prop · G3031 · 1979-12-31 00:00:00 — Elt kravlösl erbjudande avhjälp kan ibland uppfattas som likgiltighet för enskilda människors problem,Däremol är det för socialarbelaren en tidskrävande och påfrestande arbetsmetodatl engagera sig i olika människors livssilualion och aktivera dem i enförändringsprocess, som enligl portalparagrafens värderingar syftar till atlfrigöra och ulveckla de enskildas egna resurser. delar utredningensuppfattning alt insalser för den enskilde skall ulformas och genomförastillsammans med honom. Kommunen vill emellertid understryka svårighderna i altgenomföra en insals. där klient och socialarbelare har olika uppfattningar ochdär klienlens självbe-slämmanderätl måsle respekteras. kräveransvarskänsla och omdöme hos socialarbelaren och ulbildning ibehandlingsarbele. Varu kommun menar att man får akta sig för all ha en alltförslor övertro på socialvårdens möjligheler all lösa alla problem genomfrivillighet. påpekar all det är väsenlligl all vårdlagaren iså slor ulslräckning som möjligt behåller ansvaret för sin silualion. Samtidigtsom ger en rält lill bislånd så får detta bislånd inle geskravlösl. Prestalionskrav bör slällas på den enskilde efler dennes förmåga.Förbundel anser del också angeläget atl man vid val av stöd ochbehandlingsformer ocksä tar hänsyn lill socialarbetarnas situation. Denanställde skall inte behöva underordna sig vilka silualioner som helst för altden enskilde skall få en fullständig frihet att välja service. Exempelvismåsle hänsyn tas till socialarbetarens arbetsmiljö. Förbundet anser del därförväsentligl alt ansvaret för socialarbelarnas arbelsmiljö påtalas och all ävenservicdagarna här av olika anledningar måsle göra vissa avsleg från rälien attfrilt välja service. leder enligl förbundels mening inle till enförsämrad relalion mellan socialarbetare och servicdagare, snarare kanrelationen härav för båda parter upplevas som mer äriig och att beroendet ärömsesidigt. menar allmöjligheten all efterfråga enstaka sociala fiänsler och avvisaerbjudanden om andra insatser speglar en inslällning som i olika sammanhangkommer lill ullryck i belänkandel och som. tilldelarsocialljänslen rollen all tillhandahålla kunden vad kunden efterfrågar. Frågaär enligl kommunen om inle ulredningen alllför onyanserat och med förankring iåskådningar som under ulredningens arbele hunnil modifieras, säiler uppkravlöshden som ideal. 1 alla mänskliga sammanhang, arbelsliv och föreningsliv,äktenskap, trafik och affärer, bygger växelverkan mellan människor påömsesidigt godtagna, uttalade eller underförstådda normer, solidaritetskravoch förväntningar. Att inom socialljänstens ram nedklassa ömsesidighetenbelyder alt man samlidigl nedklassar de människor man har all göra med. Inomdagens socialvård har ju behandlingsarbelel. inle minsl inom den friviUigainstitutions- Prop, 1979/80:1 161 vården, i mycket hög grad kommil all betona den ömsesidigasolidariteten och bestämda krav som individen måste acceplera. Betoningen avsocialljänslens serviceinriklning får enligt kommunen t.ex. inle innebära skyldighetalt för aU göra klienten lill viljes medverka till åtgärder som från behandlingssynpunktbedöms olämpliga. Sveu hovrätt delar inleuppfallningen all ål den hjälpsökande skall överlämnas en sä långl gåendebeslämmanderäll som ulredningen länkl sig. Liksom hiuills bör del få ankomma påden eller dem som har ansvarel för socialvården - socialijänsleman ellersocialnämnd - all från fall lill fall bedöma vilka ålgärder som lämpligen börsällas in. All del därvid gäller all försöka vinna den hjälpbehövandesförtroende och hos honom väcka en samarbelsvilja anser hovrällen klarl. Men iyllersla fall måsle den som "har del yllersla ansvarel för all de somvistas i kommunen får del slöd och den hjälp som de behöver" också ha inlebara möjlighet ulan även skyldighel all i enlighel med della ansvar beslämma omhjälpålgärd. Hovrällen finner emellertid all ulredningens ullalanden närmaslinnebär all socialljänslen befrias från alli ansvar ulöver skyldighel alleffektuera beslällningar. konslalerar allulredningens uigångspunkl har varil au skapa regler för en socialvård som sålångt möjligi är grundad på frivillighei från den hjälpbehövandes sida ochbyggd på ell förtroendefullt samarbele mellan hjälpsökande och social myndighelsamt med sä få inslag av ivång som möjligi. Slyrelsen kan i och för sig deladenna grundläggande uppfattning i fråga om inriklningen av det sociala arbetet.Denna uppfattning får dock inle ensidigt av vårdideologiska moliv drivas sålångl all andra skyddsvärda samhällsinlressen hell skjuls i bakgrunden.Polisen är del samhällsorgan som yllerst bär ansvarel för alt allmänhelens kravpå säkerhel lill liv och hälsa blir tillgodosedda. För all kunna lösa dennauppgifl på eu godtagbart sätl måsle polisen ha möjlighet all i vissa fall ulövatvång mol bl. a. missbrukare av skilda slag, vilka ulgör en fara för sinomgivning och som inle kan förmås all på frivillighelens väg söka behandlingför silt missbruk. Polisens rätt atl utöva Ivång måsle vara stadgad i lag ochså entydigt ullryckt all någon ivekan om dess tillämpning inte föreligger.Polis-arbdels särskilda beskaffenhet innebär atl skilda uppfallningar kan uppkommaom vilka inlressen som bör ges företräde i del sociala lagsliflningsarbeiel -den hjälpsökandes möjligheler all erhålla frivillig anonym behandling ellerandra personers, l. ex. familjemedlemmars krav på och effektivtskydd för sin personliga säkerhel. Den avgörande avvägningen av dessamolsiående inlressen måsle träffas av lagstiftaren. Enligl rikspolisslyrelsensuppfattning har utredningen överskattat samhällels möjligheler all få framförallt missbrukare av olika berusningsmedel att frivilligt söka vård för sitlmissbruk. Slyrelsen anser även att den viktiga frågan om samhällelsmöjligheler all ingripa med Ivång i vårdärenden och vilka myndigheter som iframtidens samhälle bör la befallning med sådana 11 1979180. Prop.1979/80:1 162 ärenden inle fäll den ingående behandling som är nödvändig.En undersökning och Ulvärdering av dessa betydelsefulla frågor framslår därförsom nödvändig. Sällskapet Länkarnas riksförbundmenar all socialutredningens förslag att all vård av missbmkare skall grundaspå frivillighet innebär all socialvården och dess Ijänslemän kopplas borl frånde verkligl "besvärliga" fallen - alliså de som vägrar frivlligvård.Därmed kommer den för ändamålei bäsl ulbildade yrkeskåren alt i huvudsakuppehålla sig vid de välmotiverade och lerapibejakande medan de sämsl slälldaoch därmed bäsl behövande hänvisas till polisiära och kriminalvårdandeutmärker. Förslagel framstår som ogenomtänkt i synnerhet som skaran avförändringsmoliverade endasi utgör en försvinnande lilen del av den lolalaavvikargruppen. Majorileien varken vågar eller orkar knyla an lill denfrivilliga vården. Del siörsla iniressel i vårdplaneringen måsle därför läggaspå de slora, lunga och vårdskepliska grupperna. En minoriiel av frivilliga fårenligl förbundets mening inle bli normgivande för uppbyggnad av den framlidavården. Remissinstanserna godtar vadulredningen anför i detla sammanhang. kommim anser dock alt principen omnormalisering för del innebär en viss begränsning iambilionshänseende. Enligt kommunens mening blir följden av all en socialmyndighet tar initiativ till service eller ingripande, dvs. i praktiken går ini närmiljön och verkar i stället för enskilda atl della upplevs som ensärbehandling av både den enskilde individen och av hans omgivning.Socialvårdens erfarenheler härvidlag ger så klara signaler, all detta måste taspå allvar. Kommunen menar all normaliseringsprincipen därför är synnerligensvår all förverkliga inom del område som vanligen benämns socialtbehandlingsarbele. 11.5 Principer för vård utom det egna hemmet Principerna om konlinuiiel ochfiexibililel lillsiyrks eller lämnas ulan erinran av remissinstanserna. kommun vill dock framhållaalt principen om personkontinuitet i behandlingsarbetet motsägs av denrörlighet som vårt samhälle uppvisar. Socialarbelare, vårdpersonal elc. bylerIjänsl, skaffar annat arbete, flyttar osv. precis som andra arbetstagare. Somexempel anför kommunen. De 18 tjänster som svarar förbehandlingsarbetet på i innehades av 38 socialarbetareunder , dvs. i genomsnitt mer än två socialarbelare per tjänst. Endastnio tjänster kan uppvisa förutsättningar för kontinuitet i den meningutredningen förelräder. Ändå är inte semestervikarier eller vikarier vidlängre tids sjukdom inräknade. Prop.1979/80:1 163 detla in blir resultatet över 50 handläggare på artontjänster under della år. Förhållandel torde inle vara unikt för . Kommunen menar atl man då delgäller konlinuileien socialarbetare-klient inte bör utgå från att denna ärregel ulan undantag. Det är därför inte realistiskt all planera och bygga uppbehandlingsinsatser inom som förutsätter konlinuilet i dennamening. Remissinslanserna ansluler sig överlag även lill närhelsprincipen. Behovel aU i vissa fall göra undanlag fråndenna princip diskuteras dock i flera remissvar. Lånsstyrelsen i länmenar atl del kommer all bli synnerligen svårl för de slora kommunema all finnafamiljehem om närhetsprincipen drivs för hårt. Närhetsprincipen kan enligtlänsslyrelsens mening inle diskuleras generellt. Genom allmänna uttalanden omdenna princip kan det föreligga risk för atl man glömmer vad som egenlligen ärbäsl för barnel. Man måsle också beakta fosterföräldrarnas behov av lid ochandrum för atl etablera konlakt med barnel innan de kan la sig an föräldrarna. anser attsocialvården fullt medvetet bidrar till "dåliga" placeringar avbarn och vuxna utanför det egna hemmel, i fosterhem och institutioner av olikaslag. Placeringarna är "dåliga" på det sättet att man redan frånbörjan vet att man genom att flytta människor till avlägset belägna fosterhemeller institutioner närmasl omöjliggör normal konlakl med klienten och dennesnärmaste miljö liksom den kontinuitet socialvården i övrigt eftersträvar ibehandlingsarbetet. 1 dessa fall väljer oftast socialvården det minsl onda avtvå onda ting. Del går av någon anledning inte att fortsätta hjälp- ochstödarbetet i det egna hemmet, utan någon form av separation måste till. Oftaförgäves söker man då efter foslerhem eller i förekommande fallinstitutionsvård i klientens närmaste miljö. Kommunen betonar alt socialvårdenaktivt måsle verka för att tillskapa nödvändiga behandlingsresurser så näramänniskors egen miljö som möjligt. Kostnadsansvar och huvudmannaansvar fördessa behandlingsresurser måsle enligl kommunens mening bli föremål för närmarestudier. understrykeratl fördelarna med närhetsplaceringar är uppenbara och uppger alt kommunens socialförvaltningunder försökstiden med del s. k. Skåneprojektel i slor ulsträckning placeratbarn i kontrakterade familjehem inom kommunen i slällel för som tidigare ibarnhem på annan ori. Närheten har dock i vissa fall också inneburil problemgenom att tidigare nedbrytande miljö och kamratkontakter varit alllför lättaatl nå. Sådana konsekvenser av närhetsprincipen måste enligt kommunens meningbeaklas bl. a. i diskussionerna om ändral huvudmannaskap för vissavårdinstitutioner. anser att manbör värna om närhetsprincipen så långt möjligt. Man måsle dock kunna erbjudaklienierna behandling långt ifrån hemorten. Missbrukare kan behöva vistas i engiftfri miljö ulan fres- 1979/80:1 164 telser att skaffa sig del begärliga preparalet; ungdomar,som på annat sätl har kommit snett i tillvaron, kan behöva definitivtmiljöombyle. Liknande synpunkter förs fram av bl. Fosterföräldrarnas rik.sförbundintar en mera kritisk inställning lill närhelsprincipen och menar all denna ärIvivelaklig. Inom fosterbarnsvården kan den enligt förbundets mening varadirekl skadlig för ell barns positiva utveckling. Förbundel påpekar allomhänderlagande ofta har skett på grund av del biologiska hemmets oförmåga alltillfredsställande klara barnels vård och foslran och frågar sig om debiologiska föräldrarna då, genom sin närhel. skall ges slora möjligheler alläven i fosterhemmet negaiivi påverka sina barn. Den ökade belastning somfoslerhemmel härvid ulsälls för kan ävenlyra barnels foslran och vård,särskill som kommunerna i allmänhel inle släller några hjälpresurser lillförfogande. Förbundel framhåller också alt barn och ungdomar medmissbruksproblem kan fara illa av närhetsprincipen. Förbundet påpekar vidareall normaliserings- och närhetsprinciperna används som slöd för alt i dellängsla hålla barn och ungdomar kvar i del biologiska hemmet, gärna med hjälpav insalser från familjeterapeuter, vilka är "på model". Atl dessaterapeuter ofla saknar ulbildning och kunnande all klara problemen bortser manlyvärr ifrån. Fosterhemmen får ta hand om ungdomar, som på dettasätt alltför länge kvarhållils i ell olämpligt hem. Atl då"reparera" de ofla djupgående störningar som erhållils under lång lidkan enligl förbundel vara näsl intill omöjligi. 11.6 Planering av behandling De remissinstanser som yllrar sig ifrågan betonar viklen av en sådan behandlingsplanering som ulredningenföreslår. menar altuppgiften atl beskriva och analysera problem, förväntade effekter och resultattorde vara en nödvändig del av arbetet med att ulveckla de sociala metoderna. I lån anserall man som grund för den behandlingsplanering som förutsälls bör analysera deförväntade effeklerna av olika ålgärder för all det bäsla alternalivel skallkunna väljas. arbelssäll kräver all socialarbeiel omsimklureras.Handledning och vidareulbildning av socialarbelarna erfordras också enliglkommunens uppfaUning. Länsslyrelsen i år avuppfattningen all behandlingsplanering som är direkl individinriktad börstödjas upp av konkretiserade mål och delmål för rehabiliteringen samt allbehandlingsplan skall vara obligalorisk för varje enskill fall. vill underslrykaall måste lägga upp långsiktiga behandlingsplaner och all övrigasamhällsinsatser, t.ex. ar- 1979/80:1 165 belsmarknadsorganen, solidariskt måste ställa upp och lasill ansvar för att den enskilde skall känna det moliveral all ingå i enbehandlingsaklivitet. påpekar all maninom kommunen har pröval syslemalisk behandlingsplanering som en melod för allunderiälla medverkan från klientens sida och samverkan mellan olika organ.Försöken, som inleddes inom försöksverksamheten Social samverkan,vidareutvecklas nu inom del s.k. SI B (Samverkan ibehandlingsarbele). Kommunen uppger atl i sin sammanfallanderapport över försöksverksamheten med social samverkan drar följande slulsalserom metoder för utveckling av samverkan i individuelll behandlingsarbete. Etl geografiskt avgränsal område bör utgöra bas. De organ och den personal som hardirektkontakten med klienterna eller som har tillgång till behandlingsresurserbör permanenl eller tillfälligt ingå i samarbetsgrupper. Formerna för samverkan börulvecklas av personalen och ses som en fortlöpande process för utveckling avarbelsmeloder. Ett ärendes omfattning och art böravgöra en samarbdsgrupps sammansältning endast den personal som är berördbör della. Om syftet är ömsesidig informalioni fiera ärenden , bör den personal delta som kan ge eller bör mottainformation. Den melod för behandlingsplaneringsom redovisas i rapporterna bör kunna utnyttjas som underlag för utveckling aven gemensam behandlingsplan. Formerna för klientens medverkanoch medansvar måste fortlöpande diskuleras. Ingen planering får ske utanklientens direkta eller indirekta medverkan. Något organ och någon medarbetarehos detta måste åta sig alt svara för samordningen av gruppens arbele ochfungera som "molor" i utvecklingsarbetet. Gemensamma utbildningsinsatser somintroduktion till och fortlöpande stöd för samarbelsgruppen bör ingå som eninlegrerad del i personalens fortbildning. Systematisk behandlingsplaneringingår i den del av SIBA-projeklel som är inriklad på utveckling av metoder idet individuella behandlingsarbelel. I anslulning härtill syftar projektetockså lill all finna en basorganisalion för samverkan på primärvårdsnivå.Parallelll sker inom kommunen en successiv anpssning till beslutad gemensamdistriklsindelning. Denna indelning avser primärkommunal, landslingskommunalsaml slallig verksamhel på del sociala och medicinska oiurådel. Genom dengemensamma geografiska indelningen underiättas samverkan i de olikadistrikten. Inriklningen av försöksverksamheten ligger sålunda väl i linje medden utveckling av det sociala arbetet som utredningen anger. Erfarenheternahittills visar att en sådan förändring av det sociala arbetet innebär enprocess, som både lar lid och kräver belydande utbildningsinsatser. Inte minstmåste beaklas de olika synsäu och värderingar i fråga om det sociala/medicinskaarbelel som av naturiiga skäl finns bland de många olika yrkesgrupper som haratt samverka. och kommuner årpositiva till samverkan i arbetslag vid behandlingsplaneringen men villframhålla atl inrättandet av arbetslag 1979/80:1 166 kräver en långlgående anpassning inle enbarl avsocialljänslens utan även av hälso- och sjukvårdens organisation ocharbelsformer. framhålleratt utvärdering av behandlingen är ell eflersall område. I samband medbehandlingsplanering bör man parallelll ularbela ulvärderingsinslrumenl ochkontinuerligt utvärdera arbetet. Förbundel menar alt della på korl sikl gagnarden pågående verksamhelen och på lång sikl blir det minsl kostnadskrävandesällel atl förnya och effektivisera . JO nolerar med tillfredsställelseall utredningen så kraftigt underslryker vikten av att en behandling planerasomsorgsfullt och bl. a. omfallar analys av vilka förändringar som eftersträvasoch av de förväntade effeklerna av olika handlingsalternativ. I JO:s verksamhethar del förekommit en hel del fall där socialförvallningar vidtagitvårdåtgärder till synes närmast för all "någol måsle göras".Frånvaron av långsiktig planering har ofla kommil lill ullryck i ryckighd,onödiga omfiyitningar av barn osv. JO vill därför inslämma i ulredningensöverväganden på denna punkl, och i del sammanhängd även framhålla viklen avall behandlingsplanen och de överväganden som föregåli uppräliandd av planendokumenleras så all della malerial kan las tillvara i del forlsalla arbelel. 12 Stöd- och hjälpinsatser i hemmet 12.1 Stöd och hjälp i hemmet Remissinslanserna slöderulredningens uiialande alt man så långl möjligt skall respektera den enskildesönskan au bo hemma och inle avskära de kontakter som han i regel har där. Dådet gäller barnens silualion påtalas emellerfid i flera remissvar all dennaprincip inle får drivas så långl all barnens räll lill skydd och hjälp kommer ifara. Åtskilliga remissinsianser uppehåller sig vid del utbud av socialafiänsler som krävs för all enskilda vårdbehövande skall kunna bo hemma. slår faslall ju bällre och mer varierade insalser som kan göras desto slörre bordemöjlighelerna bli all undvika mera ingripande ålgärder. kommun vill framhålla allsocialljänslen måsle ha lillgång lill många och rikl differentierade slöd- ochhjälpåtgärder. Det melodulveck-lingsarbde som bedrivils inom områdelhar varit relativt begränsat och endast undanlagsvis skell med slalligl slöd.En ökad slallig satsning på utveckling av meloder för individinriklade insalserefterlyses därför av kommunen. TCO och socionomförbiindser del som direkt betydelsefullt all slöd- och hjälpinsalser har som primäruigångspunkl all den enskilde skall kunna bo kvar i sitl egel hem och sinnormala miljö. Av del skälet anses ulbyggnaden av barnomsorg, social hemhjälpoch friiidsverksamhel särskill Prop.1979/80:1 167 Dessa funktioner bedöms ha slor belydelse också idel individinriklade arbelel. Föruiom dessa allmänl förebyggande insalser börman enligt dessa bada remissinsianser ocksä vidareutveckla hemma-hos-arbeie,slödfamiljer, dagcenlraler elc. Dessa ftmklioner nämns som exempel på områdendär personal- och resurskrävande ulvecklingsarbcle måsle genomföras. -Liknande synpunkler förs fram av bl. a. SACOISR. och kommunersaml Rik.sförbundel för hjälp ot lukemedelsniissbruku-re. Även belönar all principen om siödinsalser inom hemmet är vikligl ochall den fordrar ell väl ulbyggl näl för hjälpinsatser för olika målgrupper.Enligl förbundels mening måste försöksverksamhet av olika slag undersiödjas,Förbundel påpekar all familjebehandling lordrar väl utbildad personal somterapeuter och au handledar-behovel måsle tillgodoses. Förbundel vill ävenframhålla nödvändighelen av all man skyddar den enskildes och familjensinlegrilel vid valel av vårdform. Skolöverslyrelsen konslalerar allresursen "hemma-hos-lerapeuler" har ökal inom några kommuner ochuppger all erfarenhelerna av denna verk-samhelsform är goda från skolans sida.Slyrelsen framhåller vidare all en annan stödform, kallad"vuxenkamral" också har prövals. Denna stödform innebär, all envuxen uianför familjen, . blivande förskollärare eller fritidspedagoger,regelbundel sammanlräffar med barnel och familjen. Erfarenhelerna av dennaverksamhel är också positiva. Slutens invandrarverk betonar medulgångspunkt från invandrarnas situation att en förutsättning för atl slöd-och hjälpinsatser i hemmel skall ge önskal resultat är en ökad salsning påutbildning av tvåspråkiga personer för hemma-hos-insalser av olika slag. Verketmenar att tvåspråkiga hemvårdare är av stor betydelse för en invandrarfamilj,om en i vanliga fall hemarbelande förälder på grund av sjukhusvistelse eller avannat skäl måste ersättas av hemvårdare. i länansluler sig till ulredningens uppfaUning om förskolans och fritidshemmensbetydelsefulla roll i del förebyggande arbetet och anser att förebyggandeålgärder bör breddas på alla nivåer. är också av uppfattningenatt hemma-hos-arbete som stödinsats kan vara ytterst värdefull om den är rällorganiserad. Man bör dock enligt vara medveten om att detta är enmycket ingripande insats i en familj, som ställer stora krav på samtligaparter. - Förslaget om att engagera stödfamiljer bedömer länsslyrelsen somdåligt underbyggt. Då denna behandlingsform är relalivi ny hade del enligllänsstyrelsens uppfaUning varit av värde om utredningen hade redovisaterfarenheter av de försök som pågåU, t.ex. Skåneprojektel. Uppsalu kommun menar att de formerför stöd- och hjälpinsatser i hemmet som utredningen beskriver utgör ensammanställning av de bästa föresatser som finns i dagens socialvård. Detmåste enligt kommunen under- 1979/80:1 168 strykas hur vikligl del är all del finns väluibildadefamiljelerapeuter lör all kunna ge den hjälp som behövs. Vidare bör del ske enkraftig utbyggnad av den barnpsykialriska värden och ett fast samarbeleutvecklas med . vidStockholms universilel vill poänglera ulredningens uppfaUning alt de människorsom behöver hjälp eller slöd i första hand skall ges dylikt slöd utanomhändertagande för inslilulionsvård och menar all slödsamlal och terapi i såslor ulslräckning som möjligi bör ges i klienlens hem eller i en hemliknandemiljö. framhåller allhemma-hos-arbetel inte bara har ulvidgals i fierakommuner ulan aU del dessulom har utvecklats. Man har kunnal göra upp enläroplan som redan tillämpats. I många kommuner finns del dock fortfarandehemterapeuter som inle bara saknar utbildning utan dessulom saknar kompetenthandledning. Förbundet påpekar all arbelel - om del bedrivs på ett sådant sätt- kan leda lill all sociala missförhållanden döljs och konserveras hosfamiljerna och alt terapeuten utsätts för onödigt slitage. Kommunerna bördärför enligt förbundets mening organisera hemma-hos-arbetel så atthemterapeuterna ges möjlighel till regelbunden handledning och adekvatutbildning. Förbundet vill vidare framhålla viklen av alt man kontinuerliglmäter effeklen av behandlingen. Man måste enligl förbundet vara uppmärksam pårisken av atl det kan föreligga dolda missförhållanden, t. ex. barnmisshandel. Föreningen ansluler sig tillutredningens förslag men vill peka på ett för många kommuner betydande problem.Efterfrågan på barnvårdare stiger i stort sett i takt med utbyggnaden av daghemoch fritidshem trols de förbättrade förmånerna inom föräldraförsäkringen.Trots de speciella rekryleringskampanjer som bedrivs har det ofla inle varitmöjligt att få tillräckligt med personal till verksamheten.