetänkandet. Av totalt över tusen sidor ägnas ca fem sidor åt arbetsmarknaden.Enligt sysselsällningsulredningens uppfaUning återspeglar denna avvägning enunderskattning av arbetets betydelse för de enskilda människornas socialavälfärd. En väsenllig förklaring till alt många människor behöver hjälp avsocialvården är att de förlorat sina arbeten, atl kontaktema medarbetsmarknaden har upphört och atl de sedan har svårt all få elt nytt arbete.Socialulredningen borde mot denna bakgrund ha ägnat betydligt större uirymmeåt frågan om hur utslagning från arbetsmarknaden skall förhindras och desociala myndigheternas roll i detta sammanhang. borde man också hatagit upp ungdomens sysselsättningsförhållanden, speciellt arbetslösa ungdomarmed socialmedicinska problem. Del är enligt sysselsältningsutredningens meninglikaså anmärkningsvärt atl socialulredningen förbigår arbelets belydelse irehabiliteringen av personer med olika typer av handikapp, inte minst psykiskaoch socialmedicinska. ochFörsäkringskasseförbundet framför liknande synpunkter och betonar i sinayttranden arbetets betydelse vid rehabilitering av människor med olikahandikapp. , och kommuneransluter sig lill uppfattningen att utredningen har gell ett för litet utrymmeål sysselsättningsfrågorna. Väslerås kommun saknar för sin del särskilt enanalys och beskrivning av vad som kan göras av kommunerna för alt bereda t. ex.arbetslös ungdom sysselsättning. Utredningen borde enligt kommunens mening hainbegripit olika former av beredskapsarbete för ungdom som en socialtjänstensuppgift. Även kommun anser all frågor om sysselsättning för ungdombör falla inom ramen för del kommunala ansvaret. framhåller attarbetslöshet i många fall kan vara inledningen till social missanpassning,missbruk m.m. 1979/80:1 ,18 därför som en angelägen uppgift för atlbidra lill att öka möjlighelerna för den enskilde all försörja sig genom egetarbete. Insalserna kan dels vara individinriktade, t.ex. bilräde vidarbetsanskaffning, förmedling av ulbildning osv. Dessulom krävs dock meraallmänl inriktade insatser, såsom alt undanröja förvärvshinder genom utbyggdförskole- och friiidsverksamhel, färdtjänst (för handikappade) osv. Genomslmklurinriktade insalser bör slulligen i möjligasle månunderlätta och möjliggöra för den enskilde all inneha ell arbele. Del är enliglkommunen vikligl all pekar på och hos berörda myndigheler och beslutsfattaremedvetandegör den slora belydelse lillgång fill arbele har för den enskilde,förutom för möjligheterna till försörjning även för den sociala siluationen iövrigt. LO påpekar alt socialtjänstensmöjligheler all göra insalser för all skapa arbelsmöjlighder för de människorsom har sociala problem är begränsade. Här är del enligl LO framför allt denallmänna ekonomiska politiken, arbels- och näringspolitiken som är avbetydelse. Dessulom bör trygghetslagarnas betydelse för en tryggadsysselsättning för människor med sociala problem uppmärksammas. LO menar allsocialljänslens viktigaste uppgifler ligger i all vara konlakiorgan medarbetsförmedling och arbetsvärd. När det gäller uppgifter föratt skapa arbete måsle det enligt LO betonas all del inle bara är förförsörjningens skull. Arbetets värde i sig är minsl lika viktigt. Att ha etlarbete skapar självkänsla och gemenskap med andra. Atl inle ha ett arbeleupplevs av de fiesta som att man blir placerad utanför samhället ochgemenskapen med medmänniskorna. Länkens Kamrulförbnnd för fram liknandesynpunkler. 7.3.4 Självständigt boende m.m. Synpunkler på förslaget i denna delredovisas i kap. 9 Äldreomsorg och kap. 10 Omsorg om personer med handikapp. Remissinslanserna underslrykervärdet av en väl ulbyggd social jour. I främsta rummet nämns verksamhelensbetydelse från förebyggande synpunkl. Några remissinstanser framhåller dockalt verksamheten blir resurskrävande. Förutsättningarna för mindre kommuneratt anordna verksamhelen berörs i några remissvar. nolerar medlillfredsslällelse all utredningen så kraftigl betonar behovet av en utveckladjour- och beredskapsverksamhet i . Styrelsen påpekar allkriminalvården som ell led i förverkligandet av normaliseringsprincipenslrävar efter att tillgodose klienlernas behov av slöd och behandling genom allanlila samhällets allmänna serviceorgan, bl. a. den kommunala socialvården.Brisier på fungerande socialjour i många, även vissa slörre kommuner, harföranlett frivården att för sina klienters räkning upprätlhålla viss socialservice, som eljesl ankom- 1979/80:1 119 har inlell viss försöksverksamhel medförsiärki frivård, som bl. a. innebär alt fältarbelel utsträcks lill kvällslid.I den mån denna försöksverksamhel kan ulvecklas och perma-nenlas erbjuds godamöjligheler lill samverkan med , särskilt om jour- ochberedskapstjänslen utvidgas i enlighel med ulredningens förslag. På vissa hållkan del enligl styrelsen visa sig ändamålsenligl alt två eller fleranärliggande, små kommuner anordnar gemensam socialjour. Riksåklaguren anserför sin del all utredningens förslag om inräiiande av särskild jourverksamhelinom är i hög grad beaktansvärt. Brottsförehyggunde rådet vill, specielltbeträffande barn- och ungdomsgruppen, förstärka utredningens slällningstagandeför socialjourverksamhet. Mot bakgmnd av en undersökning om handläggning avungdomsmål, som BRÄs arbetsgrupp för barn- och ungdomsfrågor genomförl (Rapport1977:6), och ett studium av unga lagöverträdare i , somgjorts inom BRÅs utvecklingsenhet (Kansli-PM 1976: 21), framstår behovet avsocialjour än tydligare. Enligt 168 2 st. förundersökningskungörelsen harpolisen skyldighet att underrätta barnavårdsnämnden, bl. a. för att ge denmöjlighet att genom ombud närvara vid förhör med underårig. Detta torde myckelsällan kunna ske i verklighelen. BRÅ anser alt det från förebyggande synpunktär väsentligt att kontakten mellan den unge, föräldrarna och socialtjänstenkommer till stånd snabbt. Enligl BRÅs undersökningar tar det ofta alllför långtid från det att polisen upptäckt att en ung person begått en lagöverträdelseoch till dess anmälan registreras hos nämnden. Samma förhållande gällertidsutdräkten mellan anmälningsdagen och dagen för handläggarens försiakontakt med den unge eller föräldrarna. Detta är olyckligt av flera skäl. Vivet inte vilka påfrestningar som väntetiden kan innebära för ungdomar ellerföräldrar. Vi vel däremot att tidigt insatta hjälpåtgärder och snabbareaktioner på överträdelser har positiva värden. En jourverksamhet, elleråtminstone en snabbare handläggning, skulle i dessa fall ha stor betydelse.Samtidigt skulle informationsbehovet när det gäller delmålel all ge kunskap omsocialljänslen och om rättigheter och skyldigheter kunna täckas just när del ärakut och när informationen kanske bäst kan tas emot. En direkt presentation avhjälpmöjligheterna bör ge positivare resultat än en social konlakl fleraveckor eller månader efter det alt någol hänt. Framför allt gäller detta för defamiljer som inte känner till eller är kända av socialljänslen. anser all det är synnerligenangeläget att behovet av en allmän social jour tillgodoses på etltillfredsställande sätt i kommunerna. Inle minst behöver barn och ungdomarkontakt och hjälp i olika akuta problemsituationer som inträffar efterskoldagens slut då personalen har lämnat skolan. Svenska läkuresållskupel menar all behovel avsocial jourtjänsl ur barnsynpunkt måste betonas ytterligare. införs mångaakuta fall till barn-medicinsk och barnpsykiatrisk jour, när i stället akutainsatser från erfordras. Det kan vara fråga om fysiskbarnmisshandel eller so- 1979/80:1 120 matisk sjukdom hos barnet, där ell omhänderlagandebesluifordras för all ulredning och adekval ålgärd skall kunna vidlas. I andra fallmåste barnet omhändertas akul för att skyddas från en farlig omgivning. I mängakommuner har man stundom svårl all nå ordföranden i socialnämnd eller annan,som han har delegerat för omhändertagandebeslut - i synnerhet under långahelger eller . En akul social ulredning behöver ofta påbörjasdirekl innan tidsperspektiv och informella personkontakter kan förändramuntliga rapporter och vittnesmål. Detla framhålls ofta från länsåklagare ochpolis som i barnmisshandelsmål anser sig för sent inkopplade, pågrund av all den medicinska och sociala utredningen tagit ,beroende på mellankommande helgdagar. påpekar vidare altvissa barnavdelningar och barnpsykialriska kliniker ibland i brist påsocialjour får ta in barn som ej fordrar medicinsk ulredning, endast för all"bereda tak över huvudet". DeUa ansvar åvilar socialljänslen och delmåste anses fel all placera sådana barn i sjukhusmiljö, när de huvudsakligenbehöver emotionellt stöd. i länanser atl del följer av kommunens yttersta ansvar alt kommunens serviceständigt finns tillgänglig genom social jour. framhåller att deni sin tillsyn regelmässigt har verkat fören uppbyggnad av socialjourverksamheti länets kommuner. Från polisiärt håll har erfarit enefterfrågan på större sociala resurser och icke kontorstid bl. a. medhänsyn lill intentionerna i lagen om tillfälligt omhändertagande (LTO). Delblir enligl länsslyrelsens uppfattning med den nya lagstiftningen än merangeläget att behovel av en allmän social jour tillgodoses på elltillfredsställande sätt i kommunerna. Mindre kommuner bör enligl länsslyrelsenkunna gå samman och klara detta gemensaml. i villkraftigt underslryka behovet av social jour för såväl äldre som yngremänniskor i krissituationer inte minst med tanke på att tillämpningen av lagenom tillfälligt omhänderlagande (LTO) och lagen om omhänderlagande av berusadepersoner m. m. (LOB) förutsätter snabbt insatta sociala åtgärder. Länsslyrelseni län framför liknande synpunkter. Andra remissinstanser som betonarvärdet av en social jour är LO, i , flera kommuneroch . Flera remissinstanser framhållerall den föreslagna jourverksamheten kommer atl bli resurskrävande. Kalmarkommun påpekar således att särskilda personalresurser måste sältas in fördenna uppgift. kommun menar att det för mindre kommuner med ett mycketbegränsat antal socialassistenter ställer sig hell orimligt att utföra socialjour med befintliga resurser. Klippans kommun anser att behovet av socialassistentjouri första hand bör tillgodoses genom samarbete mellan fiera kommuner. Även LOärav uppfattningen att verksamhelen kommer alt bli mycket personal- ochkostnadskrävande och menar att delta är anledningen till att den ännu inle 1979/80:1 121 har byggis ut så krafligl som är önskvärl. Då den socialajouren i praktiken kommer att betjäna mänga olika huvudmän är det enligl LOfråga om inte ett delat huvudmannaskap och ålminslone kostnadsansvar bordeinföras mellan stal, landsting och kommun. 7.4 Individuellt inriktade insatser Remissinstansemas synpunkter påprincipema för sociala insalser för enskilda och familjer och på innehållet isocialljänslens ulbud av individuellt inrikiade insatser redovisas i huvudsaki annat sammanhang. Här hänvisas främsl lill 8. Rätlen till bislånd, 9.Äldreomsorg. Omsorg om personer med handikapp, 11. Principer för socialainsalser för enskilda och familjer, 12. Slöd och hjälpinsatser i hemmet, 13.Vård i familjen, 14. Institutionell vård och behandling. 8 Rätten till bistånd Utredningens förslag atl ge rätlentill bislånd generell räckvidd och att vidga biståndet till nya gruppertillstyrks i princip eller lämnas utan erinran av remissinstanserna. Luleåkommun ser det som särskilt positivt att rätten lill bistånd föreslås omfaltaäven slöd- och vårdinsalser. i konslalerar attförslaget innebär fördelar för äldre och handikappade. påpekarockså värdet i all behovet av bistånd inte längre skall kopplas samman med denenskildes ekonomiska förhållanden. Fördelarna för de äldre betonas också avLRF. finner all förslagel uividgar den enskildesgrundtrygghei och skapar förutsättningar för att frigöra och ulveckla hans resurser.Stockholms och kommuner och Föreningen framhållerall kommunerna får stora möjligheler alt variera insatserna efter de skiftandebehov som kan finnas. Flera remissinsianser anser delsärskilt betydelsefullt all den enskilde blir mera jämbördig part i förhållandetill myndigheterna. Sådana synpunkter förs fram av bl. a. ochbrottsförehyggunde rådet. TCO och socionomförbundmenar att förslaget kommer atl leda till atl man i kommunerna klarare markerarde politiska ambitionerna och motiven bakom prioriteringar. Andra remissinstanser som äruttalat positiva lill förslaget är socialslyrelsen, LO, Länkens Kamrutförbundoch , , och kommuner. Kritiken mol förslagel rör bl. a.förulsällningama för räll lill bistånd. Etl flertal remissinstanser anser atlförslagel - som del har kommit till uttryck 1979/80:1 122 i 5 8 socialtjänstlagen - kan lolkas så att räll lillbislånd föreligger även om den enskilde har förmåga all försörja sig t. ex,genom eget arbele. Som regel vänder sig remissinslanserna mol elt sådantsynsätt. Vissa andra remissinstanser ulgår från att ulredningen inte haravsett all ge rätten lill bistånd ell så vidgai tillämpningsområde ochhänvisar till uttalanden i motiveringarna till förslagel. Lånsstyrelsen i Stocholms län anserall en ovillkorlig rätt lill bislånd knappasi kan upprätthållas generelll.Flera andra länsstyrelser och även en del kommuner underslryker alt denenskilde måsle ges dt eget ansvar för sin silualion och all hans räll lillbislånd måste sällas i förhållande lill hans förmåga all försörja sig genomeget arbete. SAF anser all del ingenstans ibelänkandet framhålls den enskildes egel ansvar för sin silualion. Mol utredningensensidiga betonande att den enskilde har rätt att ställa krav på samhället iolika avseenden vill SAF hävda synsättet atl rättigheter och skyldigheler måsleföljas ål. Del ligger enligt SAF en fara i all socialnämnden alllid slår tillreds alt tillförsäkra "en skälig levnadsnivå" helt oberoende avvederbörandes attityd till sin försörjning. SAF menar all en alllför generöslolkning av socialtjänstlagen skulle kunna skapa molsällningar mellansocialhjälpslagare och andra, särskill bland hårt arbetande låginkomsttagare,och anser det väsenlligt att samhällel hävdar arbelets värde och attmotivationen till egna arbetsinsatser inte försvagas ytterligare. Härvid kommerenligl SAF givetvis även skattesystemets utformning in i bilden. kommunaltjunslemunnaförbundunderstryker att inte kravlöst bör stå lill den enskildes ellergruppers tjänst utan anser att motprestationer skall fordras allt efter denenskildes egen förmåga. På detta sätl kan enligt förbundet den enskildes självkänslahöjas och fömlsätlningama för rehabilitering öka. , å andra sidan,anser att möjligheten att erhålla ekonomisk hjälp skall vara en rättighet förden enskilde som inte bör förenas med Ivingande krav. Slyrelsen anser därföratt krav om alt la lämpligt arbele inte skall införas i lagstiftningen. De remissinsianser som med stöd imotivullalanden ulgår från att rätten till bistånd skall vara beroende av denenskildes egen förmåga, understryker vikten av att detta anges i lagtexten.Hit hör fiera länsstyrelser och kommuner. Kummurrätten i betonar attdet inte kan godlas alt begränsningar av vad som framstår som lagstadgaderättigheter görs genom motivullalanden. Enligt kammarrällens mening bör det avförslaget också klart framgå att rätl till bistånd inte föreligger när behovelskall och kan tillgodoses genom annan än kommunen. 70 anser för sin del att ensådan begränsning som utredningen har tänkt sig inte är självklar för den enskildesom vänder sig till . Mot den uppfattning som harredovisais anför att en inskränkning av den föreslagna regelnskulle ge uttryck för en mera re- 1979/80:1 123 siriktiv hållning än vad utredningen har avsett. Denskulle enligt kommunen kunna leda lill atl den som självförvällat har råkal ien nödsilualion inle skulle ha rätl till hjälp. I åtskilliga remissvar framhållsall 5 S i förslaget lill socialljänsfiag även i andra avseenden har getts ensådan ulformning att den kommer alt leda lill tolknings- ochtillämpningssvårigheter. Dessa synpunkler redovisas under rubriken . Lånsstyrelsen i länframhåller all det praktiska värdet av den ul-vidgade rälien till bislånd tillslut ändå kommer all beslämmas av den enskilda kommunens resurser. Liknandesynpunkler förs fram av bl, a. , I Ålvsborgslän, och sociologjörbund. Flera remissinsianser anser atträtlen lill bislånd bör utformas så, atl garantier ges för en minimistandardeller liknande. Dessa synpunkter redovisas tillsammans med andra remissvar medliknande innehåll i avsnill 8.3. I några remissvar framhålls allråtlen till bislånd har gells en sådan konstruktion atl barnens rätl gentemotföräldrama sätts ät sidan vid en intressekonflikt. En samlad redovisning avremissvar som rör barnomsorg lämnas i avsnill 7.3.2. SACOISR ifrågasäller om valel avlermen bislånd är hell lyckad. Organisationen framhåller atl lermen ärupplagen för bislånd i och alt den ger snäva associationer tillenbart ekonomisk hjälp. Enligt organisationen är termen "rätt all erhållasocialtjänst" lämpligare. Elt flertal remissinstanserframhåller alt biståndets innehåll har getts en allt för oklar eller oprecisbeslämning. Den enskilde kan därför inte få en uppfattning om sina rättigheter.Kommunerna och be-svärsmyndighelerna anses inle heller ha ett tillräckligtunderlag för att bedöma biståndets omfattning. Kummurrätten i anser atlhelhetssynen och del övergripande ansvarel släller krav på en lagstiftning somger kommunen stor handlingsfrihet vid bedömningen av vilka sociala insatsersom bör sättas in. Men som en sådan handlingsfrihel är nödvändig försocialnämnden är det enligt kammarrätten en förutsättning för den enskildesrättssäkerhet att lagen konkret anger hans rältigheter. Att i lagen preciseraenskildas rältigheter anser kammarrällen angeläget från flera ulgångspunkler.Kammarrätten anför. Man måsle t.ex. förutsätta alt delkan uppkomma meningsskiljakligheler mellan socialarbelare och klienl i frågaom vilka sociala insalser som bör erbjudas klienten. Sell från den enskildessynpunkt måste det i sådana fall vara värdefullt att kunna hänvisa tillrättigheter som finns fastlagda i lag. Om så är faltet, öppnar lagen i regeltillika en möjlighet till förvall- 1979/80:1 124 ningsbesvär för den enskilde. Del belyder alt han kanklaga sig lill förmåner som socialnämnden vägrat honom. Som förslagel ärutformat är det knappasi möjligt all fastslå var gränsen går för medborgarnasovillkorliga rätl till socialljänsl. Den räu som lilläggs medborgarna i 5 S gervisserligen intryck av alt vara av myckel vidslräckl och generell natur. Avmoliven framgår emellertid all rälien är avsedd all vara betydligl merbegränsad än vad lagens ordalydelse ger vid handen. Vid besvärspiövningen skallsålunda hänsyn las till de resurser som finns inom kommunen. En prövning medsådana hänsynslaganden kan i sämsla fall leda lill all den enskilde inte får densocialljänsl som alla parter i och för sig anser all han är berälligad lill. Enannan ofrånkomlig konsekvens är all rälien lill socialt bislånd får olikainnehåll från kommun lill kommun. Inom en och samma kommun kan ocksåinnehållet i biståndet komma all skifta på grund av förändringar i resurslägeleller i fråga om ambitionsnivån. Den reglering av rälien till socialt bislåndsom socialulredningen föreslår är inle lillfredsslällande från fierasynpunkler. Dess innebörd är i mer än ell hänseende oklar, och den är därigenomägnad alt ge upphov till belydande svårigheier på det rättsliga planel. Delgrundläggande felet i den föreslagna regleringen är att den enskilde i lag (58) tillförsäkras rätl lill bislånd i en omfallning som i mänga fall måsie kommaall översliga kommunernas resurser. Särskilt gäller della sådana former avbistånd som tillhandahållande av barndaghem, pensionärs-bostad, färdtjänst ochsocial hemhjälp. Del är inle tänkbart att de kommunala resursema - i synnerhetpå personalsidan - skall förslå för att lillgodose alla de i och för sigväldokumenterade behov som kan föreligga. Ulredningen är uppenbariigen medvelenom della. Å andra sidan betonar den att den enskilde skall ha valfrihet mellanolika sociala tjänster. Svagheten i den föreslagna lagtekniska konstruktionenträder inle minsl när del blir fråga om överprövning av socialnämndensbeslul all vägra bislånd av det slag som den enskilde har begärt. anser kammarrätten att en i författning föreskriven rätl till enförmån bör vara kombinerad med en i princip obegränsad klagorält överavslagsbeslut. 1 enlighet härmed föreslår utredningen i 35 5 att socialnämndsbeslut i fråga om bistånd enligl 5 8 skall få överklagas genomförvaltningsbesvär. Enligt ordalagen borde detta innebära all denbesvärsprövande myndighelen -länsrätten, kammarrätlen och regeringsrätten -skulle ha befogenhel alt pröva biståndsfrågan i dess helhet, dvs. inte barafrågan om sökanden är i behov av det sökta bislåndel ulan även t.ex. frågan omdel är rikligt alt kommunen saknar resurser för att tillgodose hans behov ellerfrågan om han skall komma i åtnjutande av kommunens begränsade resurser på områdetframför någon annan som också har liknande behov. Utredningen har visserligenuppmärksammat dessa problem och gjort vissa uttalanden om hur de skall lösas,uttalanden som knappast i allo kan anses stå i överensstämmelse med lagtexten.Emellertid är uttalandena också sinsemellan motsägelsefulla och ger därför intenågon tillfredsställande ledning för att lösa svårigheterna. Sålunda heter detå ena sidan atl besvärsprövningen skall "omfatta jämväl frågan om vilkaåtgärder som bör vidlas för att tiUgodose den enskildes behov" saml att"denna bedömning sker på grundval av vad i målet blivil upplyst om denenskildes behov och om de resurser söm finns inom kommunen". Å aiidrasidan framhåUs att prövningen "i princip inte skall leda till atl frågorsom gäller hur tillgängliga resurser inom t. ex barnomsorgen skall fördelasmellan kommunmedlemmarna förs in under länsrättens prövning". Men om nusökanden bestrider riktigheten av kommunens påstående att det saknas resurserför att bereda hans barn Prop.1979/80:1 125 platspå barndaghem eller hävdar alt hans barn bör beredas sådan plals framför någolannat barn. Skall domstolen då i varie läge godta socialnämndens ståndpunktoch t.ex. konsekvent avvisa bevisning eller annan ulredning som klaganden villåberopa lill stöd för sin slåndpunkl?