prop · G30383 · 1979-12-31 00:00:00 — Denna argumentering uricke hållbar. Domslolar och åklagarmyndigheter tvingas i sin verksamhel ullsyssla med de mest skiftande företeelser på olika områden. Delföretagsekonomiska kunnande, som erfordras för prövning av fråga omnäringsförbud, finnes med säkerhel företrätt såväl hos tingsrätlsdomare somåklagare. Vad som dessutom gör tingsrätterna bäst skickade att handlägganäringsförbudsfrågor är deras lokala anknytning med åtföljande personkännedomoch kunskaper om det lokala näringslivet. Jag biträder sålunda kommitténs förslag med den ändringenatt jag föreslår att tingsrätterna blir första instans för prövning av frägorom näringsförbud och uppgiften all ansöka till rälten om sådant förbud läggespå allmän äklagare. 8.2.4 Länsåklagaren i lån Av det ovan anförda framgår alt ett näringsförbud mästeföregås av en utredning som kan bli ganska omfaltande. Detla börsärskilt beaklas i sådana fall då del inle föreligger någon förundersökning ombrottsligt förfarande. En sådan utredning kan knappast i allmänhet anlagas ståtill konkursförvaltarens förtogande om inte en revisor avgivit ett ullåtandeöver befintliga räkenskaper. Viss utredning kan i vissa fall finnas hostillsynsmyndigheten. Jag vill vidare anmärka alt konkursförvaltarna är avganska skiftande kvalitet. Vissa förvaltare anmäler allt och andra intet.Förvaltaruppdragen bör tilldelas för uppgiften särskilt kvalificerade advokater.En specialisering bör eftersträvas. Då näringsförbudet riktar sig mol missbrukav konkursinstitutel vill jag mot betänkandet anmärka all delta inle berörl detinte ovanliga förhållandet atl samma personer kan mer eller mindre samtidigtvara ansvariga för konkurser, som är anhängiga vid olika domstolar. Del synesmig därför nödvändigt med en synkronisering av myndigheternas åtgärder i sådanafall för att åstadkomma en samlad bedömning av förutsättningarna för eltnäringsförbud. Detta torde kräva databehandling av kronofogdarnas ochkonkursdomstolarnas diarieföring samt av bolagsregistren. 1979/80: 83 133 Någon beräkning uv untulet näringsförbud som kun lunkasifrågakommu hut kommittén icke unselt sig kunna göru. Det ur inle uteslutet uttdet hude gått ull få någon uppfuttning hurom med ledning av tillgängligstutislik över konkurser och guldenutsbioit. Jug iror nämligen att näringsförbudkan kommu uti uktuuliserus i så många fall att följden uv försluget kan bli enkostsam byiåkruti. Mycket beror härvid på vem som kommer utt besluta. Ut dennusynpunkt bör den tingsrätt som handlägger konkursen hu de bastuföiutsultningurnu atl med ulnytljunde uv kännedomen om denna ochkonkursgäldenäien besluta om näringsförbud. Förutsättningen huiför åtemellertid utt åtminstone en ordinurie domare eller kanske ännu hellre trelagfumu domure uvgör fiågun om nåiingsförbud. De ""näringsiutlsligu""synpunkter som enligt försluget skall vara vägledande för näringsförbudet börkunnu lillförus uv nuringsfiihelsombudsmunnen vure sig han för talan ellei-inte. Uppgiften att föra tulun kun på uppdrug och eventuellt enligt instruktionuv nuiingsfrihetsombudsmannen unförtros allmän åklagare eller kronofogde.Särskilt i sådunu fall då gäldenursbrotl föreligger lorde ullmän åklagarelämpligen kunna föru tulan också om näringsförbud. Vad ovan anförts grundar sig på den uppfattningen atlfrågan om näringsförbud kan bli akluell i betydligt fler fall än kommitténantager och alt ett sådanl förbud ofla måsle föregås av en viss utredning. Såsom framhållits i belänkandet skall enligt förslag lilländring i KL i lagrådsremissen både i ordinära och i mindre konkurser förvaltarenange orsakerna till gäldenärens obesländ i den mån dessa har kunnal utrönas.Vidare skall han också uppge om del har förekommil förhållande som kanföranleda återvinning till konkursboet och om gäldenären kan antas ha gjorl sigskyldig lill gäldenärsbrott. Även grunden härför skall anges. Allt detlaförutsätter en åtminstone summarisk granskning av lillgängliga räkenskaper.Härigenom måste förvaltaren i allmänhel vara den som har de bästaförutsällningarna alt bedöma om det finns anledning att meddela näringsförbud.Jug har därior svärl alt förstå varför inte förvaltaren som i regel är advokatoch som sådan brukar vara väl insatt i företagsekonomi och ha goda juridiskainsikter lår göra anmälan om näringsförbud till näringsfrihelsombudsmannen. Härvidförutsätter jag atl förvaltaruppdragen anförtros vissa advokater, som fårspecialisera sig på dessa. Vidare utgår jag säsom en självklarhet från allförvaltaren handlar i samråd med tillsynsmyndigheten. Jag år därmed inne på de föreslagna bestämmelserna i 199 c8 konkurslagen, där jag har en avgjort annan uppfattning än kommitténbeträffande hur förbudsfrågan skall tas upp. hur den skall utredas, vem somskall föra lalan i saken och vem som skall avgöra den. Jag anser nämligen alt del visserligen skall ingå ikonkursförvaltarens uppdrag atl lämna snabbt besked i de fall där han anser detföreligga anledning att meddela näringsförbud (jfr föreslagen lydelse av 55 8och 185 b 8 konkurslagen), men all della meddelande bör kunna synkroniseras meduttalande om han anser det föreligga skälig anledning misstänka gäldenärsbrott.Denna rapportering av förvaltaren bör tillställas åklagaren, sominleder förundersökning syftande till att klarlägga konkursgäldenärens samlligaförhållanden. Det är orealistiskt all tro att konsumentombudsmannen på en tidav maximalt 3 månader från inkommen anmälan skulle kunna åstadkomma en sådanutredning. De uppgifter som kommer frän förvaltaren visar sig som regel hellotillräckliga för en ätalsbedömning och 1979/80:83 134 måste i minst lika hög grud vuru det för enforbudsprövning. Utredning genom polis och åklugare måste ske i vanlig ordning,kanske dock med en surskild förlLirsgivning åt de nu uktuellu urendenu. Förbudsprövningeu bör görus vid ullmän domstol jiå talunuv ullmän åklugure. vilket - enligt vud som förut sugis - i tegel sker isumbund med ett aiul för gäldenursbrotl eller unnut biotl som vederbörandemisstänkts för. Som motivering kun unförus bl. u. följunde synpunkter. 1) Det gäller huren fiågu uv siörstu betydelse för den enskildes förvärvsmöjligheter ochunseende. 2) Broltmålsdomstoletihur en bättre processuell möjlighet utt sknffu sig en fyllig bedömning avfallet. I motsuls lill kommittén unser jag utt kännedom om de lokuluföihållundenu ur uv uvsevuid betydelse vid bedömningen. 3) Frågan omjuridiskt biträde får sin lösning genom all konkurs-guldenåren kan få oftentligförsvurure. vars uppdrag uutomutiskt kommer uti gällu även frågor som rörnuringsförbudel. 4) beslut omnuringsföibud böi påverku sirutfmälningen i brottmålet. 5) Deniiiingspolilisku synpunklernu kun tillgodoses genom alt åklaguren ilillämpliga fall samråder med näringsfriheisombudsniunnen. 6) Uppföljningenav ett näringsförbud sker sukrure om förbudet meddelals UV lokal domstol. 7) Bevis om attvederbörande inte har näringsförbud, inte är i konkurs och inte äromyndiglörklarad utrårdas av summu domstol. (Den av kommittén på sid. 98 ibelänkandet ultalude åsikten ull vederbörandes egen försäkran all han ej varunderkastad näringsförbud skulle kunnu godlagas förefaller diskutubel). 8) Öveihuvudundvikes ett betydunde dubbelurbete om hela proceduren unförtros polis -åklugure - allinän domstol. Även fiän pruktisku synpunkter kun allvarliga anmärkningurriktas mot försluget. Som fiumhållits torde fiertulet uv de föifurunden.som enligt försluget skull medföru nuringsföibud. också innefatlu brotl enliglgällande lätt. Det kun vara fiägu om exempelvis gäldenärsbiott, brott mot uppbördslageneller bedrägeri. I dessa fall skull alliså förundersökning inledas och fiågunom åtal prövus. I dettu summunhung kan erinrus om alt den förestående reformenuv konkui slugsliftningen kommer att medföru ull gäldenärsbrotten lorde blifötemål för ulredning i betydligt större utsträckning un . Utredningarom brott uv nu angiven urt är tegelmässigt komplicerade. Kommitténs försluginnebui utt ett surskill utredningsföi-faiunde skall uga rum hos NO vid sidunuv den förundersökning som polis och åklagare bedriver. Utiedningurna har i huvudsuk summu syfle även om de i enufallet kan leda lill ålal och i andru fallet lill näringsförbud. En sädanordning föiefal-ler medföra ett onödigt slöseri med resurserna. vilket skall bedrivas över helu lundet, lorde kräva avsevärdapersonalförstärkningar. Om åtal väcks och NO ansöker om näringsförbud skall istort sett summu frågor behundlas dels i en broltmålsprocess hos allmän domstoloch dels i en process hos . Även för marknuds-domslolens deltorde en betydunde utvidgning kommu alt krävas vilket i 1979/80: 83 135 sin tur kan försvugu domstolens ställning som förslu ochenda instans. Också för parter och ombud kun dennu ptocess kommu ull medförusiotu kostnader eflersom summuntiudena i regel torde kommu ull hållus i Slockholm.I den mån lultshjälp förekommer drubbur uven dessu kostnuder slaten. Hovrälten anser utt de betänkligheter sotn ovan anförtsmot kommitténs förslug ur uv sädun beskaffenhet ull försluget inte böt lugguslill grund för lagstiftning. 1 stället bör överviigus undru lösningur, som står ibuttre överensstämmelse med allmänl omfatlude rullssäkerhetskiuv sumt germöjlighet till effektivuie och mindre kostnudskrävunde ingripunden mol derädunde missförhållundenu. En lösning som därvid bör kunnu kommu i fråga är attknyta näringsförbud som särskild lultsverkun vid broll. ----- Som föiutsutlning för näringsförbud synes böiuuppställus ull föi- furundel i fråga innefultur etl grovt åsidosätlunde av vudsom ålegal vederbörande som näringsidkare. Dennu prövning skulle liksom vidföivisning eller förverkande - görus i sumbund med brottmålet. En sådan ordningfiamslår som belydligl meru tilllulunde från rällssäkerhelssynpunkl eftersomnäringsförbudet då förutsätter brottsligt förfarande. Den innebär också etteffektivare ingripande eftersom näringsförbudet inte förutsätter allvederbörande försults i konkurs. Från praktisk synpunkt vinner man den fördelenutt tillämpningen av leglernn om näringsförbud inte behöver föt-luggus lill ensärskild myndighel ulun kun prövas vid ullmän domstol i broltmålsprocessen. Mot den uv hovrätten förordade lösningen skulle kunnahävdas atl de ulimunna domslolurnu suknur den speciellu sakkunskap inäringslivsfrågor som finns föietrudd inom . Enligt hoviättensmening bör dock sådan sakkunskap på vanligl sätt kunnu tillföras de ullmännudomstolurna beträffunde här akluella fall. Kommittén har övervägt och redovisat lösningar om vilketbeslutsorgan som bör väljas. Övervägandena har gjorts mot bakgrund av krav påalt mera genomgripande organisaloriska åtgärder skall undvikas, all kostnadernaskall hällas nere samt all redan exislerande organ om möjligt skall anlitas.Med dessa utgångspunkter delar tingsrätten kommitténs uppfattning altmarknadsdomstolen bör anförtros uppgiften att besluta om näringsförbud. anförda skäl härför finner tingsrätten tungt vägande. Enligt förslagel skall näringsfrihelsombudsmannen fåansöka om näringsförbud hos endast efter anmälan fråntillsynsmyndighet. Tingsrätten finner inte vad kommittén anförl som skäl förden ordningen bärande. Givetvis måsle näringsfrihetsombudmannen i regel byggasina aktioner på anmälan från någon som har insyn i förekommande konkurser.Närmast till hands är då tillsynsmyndigheten. Enligl tingsrättens mening börnäringsfrihetsombudmannen emellertid oavselt hur han fält kännedom om visstförhållande kunna ansöka om näringsförbud. Etl sådant förfarande skapar bättreförutsättningar för en enhetlig praxis än om del skulle bli beroende pä olikatillsynsmyndigheters bedömande om en aktion skall inledas eller ej. 1979/80: 83 136 Kommittén hur stunnat för att inte föreslå regler enligtvilka interimistiskt beslut om förbud kun meddelus utan nöjt sig med ullbetona utt äienden om näringsförbud bör behundlas skyndsamt. Som skäl härtoranger kommittén utt ell intertmistiski beslul skulle hu ganska liten belydelse.eflersom sådant buru torde kunnu uvse nyetublering. Vidure unför kommittén uttden omfattande utiedning som måste föregå även ett interimistiskt förbud ochförbudets ingripande verkningar för den enskilde t)ck-så talar mot en ordning medinterimistiska beslul. Tingsrätten är emellertid UV den uppfultningen ull del ivissu tull tätt omgående kommer alt visu sig ull förulsättningur för förbudtöreligger, så I.ex. vid uppenbari kriminella förfaranden. Det finns då ocksåell starkt behov uv att förhindra personen ifråga från atl fortsätta drivunäringsverksamhet med risk för ytterligare skador. Del är inle ovunligt att cnperson upprepade gånger efter konkurs fortsätter med samma verksamhel somtidigare i etl nytt bolag, dit han för över personul och kunder, medanskuldernu lämnas kvar i konkursbolaget. Även i sådana läll av upprepadekonkurser kan det finnas behov uv att genom interimistiskt förbud omedelbartkunna stoppa vidare verksamhel under den personens ledning. Ett interimistisktförbud bör. i likhet med ett slutligt förbud, kunna utformas sä atl det kanfastställas att gällu från viss senare dag för atl den som förbudet drubburskall få lillfälle utt avveckla sina pågående uppdrag och vid behov skaffaersättare. - - -Även belräffande beslutande organ delar tingsrättenkommitténs uppfattning. Tingsrätten övergår härefter till alt behandla fiägan omvem som skall besluta om näringsförbud. Tingsrätten delar kommitténsuppfattning, atl varken länsstyrelserna och länsrälterna eller kommerskollegiumoch statens industriverk bör anlitas för uppgiften ull meddela näringsförbud.Däremol finner tingsrätten utt de skäl kommittén anfört för att förordamarknadsdomstolen i stallet för tingsrätterna är föga övertygande. Prövningen uv om en person med hänsyn till deförulsättningar som angives i lagförslagel är uppenbart olämplig att drivanäring är icke av annorlunda beskaffenhet än de bedömningar, som allmän domstolhar atl göra i ålskilliga mål, bl. a. i mål om ansvar för gäldenärsbrott.Marknadsdomstolens uppgifter är av annan karaklär. De allmänna domstolarnatorde också vara mera förtrogna än med problematiken kringden ekonomiska brottsligheten. Etl av de skäl kommittén anför för all finnu lingsråtiernamindre lämpliga att handlägga frågor om näringsförbud är, att del kan ta långtid alt få saken avgjord. Delta skäl är emellertid inte heller bärande. Detföreslagna förfarandet med som beslutande myndighet blir ocksälidskrävunde. Först skall tillsynsmyndigheten i konkursen vända sig tillnäringsfrihetsombudsmannen. vilken - efler ull hu hört konkursgäldenären -skall bestämma om han hos skall göra ansökan omnäringsförbud. Det kommer också alt bli en tyngande belaslning förmarknadsdomstolen om - såsom tingsrätten förordar - näringsförbud inle skallbli så sällsynta som enligt kommitténs förslag. Tingsrätten befarar atlförtärandet i kan komma atl ta lika lång lid 1979/80:83 137 som en prövning i tingsrätt och evenluelll i hovrätt. Detur enligl tingsrättens mening angeläget ut luttssukerhetssynpunkt, ull beslutav så ingripunde som meddelunde uv tuiringsförbud kun överklugus. För uttfå lill stånd ell snabbt avgörande i domstol bör sludgus. atl ellmeddelat niiiingsförbud omedelburt skull gällu såvidu högre instans ej besluturom inhibition. J ingsrätten kan inte heller förstå alt rättegångsbalkensoch ärendelagens bestämmelser ej skulle vuru lämpliga vid prövning av fiågor omnäringsförbud. Dessa bestämmelser tillämpas pä mänga frågor av skilda slag ochhar tjänat som förebild för förvaltningsprocessen. Hur förfarandet i detaljskall utformas måste bli föremål för ytterligare överväganden, men tingsrältenanser uppenbart atl nämnd bör deltaga i avgörandet av frågor om näringsförbud.Det torde vara möjligt atl med ett mycket enkelt grepp (jfr sid. 88 ibetänkandet) inordna dessa ärenden under reglerna om förtärandet inför allmändomstol. Tingsrätten anser på grund av del anförda alt frägor omnäringsförbud skall handläggas av de allmänna domstolarna. 1 betänkandel föreslås att ärenden om näringsförbud skallhandläggas av och med näringsfrihetsombudmannen som förelrädareför det allmänna. BRÅ anser emellertid alt övervägande skäl talar för alldessa ärenden bör handläggas vid allmän domstol såsom tvistemål. Del allmännabör i denna process företrädas av den kronofogdemyndighet som haruppgiften som tillsynsmyndighet i den aktuella konkursen eller kanske -om ålalsamlidigl väckls för gäldenärsbrott - av åklagaren. En sådan lösning bör inlevara främmande för nägot av de berörda organen. Jusl denna ordning tillämpardessa nämligen i fråga om mål om åläggande av belalningsskyldighet enligt 77a 8uppbördslagen. Genom en sådan lösning bör man kunna vinna avsevärdautredningstekniska vinster. Kronofogde-, polis- och åklagarmyndigheter böreffektivt kunna samordna utredningsarbetet i samband med konkurslillsynen. utredningenangående eventuella gäldenärsbrott och undersökningen om behovet avnäringsförbud. BRÅ anser det vidare viktigt all lägga en betydande del avansvaret för dessa arbelsuppgifler på kronofogdemyndighet av det skälet attjust denna myndighet genom sitt fältarbete och lokalkännedom bör ha särskiltgoda förutsättningar alt också kontrollera efterlevnaden av förbudei. BRÅ menar vidare atl tyngdpunklen i domstolens samladeprövning i dessa ärenden närmasl bör ligga på en bedömning av olika exekutions-,uppbörds-, civil- och straffrättsliga frågor. Allmänna näringsrätlsliga lämplighetsbedömningarbör, åtminstone till dess ytterligare erfarenheler av denna sanktion vunnits,ges en mer underordnad roll vid prövningen. Detla lalar också för atl allmändomstol bör väljas som forum framför . Värdet av allmän domstols lokalkänndom bör heller inteunderskattas i sammanhanget. Ärenden om näringsförbud skulle kunna prövas mednämnd om etl inflytande av lekmän anses önskvärt. BRÅ anser del dessutomviktigt atl lillvarala den processekonomiska fördel som en möjlig koppling lilletl eventuellt brottmål om gäldenärsbrott ulgör. BRÅ bedömer del vidare sombetydelsefullt att en principiellt ny och ingripande sanktion Prop.1979/80: 83 138 uv denna typ blir föremål för sedvanlig praxisbildninggenom prövning i överinstanserna. Ett av kommitténs främsta argument för vulel avmarknadsdomstolen är atl kravel på snabbhet i handläggningen därigenom bästskulle kunna tillgodoses. BRÅ delar uppfattningen att just snabbheten iavgörandet ärav ytterst stor belydelse för sanktionens effektivitet. Deltainlresse bör emellertid kunna tillgodoses även om processen förläggs tillallmän domstol genom alt reglerna komplellerus med bestämmelser som ger domstolrutt utt lätta inlerimisliskl beslul och alt besluta om omedelburverkställighet utan uvvuktun pä laga kraft. BRÅ unser all säduna bestämmelserinte kan undvurus. Kommitténs förslag beträffande hundläggningen uv frägan omutvidgat näringsförbud förunleder vissa synpunkter. Förslaget innebur allfiågan om meddelande av näringsförbud skull prövus uv muiknudsdomslolen efleransökan av näringsfrihelsombudsmannen. Sådan ansökun får göras först efteranmälan av tillsynsmyndigheten (kronofogdemyndigheien). Enligtbankinspektionens mening har emellertid frågor som här föreslås skola prövas avmurknadsdomstolen en betydligl vidare omfattning än de frägor som normalt kananses hänförliga till näringsiätlsligu spörsmål som skall underställas marknadsdomstolen.I prövningen av om näringsförbud skull meddelas försumlig konkursgäldenär ingårsålundu en bedömning av om förutsättningarna för meddelande av förbud är förhanden, frågor som i stor ulslräckning har anknytning till vad som ofta ingår iallmän domstols prövning uv civil- eller brottmålskaruktär. Frågorna lordedessulom ofta hu beröringspunkter med mål som handlagts av konkursdomslolen. Deanförda omständigheterna talar enligt inspektionens mening för utt frågor av nuförevarande slug, i stället för alt underställas , blirföremål lör allmän domstols prövning. Del bör ankomma på tillsynsmyndighetenatl se till atl frågorom näringsförbud underställs sådan domstol. Enytterligare fördel med att fiågor av detta slag bringas till allmän domstolspiövning är att möjlighet därigenom föreligger att få tveksamma full prövade iflera inslanser. Det är här fråga om utomordentligt allvarliga ingripanden förnäringsidkare, för vilka elt näringsförbud kan innebära ekonomiska och andrakonsekvenser av belydande räckvidd. Mol denna bakgrund anser inspektionen detvara en rättssäkerhelsfråga och en angelägenhel av stor vikl all lalerällföreligger mot domstolsbeslut i frågor som här är aktuella. Statskontoret lillslyrker förslagen alt det skall ankommapå tillsynsmyndigheten i konkursen - kronofogdemyndighet - alt anmäla fråga omeventuellt näringsförbud till . Statskontoretbiträder också förslagel att meddelar näringsförbud efter ansökanav denne. RRV ansluter sig till kommilléns förslag om förfarandet iärenden om näringsförbud. 1979/80:83 139 Enligt kommitténs förslug skull mui knadsdomstoletibesluta otn näringsförbud efter ansökan fiän uäringsfrihetsombudmunnen (NOl.Som förut-sätlningumu för utt meddelu sådunt förbud hut utformats iiremellertid enligl RSVs mening konkurs-och struffrutlsligu uspekter uv stöttebetydelse än vud kommittén ansett. Kännedom och erfaienhel uv sådanu frågor urrimligen mindre hos NO och murknudsdoinslolen un hos t.ex. åkluguma ochallmänna domstolar. Det torde varu luttuie och mera tationellt ull nur såerfordras tillgodose kraven på insikt i näringslivets förhållunden ochföretagsekonomiskt kunnunde vid hundluggning infot ullmun donistt)! nn det iiratt tillföiu NO och murknadsdomstolen sakkunskap på konkurs- och stiuffiuttensområde. RSV unser därför ull del bör på nytt övervugus om inle enbeslutsordning med förslugsvis tingsruller på orter, diir tillsynsmyndighetfinns, ur utt föiedtu. Verkel anser vidure all det inle enbart ur en nuckdel ullbeslul och näringsförbud kun prövas i flera instanser. Beslutet kun isnubbhetens intresse kombineras med förordnunde om omedelburt ikraftträdande. anmälan lill NO skall enligtförslaget göras senast från konkursbeslulet. Det är inteovanligt att avvecklingstiden för konkurs är lång, t.o.m. . Detta kanha berott pä att utredningen av boel försvårats och fördröjts genomkonkursgäldenärens ovilju atl samarbeta eller genom att han håller sig undaneller liknande. I sådana fall kan det länkas inträffa att allvariigamissförhållanden kommer fram försl på ett sent sladium eller t. o. m. mer änett år efter konkursbeslutet. RSV anser det med hänsyn härtill böraföreskrivas att tillsynsmyndighet alltid kan göra anmälan till NO så längekonkursen pågår. 8.11.1 Kronojogdemyndighelen i Slockholm Med anledning av remiss av rubricerade belänkande fårkronofogdemyndigheten i Slockholm överlämna och åberopa bifogat av kronofogdenG. avgivet yttrande dock med den begränsningen att - underförutsättning att kommitléförslagel genomförs - myndigheten ifrågasätter ominte de nya länsrätterna bör väljas för uppgiften atl meddela näringsförbud. Enligt min bedömning kommer förfarandet införmarknadsdomstolen varken atl bli effektivt eller praktiskt. Frägan omnäringsförbud efter konkurs har mera samband med förekomsten av gäldenärsbrottoch andra förmögenhetsbrotl än med de ärenden om konkurrensbegränsning, marknadsföringoch förbud mol oskäliga avtalsvillkor som handläggs av . Deallmänna domstolarna, tingsrätierna. som ju också har hand om konkursmål, måstedärtör vara bältre skickade all bedöma den typ av näringsförbud, som del härkan bli fräga om. 8.11.2 i Göleborg delar inte kommitténs åsikl alt uppdragel att meddela ifrågavarande förbud bör anförtrosmarknadsdomstolen. Dessa uppgifter bör istället åligga tingsräuerna såsom mestlämpat organ. De allmänna domstolarna har lång erfarenhel av lagstiftningen omkonkurs, gäldenärs-, förmögenhels- och skattebrott, brott mol uppbördslagen ochaktiebolagslagen saml andra specialförfallningar som kan bli aktuella isammanhanget. Vid sin laglillämpning gör domslolarna inle bara juridiska utanäven vissa företagsekonomiska bedömningar. Till grund för de juri- 1979/80: 83 140 disku uvgötuiidena ligger oftu föietagsekonomiskuulredningar uv komplicerad katuklut".