prop · G303103 · 1979-12-31 00:00:00 — Jag vill också erinra om den uppgifl som transportrådet avses attfå i detla sammanhang. Beredningen bör i dessa frågor samråda medtransportrådel. som ökade krav ställs på en god kollektivtrafikförsörjning är de ekonomiska realiteterna en avgörande faktor förfortsatt utbyggnad. Andelen driftkostnader som måste täckas med skattemedelfrån kommuner, landsting och siaten har stadigt ökal. Delta har i vissa falllett lill alt det ekonomiska utrymmel för investeringar i fasta anläggningaroch fordon minskat. De växande underskotten utgör en naturligutgångspunkt för samordnings- och effektivitetssträvanden på trafikområdet. Detgäller också att ta tillvara de möjligheter till bättre hushållning medinvesteringsresurser som erbjuds. Sådana trafiklösningar måste allmänleftersträvas som kan tillgodose kraven på en god trafikförsörjning till rimligakostnader. När del gäller att finna lösningar på de komplexasamverkansproblem det här är fråga om, vill jag erinra om att lagen (1978:438)om huvudmannaskap för viss kollektiv persontrafik har lagt en allmän grund förökad samordning och samverkan i Irafiken och därmed skapat nya förutsättningarför en effektiviserad trafik. Det gäller nu att på denna grund gå vidare ochsöka nya former för samverkan och samordning mellan olika transportföretag ochtransportmedel, att utveckla nya planeringsformer och utnyttja olika hjälpmedelför atl sä effektivt som möjligt utnyttja tillgängliga resurser. har mänga förslag till tekniska ochorganisatoriska förbättringar av kollekiivtrafiksystem oeh förslag till nyatrafiklösningar och trafiksystem lagls fram i forsknings- ochutredningsrapporter. Åtskilliga av dessa har också praktiskt prövats på olikahåll, både i utlandet och i . Även när det gäller transportmedel,framdrivningssystem m.m. pågår ett omfattande utvecklingsarbete. En vikliguppgift för beredningen bör vara alt följa såväl den nationella som deninternationella utvecklingen på dessa områden och ulvärdera olika försök medavseende på svenska förhållanden. Med utgångspunkt häri bör beredningen ocksåinitiera och vid behov själv genomföra försök med ny fordonsteknik, nyaIrafikformer och Irafiklösning-ar i samarbete med bl.a. trafikföretag ochhuvudmän för den kollektiva tätortstrafiken. Även de prakliska problem som ärförknippade med samåkning i olika former bör i della sammanhang studeras. De erfarenheler som vunnits av genomfördatrafiksaneringar, trafiksepareringar och trafikregleringar för att förbättramiljön och trafiksä- Delll K:10 Skr 1979/80:103 180 kerhelen och den kollektiva trafikens framkomlighet börutvärderas av beredningen. Beredningen bör överväga vilka ålgärder som kanföranledas av dessa erfarenheler och lägga fram förslag lill sådana. Den fysiska planeringen i tätorterna har inle alllid skettmed hänsynstagande till kraven på en effekliv kollektivtrafik. För framlidenär del angeläget all bebyggelse- och trafikplanering samordnas på ell sådanlsäll alt elt effektivt kollekiivtrafiksystem kan åstadkommas. Beredningen bör isamarbele med berörda myndigheter bedriva ell utvecklingsarbete i dellaavseende. Beredningen bör bedriva sill arbele i nära konlakt medberörda intressenter. Samråd bör l.ex. ske med slalliga forskningsorgan ochmyndigheter med allmänl FoU-stödjande funklioner som berör transportområdet. Beredningen skall redovisa sill arbele konlinueriigl och isådana former som snabbi kan leda lill praklisk lillämpning av olika förslagoch erfarenheter. Beredningen bör i silt arbete beakta vad som anförts ikommittédirektiven (1978:40) om tilläggsdirektiv till samiliga kommilléer ochsärskilda utredare angående finansieringen av reformer. Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemsläller jagatt regeringen bemyndigar chefen för all tillkalla en särskild beredning med högst 9 ledamöiermed de uppgifler som jag har angivii i del föregående, all utse en av ledamöterna atl vara ordförande. all besluta om sakkunniga, experter, sekrelerare och annatbilräde äl beredningen. Vidare hemställer jag att regeringen föreskriver alt kosinaderna skall belasla själle huvudtitelnskommilléanslag. Regeringen ansluter sig lill föredragandens övervägandenoch bifaller hennes hemställan. Samordning av taxorna för viss kollektiv persontrafikmellan olika regioner Departementschefen, statsrådet , anför. 1 regeringens proposiiion (1978:79:99) om en nyirafikpolitik aviserades en ulredning av frågor som sammanhänger med en utökadsamordning av taxorna för kollekiivresande mellan olika regioner. har(/79:18, rskr 1978/79:419) med anledning av proposilionen i denna delbl. a. förutsatt all ulredningen får i uppdrag all arbela skyndamt. De taxor som f. n. gäller för kollektiv persontrafik ärfastställda med hänsyn lill de olika marknads- och kosinadsförulsällningar somgäller för olika Irafikmedel och irafikförelag. Samiidigi har under senare arsamhällels inflylande över taxorna ökat. Främsl i den lokala och regionalakollektiv- 181 Kommittéer:Kommunikationsdepartementet Delll K:10 trafiken återspeglar därför taxorna olika irafikpoliiiskabcdönining;ir och olika värderingar av kolleklivlrafikens roll som en allmännyltighel vilken lill slörre eller mindre del bör skallefinansicras. Många läxor är degressiva. utformade sä atl en resablir billigare per kilometer ju längre den är. De sjunkande kilomeleravgifteniaför reseniiren molsvaras lill viss del av sjunkande kostnader förtrafikutövaren. Degressi-viieten är också ell konkurrensmedel som kan användasför all premiera en resenär som väljer all resa så läng slräcka som möjligi medsamma förelag. Denna ulformning av läxorna leder emellerlid lillvissa olägenheler för de resenärer som utnyttjar en kombination av två ellerflera transportmedel eller irafikförelag vid en resa. Då en sådan resa företasberäknas nämligen avgiften ofia för varje delresa för sig. Eftersom många taxor är degressiva får dessa trafikanter intetillgodoräkna sig längdrabalten i lika hög grad som de som reser samma sträckautan att byta färdmedel eller irafikförelag. Resenären måsle oftast också lösabiljett under resan. Ölägenheterna med snitlaxan har särskilt uppmärksammats iSJ-lrafiken. slopades dock snitlaxan vid SJ vid beräkningav avgift för kombinerade låg- och bussresor i relalioner med alternativa SJtåg/bussförbindelser. slort steg i riklning mot en samordning av taxoma logsockså genom beslut om gemensamt huvudmannaskap för den lokala ochregionala kollekliva persontrafiken (prop. 1977/78:92. /78:28. rskr1977/78:364). Därmed har förutsättningar skapats för regionall samordnade taxorför i första hand landsvägstrafiken. Det kan erinras om atl regeringen före1980 års utgång kommer att presenlera rikllinjer för hur ersättningen till SJskall regleras när kommunder och landsting önskar köpa tjänster av SJ. Jaganser det angeläget atl samordningen av taxorna för regionalakolleklivtrafikresor kankomplelleras med en samordning av taxorna förinlerregionala resor. En rad frågor måsle emellerlid lösas innan en sådansamordning kan komma lill slånd. Del gäller 1. ex. frågor om intäklsfördel-ningoch administration men även mer övergripande frågor som rör transportföretagensmöjligheter atl använda taxan som konkurrensmedel och kommunernassjälvständighet i dessa frågor. Jag föreslår därför all en utredning görs för allklarlägga förulsällningarna för en samordning av taxorna för interregionaltkollektivirafikresande. För ändamålel bör en särskild uiredare tillkallas. Uiredaren bör i huvudsak sludera frågor som hänger sammanmed taxesamordning för kollektiv landtrafik. Samordningen med andra transportmedelbör i försia hand lösas i samråd mellan berörda irafikförelag eller i annanlämplig ordning. Omfaltningen av problemen med sniltaxa skall undersökas liksomför- och nackdelar med olika länkbara lösningar genom taxesamordning. Uiredarenbör frill pröva alternativa vägar all uppnå eftersträvade förbällringar. Jagvill i sammanhanget fästa uppmärksamheten på all i siltremissvar beträffande den trafikpolitiska utredningen har framhållil atlkonsekvenserna av en relalionsvis uppbyggd taxa bör studeras närmare. Uiredaren bör siräva efler att finna etl syslem som förinterregionala resor med kollekliva färdmedel underlättar resenärernasbiljettinköp och reskosl-nadsberäkningar, möjliggör alt resenären vidprisberäkningen får tillgodoräkna sig hela reseavståndet och medverkar lill ensamhällsekonomiskt ralionell sammansättning av transporlutbudet. DelllK:10 Skr 1979/80:103 182 För att della syfle skall uppnäs, behöver också frågan omeffektiv informalion lill allmänheten om såväl reskoslnader som irafikulbudbehandlas. En samordning av taxorna kan leda till problem när delgäller avräkning av taxeintäkter mellan olika Irafikulövare och trafikhuvudmän.Del är naturligtvis önskvärt atl fördelningen av intäkterna blir så rättvissom möjligt men samiidigi enkel och billig att hantera. Schablonlösningar kandärför komma i fråga. Möjligheten atl låta de regionala trafikhuvudmännen ellerSJ svara för avräkningsarbelet bör studeras av uiredaren. Effeklerna på konkurrens och Irafikeffektiviiet liksomadminislralivt merarbeie som kan följa av laxesamordningen bör också beaklas. Problemen med biljettförsäljning, prisberäkning ochintäklsavräkning mellan olika trafikhuvudmän, irafikulövare och trafikslag samlpåverkan pä konkurrens och trafikeffektivitel kan vara svåra all bedöma ulanpraktiska försök. Utredaren bör därför överväga en etappvis ökad samordning därerfarenhelerna från en elapp kan ligga lill grund för en forlsall samordning.Trafikpolitiska utredningen har skisseral en sådan etappvis genomfördsamordning. Enligt vad har uttalat bör frågan om samordning avtaxorna för SJ;s järnvägstrafik med SJ:s busstrafik och annan statsägd buss-ochdiligensirafik behandlas med förtur. I sitt arbele bör uiredaren ha nära samråd med och Landslingsförbundel, trafikhuvudmän, irafikulövare ochderas organisationer samt övriga berörda parler. Arbetet skall bedrivasskyndsami, Uiredaren bör i sill arbele beakla vad som har anförts ikommittédirektiven (1978:40) om tilläggsdirektiv lill samtliga kommilléer ochsärskilda utredare angående finansiering av reformer. De ekonomiskakonsekvenserna av förslagen skall således rymmas inom de utvidgade ramar somkan ernås genom ökal resande eller genom andra åtgärder från trafikutövarnassida. Uiredaren bör lillse att förslagen inte leder till onödigbyråkratisering. Enkla lösningar måste eftersträvas i fråga om intäklsavräkningoch biljettförsäljning. Redovisningen av utredarens arbete skall vara kortfattad. Med hänvisning lill vad jag nu har anfört hemställer jagall regeringen bemyndigar chefen för att lillkalla en särskild utredare med uppdrag all uiredasamordningen av taxorna för viss kollektiv persontrafik mellan olika regioner, att besluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annatbiträde åt uiredaren. Vidare hemställer jag atl regeringen föreskriver att kostnaderna skall belasla sjätte huvudtitelnskommilléanslag. Regeringen ansluter sig lill föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. 183 Kommittéer: Ekonomidepartementet Delll E:l Utredning om försäkringsbolagens ochförsäkringsinspektionens verksamhet m.m. Departementschefen, statsrådet , anför. Försäkringsverksamheien har slor social och ekonomiskbetydelse i det moderna samhällslivet och berör nästan varje medborgare ochföretag i värt land. Försäkringslagarna betalar slora belopp för alt fåden risktäckning och riskfördelning som försäkringar ger. Försäkringsavtal kanomfatta lång lid och kombineras ofta med ell sparande. Del är vikligl allförsäkringsbolagen kan ge allmänheten ett säkert och effektivtförsäkringsskydd och att verksamheten drivs på elt ändamålsenligt sätt.Försäkringstagarna har emellertid i allmänhet svårt att sätta sig in i deninvecklade teknik och prissättning som försäkringsverksamheien bygger pä. Föratt tillvarata försäkringslagarnas intressen har försäkringsbolagens verksamhetsedan länge reglerats genom särskild lagstiftning och stått under lillsyn av enoffenllig myndighet, försäkringsinspektionen. Vid sidan av de allmänna trygghetssystemen genomsocialförsäkringar m.m. drivs försäkringsverksamheien i vårl land främst avenskilda försäkringsbolag, som skall vara aktiebolag eller ömsesidiga bolag.Deras verksamhet omfattar ett storl antal försäkringsgrenar oeh kan indelas ilivförsäkring och skadeförsäkring. I det praktiska branscharbetel är detvanligl all man i stället talar om personförsäkring och sakförsäkring. Tillpersonförsäkring räknas livförsäkring saml sjukoch olycksfallsförsäkring. SakförsäkringomfaUar annan försäkring och meddelas lill största delen i form av s.k.paketförsäkringar. En av de vanligasle är hemförsäkringen, i vilken ingår bl.a.brand-, stöld- och ansvarsförsäkring. En annan vanlig pakelförsäkring ärbilförsäkringen, som utöver den obligatoriska trafikförsäkringen kan omfattat,ex, brand-, stöld- och vagnskadeförsäkring. Efter verksamhelens geografiska omfattning brukar desvenska försäkringsbolagen indelas i riksbolag, läns- och häradsbolag samlsockenbolag. Branschen kan också delas efler verksamhetsgrenar i liv- och sjukförsäkringsbolag,skadeförsäkringsbolag och ålerförsäkringsbolag. De sistnämnda ägnar sig endaslål återförsäkring, dvs. försäkring av risker som har övertagits fråndireklförsäkringsbolag eller andra återförsäkringsgivare. Utvecklingen inom försäkringsbranschen under de senasteårtiondena har präglats av en fortgående minskning av antalet försäkringsbolaggenom fusioner. Vid ulgången av var ca 650 enskilda försäkringsbolagverksamma i , varav ett 20-lal utländska. Riksbolagen var ca 50,läns-och häradsbolagen ca 100 och sockenbolagen ca 500. Motsvarande siffror förår 1948 var totalt ca 1.500 bolag, varav 130 riksbolag, 160 läns- och DelllE:l Skr 1979/80:103 184 1.170 sockenbolag och ett 40-lal utländskabolag. Försäkringsverksamheten domineras av riksbolagen. Många av dem ingår istörre koncerner eller motsvarande grupper. Av samtliga svenskaförsäkringsbolags premieinkomster av direkt försäkring svarade är 1976 de tjugoslörsia koncernerna eller bolagen för och de fem största för 73 %.Motsvarande andel av de förvallade tillgångarna uppgick till resp. 81 %.Till denna koncentration har bidragil de bolag som bildals och utvecklats avarbelsmarknadens parler för att administrera kolleklivavtaladeförsäkringsförmåner. Försäkringsbranschens utveckling under de senastedecennierna kännetecknas också av atl anlalet försäkringstagare liksompremieinkomster och tillgångar har ökal snabbi. Inom skadeförsäkring har särskiltegendomsförsäkring och molorfordonsförsäkring ökal kraftigl. En strukturellförändring har skett inom liv- och sjukförsäkringsrörelsen, bl.a. som en följdav utbyggnaden av socialförsäkringarna och de kolleklivavtalsbundnaförsäkringarna. Del totala antalet hem-, villa-, fritidshus-,motorfordons-, båt- och reseförsäkringar kan uppskallas till över 9 miljoner år1977, Anlalel skador som har begärts ersatta från dessa vanligakonsumenlförsäkringar beräknas till ca 1,3 miljoner , Ulbetalade ersättningsbeloppuppgick lill mer än tvä miljarder kr. De svenska försäkringsbolagenspremieinkomster för direkl försäkring i ökade frän ca 1.100 milj. kr.år 1950 till ca 5.200 milj. kr. och ca 12.750 milj. kr. Deraslillgångar ökade från ca . lill 30 miljarder kr.år 1970 och . Genom sina slora lillgångar och denförmögenhetsförvallning som försäkringsbolagen utövar hårde en betydelsefullroll som kreditinstitut på den svenska kapitalmarknaden. De svenska försäkringsbolagens verksamhet regleras främsti lagen (1948:433) om försäkringsrörelse (FL). Lagen innehåller dels allmännabeslämmelser om bl.a. rätten atl driva försäkringsrörelse, delsassociations-rättsliga regler för försäkringsaktiebolag och ömsesidigaförsäkringsbolag, dels gemensamma bestämmelser om bl.a. tekniska fonder,grunder för försäkringsverksamheten och offentlig tillsyn. Denna tillsyn utövasav försäkringsinspektionen. LItländska försäkringsbolags verksamhet i Sverigeregleras i lagen (1950:272) om rätt för utländsk försäkringsanstall atl drivaförsäkringsrörelse här i riket (LUF). Denna lag innehåller beslämmelser ombl.a. koncession, försäkringsrörelsens bedrivande, redovisning av verksamhetenoch lillsyn. Genom FL:s tillkomst och 1950 gjorda ändringar iFL infördes ålskilliga nyheter på försäkringsområdet, bl.a. vissa maleriellakrav på tillstånd, s.k. koncession, för räll all driva försäkringsrörelse. Enförutsättning för lillslånd är att det finns behov av rörelsen, dvs. enbehovsprövning skall ske. Vissa ändringar i FL gjordes som en följd avutvecklingen på försäkringsområdet, bl.a. i fråga om grupplivförsäkring.Tillsynsmyndighetens befogenheier vidgades också. FL bygger på några principer, som är centrala för desvenska försäkringsbolagens verksamhet, nämligen soliditelsprincipen,skälighetsprincipen, behovsprincipen, principen om försäkringslagarnasinflylande, specialitetsprincipen samt principen alt försäkringsbolagen intefår driva annan rörelse än försäkringsrörelse. Jag återkommer senare till vaddessa principer innebär och hur de har kommii lill ullryck i lagen. En översyn av FL och LUF görs f.n, av en särskild uiredare(E 1977:05), 185 Kommittéer: Ekonomidepartementet Del II E:l Enligt direktiven avser arbetet i huvudsak en lagteknisköversyn och syflar främsl lill att anpassa de associalionsrältsligabestämmelserna till den nya akliebolagslagen (1975:1385). Vidare skallredovisningsreglerna sesöver och anpassas lill den nyabokföringslagstiflningen. Det ingår däremoi inle i uppdraget atl ompröva degrundläggande principerna i FL och LUF eller alt behandla frågor om denoffenlliga lillsynen över försäkringsbolagen eller om tillsynsmyndighetensbefogenheier och organisation. Vidare bör nämnas atl lagen (1927:77) om försäkringsavtal,som behandlar rättsförhållandet mellan försäkringsgivare och försäkringstagare,f,n, ses över av försäkringsrätlskommittén (Ju 1974:09). 1 ell delbelänkande(SOU 1977:84) Konsumenlförsäkringslag har kommittén föreslagil en särskildkonsumenlförsäkringslag. Förslagel innehåller tvingande beslämmelser tillförsäkringslagarnas skydd. Vidare föreslås en uiökad villkorsgranskning, sombl.a. avser alt tillgodose försäkringstagarnas inlresse av en ändamålsenligförsäkring. och har i engemensam skrivelse hemställt atl bestämmelserna i omkoncessionsvillkor och om räll att driva försäkringsrörelse tillsammans medannan näringsverksamhet blir föremal för ulredning. Med hänsyn lill denutveckling som den svenska försäkringsmarknaden har undergått på de somkoncessionsreglerna i FL har lillämpals bör prövningen av koncessionsansökningarnu bygga på delvis andra kriterier . Enligt skrivelsen börinlernalionella förhållanden beaklas i samband med behovsprincipens tillämpningi mot bakgrund av svenska försäkringsbolags alll vanligareullandsetableringar och det alll siarkare önskemålel från m.fl. omatt etableringsrätlen bör vara ömsesidig. När del gäller förbudet förförsäkringsbolag att ulan särskilda skäl driva annan rörelse änförsäkringsrörelse framhålls alt ocksä det omvända förhållandet bör analyseras,nämligen om del är lämpligt all svenskl eller utländskt företag vid sidan avsin huvudsakliga verksamhet ocksä driver försäkringsrörelse, l.ex. genom de påsenare tid i tillkomna s.k. captivebolagen. Dessa bolag driveråterförsäkringsrörelse endast i fråga om risker inom en koncern. I skrivelse har försäkringsinspektionenföreslagil atl en utredning tillsätts för en allmän översyn avlillsynslagsliflningen och försäkringsinspektionens uppgifler, arbelsformer ochorganisalion. En huvudfråga bör vara omfattningen av statliga regleringsinsatserpå försäkringsområdet och konsekvenserna av vald ambitionsnivå förinspektionens personalstyrka och organisalion. Inspektionen hänvisar lill allriksrevisionsverket (RRV) i en revisionsrapport har förordalen utredning av försäkringsinspektionens verksamhet. I rapporten gör RRV densammanfattande bedömningen att tillsynsarbetets inriktning och metoder böromprövas med utgångspunkt i bl.a. en analys av försäkringstagarnas ochsamhällets behov liksom av försäkringsbranschens utveckling. Inspeklionen börenligt RRV bl.a. sludera förelagens marknadsstralegiska överväganden och derasförsäljningsmeioder. Vidare efteriyser RRV slörre insalser i fråga omkonsumentupplysning och kontroll av skadereglering. Inspektionen anför vidare atl konsekvenserna förinspektionen av en sådan utökad villkorsgranskning somförsäkringsrällskommittén har föreslagil bör närmare utredas. Andra frågor harockså aktualiserats , l.ex. kraven på konsolidering inomförsäkringsrörelse, vilket har samband med lagstiftningsarbetet inom EG medetableringsfrihelen som bakgrund. DelllE:l Skr 1979/80:103 186 har lagil upp frågan om alt inrätta enlekmannastyrelse i försäkringsinspektionen. Näringsulskollel anförde ibelänkande (NU 1977/ 78:57), som godkändes av , all del är motiveratalt försäkringsinspeklionen förses med en lekmannastyrelse och atl fråganborde las upp lill prövning i lämpligt sammanhang. Frågan har ocksåaktualiserats av försäkringsinspektionen och RRV. Slutligen har () i skrivelsetill regeringen hemslälll om en översyn avförsäkringsbolagens anskaffningsverksamhel, dvs. försäljning av försäkringar.Därvid borde särskilt övervägas om försäkringsmäklare skall få möjlighet altverka på den svenska marknaden. Del har gått snarl en översyn gjordes avreglerna om de grundläggande förutsättningarna för försäkringsrörelse i värtland. Med hänsyn lill de viktiga inhemska förändringar och den inlernalionellautveckling som har skett och pågår inom försäkringsbranschen samt mol bakgrundav samhällsutvecklingen i övrigt anser jag alt del nu är motiverat atllillkalla en kommitté med huvuduppgift all undersöka i vad mån del finns skälatl ändra de principiella krav som gäller för försäkringsrörelse i Sverige.En utgångspunkt skall därvid vara atl all försäkringsrörelse skall drivas underkonkurrens och på så långt möjligt lika villkor. En annan viktig uppgift börvara att behandla frågor som rör den offentliga tillsynen överförsäkringsverksamhel, därvid särskild hänsyn bör tas till ulvecklingen undersenare år på del konsumentpolitiska områdel. Vår marknadsekonomi bygger på att olika förelag ikonkurrens med varandra bjuder ul sina varor och ijänster. Konsumenterna färdärigenom möjlighet att välja de produkter som till kvalilet och pris bäslmoisvarar deras behov. Det förutsätter emellertid också atl myndigheterna genomlagstiftning och andra generella regler drar upp de ramar inom vilkamarknadens parter får verka. På vissa områden hardel, av sociala eller andraskäl, ansetts motiverat att därutöver ingripa med mer delaljerade regler ochsärskild kontroll, l.ex. för att stärka de enskilda konsumenternas ställning.Sådana ingrepp kan dock i prakliken ofta hämma konkurrens ochproduktutveckling. Regleringar medför också kosinader och en ökad byråkrati.Med hänsyn till vad jag nu har anförl bör en ingående lagreglering och kontrollav viss verksamhet endasl lillgripas om starka motiv föreligger. Påförsäkringsområdet finns i flera avseenden sådana särskilda skäl. Det är l.ex.av slor betydelse för allmänheten att de bolag som verkar på marknaden har entillräcklig soliditet för att kunna infria sina försäkringsåiaganden. Vidprövningen av behovet av olika regler i fråga om kontroll och tillsyn börkommittén emellertid beakta de allmänna synpunkter som jag nu har berört. I fråga om utredningsuppdraget och arbetets närmareinriktning vill jag anföra följande. Soliditelsprincipen innebär atl försäkringsbolagens soliditetbör vara sådan atl de allfid kan fullgöra sina förpliktelser motförsäkringstagarna. I FL kommer principen lill uttryck bl.a. genom regler omfondbildning och placering av tillgångar. Försäkringsbolagens soliditet måstesjälvfallet också garanteras. Placeringsbestämmelserna har nyligensetts över av kapitalmarknadsulredningen (Fi 1969:59) som har lagt fram vissaändringsförslag i sitt slutbetänkande (SOU 1978:11) Kapitalmarknaden i svenskekonomi. Placeringsreglerna bör därför inle omfattas av den nya utredningensuppdrag.