prop · G303103 · 1979-12-31 00:00:00 — Utredaren bör hålla fortlöpande konlakt med företrädare förolika sammanslutningar av allmänningar. Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jagatt regeringen bemyndigar chefen för att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att göra enöver.syn av lagstiftningen om häradsallmänningar och allmänningsskogar iNorrland och , att besluta om sakkunniga, experter och annat biträde ålutredaren. Vidare hemställer jag att regeringen föreskriver allkosinaderna skall belasta tionde huvudtitelns kommittéanslag. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. 355 Kommittéer: Delll Jo:5 Utredning om organisation och finansiering av djurenshälso- och sjukvård Departementschefen, statsrådet anför. Det finns flera skäl att överväga om nuvarandeorganisation och finansiering av djurens hälso- och sjukvård är den mestlämpliga i alla avseenden. Jag vill inledningsvis erinra om de sloraförändringar inom animalieproduktionen som har skett och beräknas ske iframtiden. Mycket talar för att den framtida utvecklingen inom detta områdekommer att ställa nya och ändrade krav i fråga om djurens hälso- och sjukvård.Bl.a. gäller detta behovet av epidemiologiska analyser saml utrednings- ochrådgivningsverksamhet på besättningsnivå. Den slatliga distriktsveterinärorganisationen fungerar iallmänhel till djurägarnas belåtenhet och ger möjlighet till goda personligarelationer mellan djurägare och veterinär. Anställningsformen har hitfillssfimuleral fill en hög servicenivå. De klagomål som framförts på den velerinäraservicen förknippas i allmänhet med att man lokalt anser att tilldelningen avdistriktsveterinärtjänster är otillräcklig. Distriktsveterinärerna är framför allt engagerade iakutsjukvård av enskilda djur. I vissa delar av landet är antalet utfördabehandhngar per veterinär mycket högt. En stor del av dessa ingrepp är avrutinkaraktär. Hästhållningen i har genomgått stora förändringar. som det totalahästantalet ökat har en förskjutning skett mot en starkt ökad andelsporthästar, framför allt rid- och fritidshästar. Från ägarhåll riktas kritikmot den nuvarande velerinära servicen på hästområdet. Man anser att det sedanåtskillig tid är svårt atl få behoven tillgodosedda. Den kritik och de problemsom framförs är i mycket desamma inom alla grenar av hästhållningen. Behovet avambulerande vård anses sålunda dåligt tillgodosett på flera håll. Manefterlyser därför hästkunniga distriktsveterinärer med uttalad skyldighet attbehandla hästar. Mycket talar för att den ambulerande hästsjukvården i förstahand skall handhas av samma veterinärer som är verksamma inomanimalieproduktionen. Att ha en särskild organisation för den ambulerandehästsjukvården torde inte vara rationellt. Det förtjänar i detta sammanhangframhållas att AB Trav och Galopp beslutat att inrättaspecialistpolikliniker vid vissa av landets travoch galoppbanor. Dessa tordekomma att utgöra elt värdefullt komplement till den ambulerande hästsjukvården. När det gäller sällskapsdjuren vill jag erinra om attriksdagen uttalade atl den statligadistriktsveterinärorganisationen i första hand skall tillgodose det behov avvård som föreligger för animalieproduktionens djur (prop. 1973:178, JoU1973:51, rskr 1973:378). framhölls emellertid betydelsen av attdistriktsveterinärorganisationen utformades på sådanl sätt atl utrymme skapadesför behandling och vård även av sällskapsdjur. Detta ansågs viktigt särskiltinom glesbygderna, framför allt i inland. I propositionen framhöllsockså att den nya veterinärdistriktsindelningen utformats på sådant sätt attutrymme bör finnas för behandling och vård även av sällskapsdjur som l.ex.blivit utsatta för trafikolyckor och andra olycksfall. Det har emellertid visatsig att skillnaderna vad gäller distriktsveterinärernas skyldigheter i frågaom Del II Jo:5 Skr 1979/80:103 356 animalieproduktionens djur resp. sällskapsdjur ochsporlhäslar i vissa fall har skapat oklarheter och problem. Härtill kommer atlkravel på veierinärvård av sällskapsdjur ökal myckel kraftigloch alt dislriklsveterinärorganisationen inle är dimensionerad för alltillgodose behovet av hälso- och sjukvård i fråga om sällskapsdjuren annal än ibegränsad omfallning. För atl tillgodose denna vårdsektor behövs privatpraktiserandeveterinärer, välutrustade veterinärpolikliniker och djursjukhus. Jag vill understryka alt verksamhelen vid djursjukhusenulgör elt värdefullt komplement till den övriga djursjukvården i landel. Viddessa finns de bäsla diagnostiska och terapeutiska resurserna samt möjlighetertill stationär vård. Djursjukhusen fungerar som remissinstanser men fyllerockså en viklig funktion genom den jourljänst som bedrivs vid dessa. Värdefullför djursjukvården i sin helhet är också den veterinärmedicinska kunskap somgenom djursjukhusens specialutbildade veterinärer förmedlas defållar-betande veterinärerna. Jag är angelägen att framhålla atl ävenkvalificerade diagnostiska uiredningar och behandlingar kan ske utan att djurenunderkastas en dyrbar stationär vård. Det är enligt min mening viktigt att slå fast att slörsiamöjliga del av djursjukvården både vad gäller animalieproduktionens djur samlsällskapsdjur och sporthästar bör ombesörjas i öppen vård. Denna vårdform är iallmänhet billigast som djurägarna ofta finner det praktiskt ochtidsbesparande atl ha tillgång till en närservice med en etablerad personligkontakt. Jag vill också erinra om den kritik som riktats motdistriktsveterinärernas anställnings- och arbetsförhållanden. Det finnsnaturliga förklaringar lill delta missnöje. Med nuvarande anställningsform ärdet l.ex. inle möjligt att ge distriktsveterinärerna en reglerad arbetstid.Vissa reformer som under senare är genomförts på arbetslivets område avseendearbetstidsförkortning, deltidstjänstgöring, föräldraledighet,dellidspensionering m.m. är svåra alt tillämpa inom den nuvarandedistriktsveterinärorganisationen. Svårigheler föreligger också atl skaffavikarier vid tjänstledighet för distriktsveterinärer. För att förbättradistriktsveterinärernas arbetssituation har bl.a. framförts önskemål ominrättande av flerveterinärstationer. Staten bidrar i inte oväsentlig utsträckning till attläcka kostnaderna för djursjukvården i landet. Kärnan i den statligaverksamheten inom området utgörs av distriktsveterinärorganisationen.Sammanlagda antalet distriktsveterinärer är f.n. ca 300. Central myndighet fördistriklsveterinärorganisatio-nen är lantbruksslyrelsen som också har ansvaretför de särskilda åtgärder som samhället måste sätta in för bekämpande avsmittsamma husdjurssjukdomar. Lanlbruksnämnderna svarar för viss del avpersonaladministrationen inom distriktsveterinärorganisationen. Regionall svarar länsveterinären enligtlänsveterinärinstruktionen för att vad som föreskrivs om epizootibekämpandetiakttas. Länsveterinären är vidare chef för länsvelerinärorganisationen sombl.a. har all samordna åtgärder mot husdjurssjukdomar. Antalet länsveterinärerär ca 30. Huvuddelen av verksamheten vid statens veterinärmedicinskaanstalt (SVA) har anknytning till djurens hälso- och sjukvård. Anstaltenbedriver forskning och upplysningsverksamhet på dessa områden, utför veterinärmedicinskadiagnosfiska undersökningar åt utomstående och tillverkar vidareveterinärmedicinska preparat för försäljning. Till statens insatser fördjursjukvård hör också verksamheten vid stadiga 357 Kommittéer:Jordbruksdepartementet Del II Jo:5 Sådana finns inom Sverigeslantbruksuniversitet dels i , dels i () saml vid slatenshundskola i . Slutligen bidrar siaten till vissa kosinader fördjursjukvård för avlägset boende djurägare. Slatens totala utgifler för djurens hälso- och sjukvård ärsvåra atl beräkna. En uppskattning ger dock vid handen alt området lordebelasta slatsbudgelen med 80-85 milj. kr. av vilka ca 10 milj. kr. är utgifterför forskning vid SVA. Någon samlad utredning om hur de nu nämnda utgifternafördelar sig på olika djurkollektiv föreligger inte. Den helt dominerande delenmåste dock ses som utgifler för animalieproduktionen inom jordbruksnäringen.Inte obetydliga utgifter är emellerlid förenade med vård m.m. av sällskapsdjuroch sporlhäslar. I remissyttrandet över betänkandet (Ds Jo 1978:8)Finansiering av djursjukhus anför () bl.a. atl enöversyn bör göras av finansieringsförhällandena för all djursjukvård inkl. vårdav djur i animalieproduktionen. En sådan samlad översyn skulle komma attinkludera distriktsvelerinärorganisalionen, där - enligt RRV:s mening - dennuvarande fördelningen av finansieringsansvaret kan starkt ifrågasättas. I en promemoria har RRV vidare angellvissa moliv för ändrad flnansieringsordning. Bl.a. anförs i promemorian atlkostnaderna för sjukvård etc. är en integrerad, ålerkommande och nödvändig delav de lotala kosinader som är förenade med produktionen av kött och mejeriprodukter.Det kan därför argumenteras för att kostnaderna borde belasta det enskildajordbruksföretagets kalkyler och därmed i vissa fall påverka val av handlingsalternativetc. Det påpekas också alt kostnader för djursjukvård ibland kan ses somalternativ lill andra kostnadsslag, såsom bättre och allsidigare foder, bättrehygienförhållanden i slallar osv. Vidare framhålls atl del kan vara felaktigt att intebelasla det enskilda jordbruket eller produktslaget med samtliga kostnader somfaktiskt är förenade med produktionen, inkl. dem som primärt faller på olikasamhällsorgan. Härtill kommer att en större aktsamhet skulle kunna uppnås iianspråktagandet av resurser för djursjukvård om avgiften härför i det enskildafallet var bättre kostnadsanpassad än f.n. Även när del gäller samhällets utgifler för vård avsällskapsdjur och sporthästar anser RRV att samma argument till viss del kanåberopas. påpekas alt det från rättvisesynpunkt är rimligt atlinnehavarna av sällskapsdjur och sporthästar själva får bära de kostnader försjuk- och hälsovård som deras djur förorsakar. De förhållanden som jag nu har redovisat motiverar enöversyn av nuvarande organisation och finansiering av djurens hälso- ochsjukvård och vissa angränsande områden. En kommitté bör enligt min meningtillkallas för alt göra denna översyn. Det samlade behovet av insatser fördjurhälsovård och djursjukvård bör kartläggas. En viktig utgångspunkt förutredningsarbetet bör därvid vara de uppgifter som insamlats avjordbruksdepartementets arbelsgrupp för velerinära frågor (AVF). Den nuvarande verksamheten i fråga om djurens hälso- ochsjukvård utmärks organisatoriskt av en uppdelning på olika huvudmän. I förstahand bör därför undersökas vilka förbättringar som kan åstadkommas genom ensamordning av huvudmannaskap och resurser i fråga om djurens hälso- ochsjukvård. Därvid bör olika alternativ prövas. Stor vikt bör läggas vid att den framtida organisationenskall kunna göra Del II Jo:6 Skr 1979/80:103 358 insatser som förebygger sjukdom och hälsostörningar påbesättningsnivå. Organisafionen bör vara så uppbyggd att den kan förenaterapeutiska och profylakliska uppgifter. Organisationen bör vara flexibel ochmöjliggöra byte av Ijänster inom organisationen och göra denna anpassningsbartill ändrad djurhållning och de krav som kan slällas från djurägarna ellerderas organisationer eller från samhällel i övrigt. Det är angeläget att såmånga veterinärer som möjligt engageras i beredskapstjänstgöring för attantalet beredskapstillfällen per enskild veterinär skall bli så få som möjligt. Vid dimensioneringen av resurserna för djurens hälso- ochsjukvård skall även hänsyn tas till glesbygdens behov av veterinärer förköttbesiktning. För att öka effektiviteten och erbjuda godaarbetsförhållanden bör kommittén särskilt undersöka möjligheterna tilllagarbete i veterinärstalioner eller velerinära servicecentraler. Kommittén skall lämna förslag om finansieringen av denframtida djursjuk- och djurhälsovården. En utgångspunkt bör härvid vara attdjur-ägarna i princip skall svara för kostnaderna för djursjukvården i varjefall där allmänna samhällsintressen inte motiverar en annan fördelning avkostnadsansvaret l.ex. i fråga om bekämpandet av smittsamma sjukdomar ellerbehovet av en tillfredsställande service i glesbygd. Kommittén bör samråda med kommittéer på närliggandeområden och även beakta förslagen i djursjukhusutredningens betänkande och vadsom kommit fram i remissbehandlingen av denna. Utredningsarbetet bör bedrivasskyndsamt. Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jagatt regeringen bemyndigar chefen för att tillkalla en kommitté med högst sex ledamöter meduppgift att se över organisationen och finansieringen av djurens hälso- ochsjukvård, att besluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annatbiträde ål kommittén. Vidare hemställer jag att regeringen föreskriver attkostnaderna skall belasta tionde huvudtitelns kommittéanslag. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. Lokaliseringen av en central anläggning för behandlingav miljöfarligt avfall Departementschefen, statsrådet , anför. Genom beslut av regering och riksdag har ansvaretför insamlingen av det miljöfarliga avfallet lagts på kommunerna och ansvaretför det slutliga omhändertagandet - behandling och långtidsförvaring - på detsamhällsägda företaget () (prop. 1975:32,JoU 1975:10, rskr 1975:161 och prop. 1975/76:25, JoU 1975/76:24, rskr 1975/76:128). Bestämmelser som reglerar hanteringen av miljöfarligt avfall finns i 359 Kommittéer: Del II Jo:6 förordningen (1975:346) om miljöfarligt avfall. Genom 14 §1 förordningen har tillförsäkrats en principiell ensamrätt all behandlamiljöfariigt avfall. ;s uppgifl är således all la hand om allt delmiljöfarliga avfall som kommunerna kommer att samla in närde byggt ut sinrenhållningsverksam-hel lill all omfalta också sådant avfall. För atl klara denuppgiften har planerat alt uppföra en central behandlingsanläggning förmiljöfarligt avfall på fastigheten som ligger inom Kvarntorpsområdeti Kumla kommun. Den viktigaste delen av anläggningen är en ugn för förbränningav fast och flytande miljöfarligt avfall. Enligt kontrakt har åtagit sig etl lotalentreprenadansvar för atl uppföraanläggningen. har i december 1978lämnat tillstånd atl uppföra och driva ifrågavarande anläggning iNorrtorp. Beslutet har överklagats lill regeringen av statens naturvårdsverkm.fl. I besvären ifrågasätter den valda lokaliseringen. Kumlakommun och i län, vilka har tillstyrkt planernaatt förlägga anläggningen till Norrtorp, har beslutat att undernuvarande förhållanden avstyrka denna lokalisering. AB Cemenla har föreslagil att den ceniralabehandlingsanläggningen i stället byggs i i , därCemenla driver en cementfabrik som är nedläggningshotad. Enligt förslagetskulle en cementugn efter om- och tillbyggnader utnyttjas för att förbrännamiljöfarligt avfall som cemenltillverkningen sker. Sedan efterförhandlingar med Cemenla avböjt förslaget med hänvisning fill osäkerhet ifråga om funktion och driftsäkerhet hos förbränningssystemet har Cemenla i entill regeringen ställd ansökan hemställt om sådant särskilt tillstånd attbehandla miljöfarligt avfall som avses i 14 § 2 förordningen om miljöfarligtavfall. Enligt ansökan som f,n, bereds av erbjuder sig Cemenlaalt i Slora uppföra och driva en behandlingsanläggning för miljöfarligtavfall. Anläggningen skulle i fråga om behandlingskapacitel i huvudsak motsvaraden anläggning som har planerat i Norrlorp, Med hänsyn främst till kommunens och länsstyrelsensändrade inställning bör enligt min mening alternativ lill den planeradeutbyggnaden i prövas. Jag förordar därför atl en särskild utredaretillkallas för atl studera alternativa platser där etl uppförande av framstår som möjligt. Därvid bör de faktorersom kan inverka på lokaliseringen i de skilda alternativen utvärderas ochjämföras med Norrlorp. I det sammanhanget kan inte krävas att utredarenbeträffande miljöskydds- och planfrågorna skall göra en bedömning som i deandra alternativen är lika ingående som den som har gjorts i fråga omNorrtorpsanläggningen. Det torde för jämförelsens skull räcka med en bedömningav mer översiktligt slag av de andra alternativen. Efter en samlad bedömning avföroch nackdelar med de olika alternativen bör utredaren redovisa sinuppfattning om den lämpligaste lokaliseringen. Ett av de alternativ som utreering . Skillnaden mellandenna delalj och allt det andra är ju atl den här detaljen har en utformningsom inte stär i överensstämmelse med beslut - det tror jag vi äröverens om. Därför borde den korrigeras myckel snabbt. Del övriga är ju enfråga om att man kanske vill ändra på det materiella innehållel i ettriksdagsbeslut därför atl man kommii till olika uppfattningar om huruvida detär bra eller inle. Del II Jo:7 Skr 1979/80:103 360 ar viktigt alt ändet närmare förhållandet mellan ochCementa regleras. Med hänsyn främsl lill den osäkerhet som råder i tekniskt ochekonomiskl avseende beiräffande driften av det system för avfallsförbränningensom Cemenla har föreslagit måsle från samhällets sida som ett villkor för enuppgörelse krävas att Cementa tar ett fullt ekonomiskt ansvar för uppförande,drifl och underhåll av förbränningssystemet. På basis av detta ansvar fär sedanden ersäitning som Cemenla skall tillföras för avfallsförbränningen beräknas.En koppling till cementtillverkningen får för ;s vidkommande inte innebäraatt avgifterna för behandling av det miljöfarliga avfallet måsle sättas högreän om en sådan koppling inte förelåg. Då det är angeläget alt en cenlral behandlingsanläggningför miljöfarligt avfall kan las i drift så snarl som möjligt, bör utredarenbedriva silt arbete skyndsami. Uppdragel bör redovisas senasl den 1 november1979. Utredningsarbetet bör bedrivas i nära samråd med SAKAB.Samråd bör också ske med , statens planverk och med delänsstyrelser och kommuner som kan komma atl beröras av arbetet. Med hänvisning lill vad jag nu har anfört hemställer jagatt regeringen bemyndigar chefen för atl tillkalla en särskild uiredare med uppdrag att uiredafrågan om lokaliseringen av en cenlral anläggning för behandling avmiljöfarligt avfall all besluta om sakkunniga, experler, sekrelerare och annatbiträde åt utredaren. Vidare hemställer jag all regeringen föreskriver att kostnaderna skall belasta Uonde huvudfitelnskommittéanslag. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan, Utredning om den statliga rekreations- ochturistpolitiken Beslut vid regeringssammanträde 1979-06-28Departementschefen, statsrådet , anför. har samhällel undergått storaförändringar som bl,a, inneburil allt större tätorlsbildningar, utglesning avlandsbygden och ökad bilism. har frifiden ökat genom förlängd semester,förkortad arbetstid och pensionsreformer. Diskussionen om en meningsfullanvändning av fritiden - rekreation - har blivit allt livligare. Flera utredningar har behandlat fritids- ochrekreafionsfrågorna. beslut (prop. 1967:59, JoU 1967:17, rskr1967:213) i anledning av fritidsutredning resulterade bl.a. i ökatstatligt stöd till anläggningar för friluftsliv. blevcentral förvaltningsmyndighet för ärenden om rörligl friluftsliv. Vissa grundläggande frågor om naturresursernas användningför rekreationsändamål behandlades i prop. 2 om den fysiskariksplane- 361 Kommittéer:Jordbruksdepartementet Del II Jo:7 I propositionen redovisades bl.a. principer förurvalet av områden som kunde anses särskilt värdefulla för rekreation ochnalurvård. Vidare betonades kommunikationernas betydelse för möjligheterna atlulnyllja områden för rekreationsändamål. Den s.k. turistkommitténs förslag, vilka redovisades islutbelänkandet (SOU 1973:52) Turism och rekreation i , togs upp i prop.1975:46 och 1975:47. I beslut (CU 1975/76:2, rskr 1975/76:46, NU1975:34, rskr 1975:244) angavs vissa riktlinjer som sammanfattningsvis innebaratl allmänna medel för turism och rekreation skall användas på ett sådanl sättall en bred allmänhet kan utnyttja de anläggningar och områden som byggs ut medallmänt stöd. Departementschefen uttalade att det är inte minsl viktigt attlåginkomsttagarnas, barnfamiljernas och de handikappades behov beaktas. Rekreationspolitikenmåsle för alt bli framgångsrik bedrivas från såväl sociala som ekonomiskautgångspunkter. Som en följd av riksdagsbesluten inrättades en särskildberedning för planering och samordning av de statliga insatserna för turism ochrekreation - rekreafionsberedningen. Vidare inrättades turistråd meduppgift alt planera, samordna och genomföra åtgärder för atl främjamarknadsföringen av turism i , beslut innebar också att den framtidaulbyggnaden av anläggningar m,m. för turism och rekreation borde ske genomsamordnade åtgärder i områden med särskilt goda förutsättningar härför, s.k.primära rekreationsområden. Tjugofem områden angavs vara särskilt väl lämpadeför all fillgodose behovel av fjärrekrealion. beslöl i anledning av den s.k.småföretagarpropositionen (prop. 1977/78:40, NU 1977/78:34, rskr 1977/78:110)au ställa medel lill förfogande för utveckling av s.k. regionala produktions-och bokningsorgan med syfte att förbättra sammansättningen och marknadsföringenav turistnäringens tjänster. fastställde ett program förnordiskt samarbete inom turistområdet. tillsattes utredningen om fritidsboendetsframtida utveck-Hng (Bo 1978:01). I direktiven konstateras att samhället haranledning all se positivt pä verksamhet som ger den enskilde möjlighet tillfritidsaktiviteter och rekreafion, däribland också på utvecklingen avfritidsbebyggelsen. Den starka ökningen av antalet frifidshus medför emellertidockså problem. Dessa måste få sin lösning samiidigi som det är angeläget attutreda efterfrågan på och förekomsten av eventuella hinder för utveckling avolika alternativ för fritidsboende och rekreation. Fritidsboendeutredningenshuvuduppgift är att behandla den övergripande frågan om samhällels engagemangmed avseende på tillkomsten av fritidsbosläder av olika slag.Rekrealionsberedningen har i en rapporl till regeringen (Ds Jo1978:2) Statliga insatser för turism och rekreation redovisal sin syn päutvecklingen riksdagsbeslut. Beredningen konstaierar atl deinsatser som görs genom samhällels försorg i stor utsträckning forlfarandestyrs av andra mäl än de rekrealionspoliliska, bl,a. mål som satts upp försysselsättnings- och regionalpolitiken. Beredningens förslag innebär i korlhel att vissaförändringar i befintliga stödformer vidtas, bl.a. för lokaliseringsstöd ochberedskapsarbeie. all nya stödformer såsom investeringsstöd ochmarkförvärvslånefond inrätlas samt atl åtgärder vidtas för att slimulerauthyrning av stugor m.m. Vidare förordar beredningen ytterligare utredning vadavser bl.a. människors vanor och Del II Jo:7 Skr 1979/80:103 362 önskemål, turistbranschen och dess problem, turismenssamhällsekonomiska betydelse samt dess transportfrågor. Dessulom föreslåsyllerligare satsning på forskning och utveckling. Ett hundratal remissinslanser har yttrat sig över förslagen.Beredningens förslag bereds f.n, inom . har (KrU 1978/79:15, rskr1978/79:48) med anledning av moiioner på del frilidspoliliska området förordatalt kompletterande utredningar görs. betonar alt ett fortsattutredningsarbete bör komplettera - men inte dubblera - de utredningar som redanhar gjorts. Den ytterligare utredning som förordas bör syfta till att geunderlag för en samlad bedömning av det frifidspolitiska området. En sådanutredning får dock inte fördröja åtgärder på områden där det finns etltillräckligt beslutsunderlag. har bl.a. anfört; Den uppfattning som uiskoltet uttalade förra ärel,nämligen att del föreligger en omfattande och dokumenterad kunskap om behovetav åtgärder på det frilidspoliliska området, däri inbegripet lurism ochrekreationsverksamhet, och att denna kunskap successivi ökar, har alltjämt sinfulla giltighet. kan man inte bortse från alt det finns behov avytterligare utrednings- och forskningsinsatser. Förslag härom har, som nyssnämnts, framlagts av rekrealionsberedningen. Vid remissbehandlingen avberedningens betänkande har vidare framförts krav om ytterligare överväganden iadministrativa frågor.