prop · G303129 · 1979-12-31 00:00:00 — 1 detta sammanhang vill jag också förorda att det görs enjämkning av texten i 8 § andra stycket jämställdhetslagen i syfte atl låtatanken bakom regeln om delning av skadeståndet komma till ett klarare uttryck.Som lagtexten nu lyder tankes bara en av flera förbigångna i t. ex. elt anställningsärendeha blivit missgynnad i lagens mening, medan däremoi alla de förbigångna har rätltill del i det skadestånd som tillkommer den missgynnade. Utgångspunkten för detta sätt att beskriva situationen äratt bara en av de sökande som inte fick anställningen skulle ha kunnat få denom arbelsgivaren inte hade gjort sig skyldig till könsdiskriminering.Diskrimineringsförbudets ändamål är att säkerställa att bl. a. anslällningsbeslutfattas utan obehörig hänsyn till de sökandes kön. Det är då ganska naturligtatt åtminstone i första hand betrakta den som diskriminerad som går miste om enanställning på grund av att sådana hänsyn tas. Del framslår inle som lika givetatt även andra sökande som ändå inte skulle ha fått anställningen, l.ex.därför att det fanns en medsökande av samma kön med bättre kvalifikationer,skall anses diskriminerade (jfr prop. 1978/79: 175 s. 71). 1979/80:129 14 andra sidan innebär regeln om lika fördelning avskadeståndet att lagstiftaren erkänner att alla sökande med bättrekvalifikationer än den av motsatt kön som antogs har ett rättsanspråk molarbetsgivaren. Mol den bakgrunden kan det vara rimligt all anse även demdiskriminerade, låt vara inte i samma mening eller på samma pålagliga sätt somden sökande som egentligen borde ha fått anslällningen (jfr prop. 1978/79: 175 s.171). Jag förordar att lagtexten i 8 § jämkas i enlighet härmed. Därmed vinner manockså att del tydligare framgår hur lagen skall tillämpas när bara en ellernågra men inte alla de förbigångna för lalan mol arbetsgivaren. En annan fråga som har nära beröring med lagens maleriellabestämmelser är i vad män det skall vara möjligt all med giltig verkan träffaskiljeavtal med avseende på diskrimineringstvister. Jag vill här erinra om den bestämmelse i I kap. 3 § arbelslvistlagenenligt vilken part inte kan i tvist rörande föreningsrätt göra gällande avtal,som före tvistens uppkomst har träffats om alt tvisten skall avgöras av skiljemänutan förbehåll om rätl för parterna att klandra skiljedomen. Denna bestämmelsegår tillbaka på arbetsdomstolens dom AD 1954 nr 21 och senare praxis hosdomstolen (se prop. 1974:77 s. 89 ff, 105 f, 145). Bland skälen för sillställningstagande betonade domstolen fall särskilt intresset av enenhetlig lagtillämpning på det aktuella området och behovet av lillräckliga garanlierför en sakkunnig och opartisk rättslig prövning. Vid tillkomsten av arbelslvistlagenhar lagstiftaren anslutit sig till domstolens synsätt genom att underhänvisning till praxis föra in i lagen ett uttryckligt undantag frånhuvudregeln att arbelstvister kan göras till föremål för skiljeavtal. Enligt min mening lalar med slyrka samma skäl som i frågaom föreningsrättstvisterna för att det inte skall vara möjligt att på förhandträffa skiljeavtal om sädana diskrimineringslvisler som faller under jämställdhelslagen.Del rör sig i båda fallen om grundläggande regler om skydd mot diskriminerandeförfaranden beiräffande vilka del måste finnas garantier för att de materiellareglerna kan hävdas i ett sakkunnigi och opartiskt förfarande. Riskerna är oftastora för motsättningar mellan olika intressen även utanför förhållandet mellande tvistande parterna. Den som söker sin rätt i dessa sammanhang är inte sällani en myckel känslig och utsatt situation. Ett domsiolsförfarande är mol denbakgrunden ägnat alt ge etl bättre skydd åt den enskilde än etl skiljeförfarande,vid vilkel skiljemännen inte är på alldeles samma sätt som en domstol bundnavid att tillämpa materiella rättsregler. Härtill kommer att det särskilt i ettinledningsskede är väsentligt att skapa fullgoda förutsättningar för en enheiliglagtillämpning. Dessa omständigheter lalar för att diskrimineringstvislerna iprincip skall förbehållas domstol. 1 samma riktning talar vidare attjämställdhetsombudsmannen får som en av sina uppgifter att la till vara denenskildes rätt i diskrimineringstvister. Det ter sig inte naturligt attombudsmannen skulle i sådana samman- 1979/80: 129 15 häng vara bunden av ett skiljeavtal som gäller för denenskilde, i synnerhet om man betänker att den enskildes bundenhet ofta kan beropå medlemskap i en kolleklivavtalsbunden organisalion och alt ombudsmannen kommeratt kunna iräda in i diskrimineringslvisler pä den organiserade delen avarbetsmarknaden bara när den enskildes organisalion har beslulal atl inle föratalan. Slutligen tillkommer den inte oviktiga aspekten all en möjlighel attträffa skiljeavtal om framlida diskrimineringstvister inte kan förenas med denkonstruktion av skadeslåndspåföljden i vissa praktiskt betydelsefulladiskrimineringsfall som har valts i 8 S andra slyckel jämställdhetslagen. Somjagnyss har berört kräver den konstruktionen regler om gemensam handläggning införsamma forum av flera skadeståndsanspråk. Jag förordar därför att undantagsregeln i 1 kap. 3 § arbelslvistlagengörs tillämplig även på diskrimineringstvister, vare sig dessa grundas på jämställdhetslageneller på kollektivavtal som hänför sig till lagen. 1 samband med riksdagsbehandlingen av prop. 1978/79: 175med det ursprungliga förslaget till jämställdhetslag väcktes i molionen 2532förslaget att lagens rältegångsbestämmelser skulle förses med ett tillägg isyfte att säkerställa att en tvist om diskriminering inte avgörs utan atlvederbörande lokala arbetstagarorganisations uppfattning i frågan är känd. Medlokal arbetstagarorganisation avsågs då enbart sådana organisationer som äreller brukar vara bundna av kollektivavtal i förhållande till arbetsgivaren. Arbelsmarknadsulskollelyttrade att det enligt dess mening fanns skäl som talar för en sådan ordning(AU 1978/79: 39 s. 23). Utskottet tillade emellertid att en sådan beslämmelsehör hemma i lagen om rättegången i arbelstvister. Saken borde därför övervägasi samband med en översyn av den lagen, i synnerhet som bestämmelser av den imotionen föreslagna typen kunde tänkas även för annan arbetsrättsliglagstiftning, främst lagen om anställningsskydd. beslöl att som sinmening ge regeringen till känna vad utskottet hade anfört i denna del avlagstiftningsärendet. 1 5 kap. 1 § andra stycket arbelslvistlagen finns redan enbestämmelse som har släktskap med den i motionen avsedda. Där föreskrivs attdomstolen skall när det förekommer anledning atl etl kollektivavtal, som harslutits av andra än de tvistande parterna, har betydelse för prövningen avtvisten bereda avtalsparterna tillfälle att yttra sig. Tanken har varit att detfinns ett allmänl intresse av en riklig och enhetlig lillämpning av kollektivavtalsom får betydelse även utanför partsförhållanden där de är direkt bindande (vadsom åsyftas är bl. a. kollektivavtalens s. k. normerande verkan och hängavtalssituationer).Tvistande parter bör därför inte få helt disponera över tvisten i sådana delar.Det är med andra ord domstolens sak att tillse att yttrande om kollektivavtaletinhämtas och yttrandet skall beaktas oavsett om det åberopas av någon avparterna. I diskrimineringstvister enligt jämställdhelslagen kommerdet att kunna inträffa att ett kollektivavtal får betydelse utan alt någon avde tvistande Prop.1979/80: 129 16 parterna är part i avtalel. Del kan l.ex. länkas attregler om behörighet, kvalifikationer eller lurordning för en anställning ärintagna i ell kollekliv-avtal och får betydelse för en diskrimineringslvisleller att avtalade arbetsvärderingsregler får sådan betydelse. I sådana fallblir 5 kap. 1 § arbelslvistlagen tillämplig. Det är då varken behövligt eller lämpliglall vid sidan därav ha en särskild regel om hörande av lokalarbetstagarorganisation. Inte heller för andra fall finns del emellertid enligt minmening tillräckliga skäl att ha en sådan särskild regel. Man måste nämligenhälla fast vid den principiellt viktiga utgångspunkten attdiskrimineringstvister enligt jämställdhelslagen liksom andra arbetstvislerskall handläggas enligt de rättegångsregler som gäller för s.k. disposilivatvistemål. Delta betyder bl.a. atl del ankommer pä parlerna all framställayrkanden och ange grunder för sin talan liksom all åberopa den bevisning somskall underkastas domstolens prövning. Ofta nog kommer part i rättegången allföra in den lokala arbetstagarorganisationens syn på omtvistade frågor, l.ex.när en praxis på arbetsplatsen får belydelse. Detta kan då i allmänhet ske genomatt en företrädare för organisalionen hörs i målet på begäran av parten. Attvid sidan härav införa en självständig rätl för arbetstagarorganisationen att ytlrasig på anmodan av domstolen skulle vara etl avsteg från vanligarättegångsregler som inte bör komma i fråga ulan mycket starka skäl. Regeln i 5kap. I § arbelslvistlagen måste ses mol bakgrund av den betydelse förkollektivavtalet som man gärna tillmäter en dom som i realiteten om än inteformellt rör avtalet. Motsvarande skäl föreligger inte vid tillämpning avjämställdhetslagens regler om förbud mot könsdiskriminering. Tvärtom skulle enrätt för annan än part att yttra sig t. ex. i en omtvistad fråga rörande fakiiskaförhållanden eller i en rättsfråga riskera att verka störande på parternas processföringoch domstolens prövning av den tvist som parterna har hänskjutit till dessavgörande. Jag är alltså inle beredd att i detta sammanhang förordaen regel av den föreslagna innebörden. Tillräckligt utrymme för en utomståendearbetsmarknadsorganisations tillvaratagande av sina intressen idiskrimineringstvister får anses redan föreligga genom den tidigare nämndabestämmelsen i 5 kap. 1 § arbelslvistlagen och vidare genom reglerna i 14 kap.rättegångsbalken om intervention i rättegång. I mål om tillämpning av jämställdhelslagensdiskrimineringsförbud bör liksom i andra rättegångar inför domstol huvudregelnvara att domstolsförhandlingen är offentlig (se 5 kap. 1 § ).Man måste emellertid räkna med att det i diskrimineringsprocesser ibland blirnödvändigt att behandla förhållanden och uppgifter av känslig natur, som inteutan den eller de berördas medgivande bör få spridas för allmän kännedom. Jagtänker företrädesvis på enskildas förhållanden av personlig natur men någongång kan det också vara fråga om ett företags affärs- eller driftsförhållandeneller annars om ekonomiska förhållanden av sådan art att det ter sig berättigatatt skydda dem mot offentliggörande. Prop.1979/80:129 17 bör det finnas möjlighet för domstolen alt göra avslegfrån huvudregeln och hålla förhandling i diskrimineringsmål inför slängdadörrar. Jag erinrar om att det genom 70 § medbestämmandelagen har gjortsmöjligt att förordna om stängda dörrar, i den mån del kan antas attoffentlighet skulle medföra risk för väsentlig skada för part eller annan genomyppande av affärs-, drifts- eller därmed jämförligt förhållande hos företageller organisation eller av enskilds ekonomiska eller personliga förhållanden.En motsvarande möjlighet bör finnas vid handläggningen av diskrimineringstvister. För tiden före ikraftträdandet av den nya sekretesslag somnu behandlas av (prop. 1979/80:2) bör en sådan möjlighet till förhandlingssekretessskapas genom en särskild regel bland jämställdhetslagens övrigarättegångsregler. En mer långsiktig lösning bör därefler passas in i den nyasekretesslagens regelsystem. Förslag därom får läggas fram . 2.2 Förfarandet inför m. m. Som jag nämnde inledningsvis bör vissa grundlägganderegler om förfarandet i ärenden om vitesföreläggande enligt 9 § jämställdhelslagentas in i lag. verksamhet tillhör visseriigenförvaltningsförfarandet men den kommer, som också påpekades vidriksdagsbehandlingen av prop. 1978/79: 175, i praktiken alt stå rättegångennära (jfr AU 1978/ 79: 39 s. 24). Av regler i lag bör framgå att det skall vara fråga om etlförfarande med två parter, i vilket jämställdhetsombudsmannen inleder med enframställning om att arbetsgivaren skall åläggas att fullgöra sinaskyldigheter enligt lagen genom en eller flera närmare angivna åtgärder och ivilket arbetsgivaren därefter har att gå i svaromål. Ombudsmannen bör ha attredogöra för sin tidigare handläggning av ärendel och i samband därmed uppgebl. a. vilka förhandlingskontakter som har förekommit och vilka andra åtgärdersom har vidtagits i syfte att förmå till frivilligt fullgörande av arbetsgivarensskyldigheter. Vidare bör ombudsmannen redovisa det utredningsmateria! som stårtill förfogande och som har betydelse för nämndens prövning av ärendet.Arbetsgivaren bör på sin sida såväl ange sin ståndpunkt med avseende påombudsmannens framställning som lämna de faktiska uppgifter som är av betydelsei ärendet. Vid sidan härav bör det av lagen i hithörande delar framgå attjämställdhetsnämnden har ett ansvar för att ärendet tillförs den utredning sombehövs för att ett riktigl avgörande skall kunna träffas. Som också förutskickades i prop. 1978/79: 175 bör i regelnämnden fatta sitt beslut efter en muntlig förhandling vid vilkenutredningsmaterialet genomgås och parterna, jämställdhetsombudsmannen ocharbetsgivaren, får t/HfäJle att utföra sin taJan. Till denna förhandling börnämnden också kunna kalla andra som kan ha något att upplysa av intresse försaken, t. ex. 1979/80:129 18 förelrädare för den lokala arbetstagarorganisationen ellerparterna i del jämställdhetsavtal som gäller inom branschen (jfr den betydelsesom enligt 7 § tredje stycket jämställdhetslagen skall tillmätas kollektivavtali jämförbara förhållanden). Nämnden bör ha en möjlighel alt förelägga arbelsgivareneller slällförelrädare för arbelsgivaren vid vite att inställa sig personligentill förhandlingen (jfr prop. 1978/79: 175 s.154 och 174; AU 1978/ 79: 39 s,24). Däremot harjag inte funnit skäl att föreslå att nämnden skall kunna hållapartsförhör under sanningsförsäkran eller vittnesförhör under ed eller i övriglla upp bevisning i de former som förekommer vid domslol. Utöver föreläggande ompersonlig inställelse för arbetsgivaren lorde det inte heller finnas någotpraktiskt behov av tvångsmedel för alt säkerställa att ärendena blirtillräckligt utredda. Man bör enligt mitt bedömande inte behöva räkna medsvårigheter alt förmå dem som kan bidra med utredning alt medverka till atlnämndens ärenden blir behandlade på etl riktigl sätl. Den allmänna regeln bördock gälla att nämnden står fri att besluta på grundval av lillgängliglmaterial, om arbetsgivaren underiåler att medverka till utredningen eller atlinställa sig till förhandling inför nämnden. Nämnden bör ha rätt alt besluta om ersällning av allmännamedel lill den som har verkställt ulredning eller inställt sig till förhandlinginför nämnden. Närmare bestämmelser härom bör tas in i regeringens instruktionför nämnden. Som framhölls i prop. 1978/79: 175 (s. 154, jfr s. 173)bör jämställdhels-nämnden inte vara bunden av jämställdhelsombudsmannensframställning till nämnden utan ha all med utgångspunkt i vad som kommer framvid behandlingen av ärendet göra en egen bedömning av vad som lagligen kankrävas av arbelsgivaren. Nämnden skall alltså kunna l.ex. ge arbelsgivaren enlängre tidsfrist för att genomföra vissa ålgärder än ombudsmannen hade tänktsig. skall emellerlid enligt lagen i del längstaförsöka nå resultat genom frivilliga ålaganden av arbetsgivaren. De ståndpunklersom drivs av ombudsmannen i förhandlingar med arbetsgivarna, och deöverenskommelser som Iräffas efler sådana förhandlingar, får därmed slorbetydelse för den prakliska lillämpningen av 6§ i lagen. Inte minst mot denbakgrunden har man anledning att vänta sig att nämnden i de flesla fall kommeratt hålla sig inom ramen av vad ombudsmannen har begärt i sin framställning. mån nämnden vill gå utanför den ramen och överväga etl vitesföreläggande avannal innehåll, bör självfallel detta allernaliv tas upp till behandling underförfarandet, så atl ombudsmannen och arbetsgivaren får tillfälle att yttra sig.Allmänl bör enligt min mening den principen gälla, atl nämnden inte får på det sälletgå ulanför vad ombudsmannen har begäri i sin framställning eller under detefterföljande förfarandet inför nämnden, all arbetsgivaren blir ålagd åtgärdersom är uppenbart mer betungande än de begärda. Flera av de regler somjag här har beskrivit lorde följa avvad som ulan särskilda föreskrifier gäller för förvaltningsmyndigheters verksamhel.Jag Prop.1979/80:129 19 finner del emellertid lämpligt atl lagtexten om fötfarandetinför jämsiälldhetsnämnden får i huvuddragen återge ell mönsier som stämmeröverens med vad jag nu har angett. Etl sådanl mönsier tjänar den inle minslviktiga uppgiften att ge den som vill skaffa sig en bild av nämndens uppgifteroch verksamhet en någorlunda enkel möjlighel all göra detla. Självfallet måsledet dock göras en avvägning så att lagtexten inte blir alllför utförlig ellerbelastas med detaljer utan inlresse utanför enskilda fall. I vissaallmänna frågor, l.ex. om jäv, anlitande av ombud eller lolk o. dyl., bördärför utan särskilt omnämnande reglerna i förvaltningslagen (1971:290)tillämpas. På andra punkter, t. ex. sådana som gäller det praktiska arbetet hosnämnden, protokoll- och diarieföring m.m., är del tillräckligt med regler i densärskilda instruktionen för nämnden. Jag har tills vidare inle funnil anledning att föreslä altnämnden skall kunna fatta beslut i någon kategori av ärenden enligt jämställdhelslageni en sammansättning med mindre än samtliga elva ledamöter. Däremoi bör det fåankomma på ordföranden att fatta beslul om avskrivning av ärende och att avgöraadministrativa frågor. En regel om della bör tas upp i instruktionen liksom enregel om majoritetsbeslut och om utslagsrösl för ordföranden. Del finns enligt min mening inte skäl all på det sättetjämställa muntliga förhandlingar inför nämnden med rättegång inför domslol attförhandlingen skall som huvudregel vara offenllig (jfr 5 kap. 1 §rättegångsbalken). Det får ankomma på nämnden atl i samråd med jämslälldhelsombudsmannenoch arbetsgivaren bestämma hur del skall förfaras på den punkten. Motarbetsgivarens bestridande bör förhandlingen inte kunna göras offentlig, Somjagtidigare nämnde bör jämsiälldhetsnämnden dock ha all efler eget bedömandefastställa vilka som skall kallas till förhandlingen för alt bidra tillutredningen. Av hänsyn såväl till företagens affärs- ellerdriftsförhållanden som till enskildas personliga förhållanden bör vissaallmänna handlingar hos jämställdhetsombudsmannen och jämställdhetsnämndenvara undandragna offentligheten och en tystnadsplikt gälla för dem som fårkännedom om sådana förhållanden. Bestämmelserna i detta ämne bör tills vidareha sin plals sekretesslag och i jämställdhetslagen. Sedan den nyasekretesslagen har trätt i kraft, bör bestämmelserna i slället inflyta i denlagen. Liksom i fråga om möjligheten att hålla domstolsförhandling i diskrimineringsmålinför stängda dörtar bör slutliga förslag om sekretess hos Jämställdhetsnämndenoch ombudsmannen läggas fram . 2.3 Det lagtekniska genomförandet 1 valet mellan olika lagtekniska möjligheter harjag somredan har angetts under 2.1 funnit det lämpligast att skriva in de ytteriigarereglerna om rättegången i diskrimineringstvister och om förfarandet införjämställd- 1979/80:129 20 hetsnämnden i jämställdhetslagens senare del. För överskådlighelensskull bör enligt min mening i samband därmed de antagna rättegångsreglernaoch reglerna om jämställdhetsombudsmannens och nämndens verksamhet disponerasom på ell par punkler. Av samma skäl bör några nya rubriker föras in i laglexlen.Av specialmotiveringen framgår mer i detalj hur jag har ansett all dessa ålgärderbör genomföras. Vid sidan av förslagen till ändringar i jämställdhelslagenborde lagstifl-ningsåtgärder som jag har beskrivit i del föregående genomförasgenom tillägg till arbelslvistlagen och till lagen (1937:249) om inskränkningari rätten atl utbekomma allmänna handlingar (sekrelesslagen). I enlighet med vad Jag nu har anförl har inom arbelsmarknadsdepartementetupprättats förslag till 1, lag om ändringi lagen (1979: 1118) om jämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet, 2, lag om ändringi lagen (1974: 371) om rättegången i arbelstvister, 3, lag om ändring i lagen (1937:249) om inskränkningari rätlen att utbekomma allmänna handlingar, Förslagel under 3 har utarbetats efter samråd med chefenför . 4.1 Förslaget till ändring i jämställdhetslagen Som har utvecklats i den allmänna motiveringen omfallar förslageltill ändringar i jämställdhetslagen i huvudsak Ivå grupper av nya regler. Denena utgörs av regler om rättegången i vissa diskrimineringslvisler, den andraav regler om förfarandet inför jämsiälldhetsnämnden. Förslaget har medfört en någol förändrad disposiiion avlagens senare del. Därjämte har föreslagits att lagen tillförs några nyarubriker. Sammanfattningsvis innebär ändringsförslaget följande. De inledande avsnitten i lagen, som innehåller demateriella bestämmelserna, lämnas orubbade. Lagen inleds alltså även efter deföreslagna ändringarna av en programförklaring under rubriken (I§), Därefter följer lagens regler om förbud mot könsdiskriminering och om dennärmare innebörden av detta förbud, samlade under rubriken motkönsdiskriminering (2-5§§), Följande avsnitt innehåller under rubriken för Jämställdhet regler om en arbetsgivares skyldighet att inom ramenför sin verksamhet aktivt arbeta för att främja jämställdheten mellan kvinnoroch män (6-7§i? 1979/80:129 21 Härefter följer, under , med ett par jämkningar de regler som i den anlagna lagen återtinnsunder rubriken bestämmelser och som anger påföljderna vid överträdelseav diskrimineringsförbudel resp, vid åsidosättande av skyldigheten att aktivtfrämja jämställdheten (8 9*j§), Under en ny rubrik och Jämslälldhelsnämndhar i det föreliggande förslaget placerats 10 § i den anlagna lagen. Paragrafeninnehåller de grundläggande bestämmelserna om jämslälldhelsombudsmannen och jämsiälldhetsnämndenoch om deras uppgifler. Sedan har i ett särskilt avsnill samlats lagens regler omRättegången i diskrimineringstvister (ll-14§§). Dessa regler omfaltar dels 12 §i den antagna lagen, dels några nya regler om rättegången i vissa mål som rörfleras skadeståndsanspråk på grund av överträdelse av diskrimineringsförbudet.I avsnittel har också tagits in föreskrifter om förhandlingssekretess vidhandläggning av diskrimineringslvisler inför domslol, I lagens avslulande avsnill, som har fåll , återfinns dels beslämmelsema i 11, 13 och 14 §§i den nu antagna lagen med några smärre jämkningar, dels de nya regler omhuvuddragen av förfarandel inför jämsiälldhetsnämnden som ulgör den ena av debåda huvudgrupperna av nya regler i lagen, Avsnittel omfattar i förslagel 15-22§§, I del följande redogörs närmare för de ändringar och lilläggsom har föreslagils, I denna paragraf, som behandlar de rättsliga påföljdernavid överträdelse av lagens diskrimineringsförbud, kvarstår första, tredje ochfjärde styckena oförändrade. Däremot har i andra stycket gjorts vissaändringar av skäl som har berörts i den allmänna motiveringen under 2,1, Med den föreslagna omformuleringen av andra slycketframgår tydligare än i den anlagna lagtexten alt den, som vill föra talan omskadestånd på grund av diskriminering i sådana fall som avses i 3 §, inlebehöver visa eller göra sannolikl atl han eller hon verkligen skulle ha kommiii fråga framför någon annan av samma kön, för den händelse arbetsgivaren intehade valt någon av motsatt kön. Vad som behöver läggas som grund för skadeståndsanspråketoch i rättegången visas av kärandeparten är att han eller hon hade bättresakliga förutsättningar för arbetet eller utbildningen än den person av motsattkön som arbetsgivaren utsåg. Det är sedan arbetsgivarens sak att visa sådanaskäl för silt beslut som avses i 3 § andra slycket. Härav följer också, i enlighet med grunderna för den valdaskadeståndspåföljden (prop, 1978/79: 175 s. 65 ff), alt en arbetsgivare inlekan i en diskrimineringstvist fria sig från ett skadeståndsanspråk genom atlhänvisa till att arbetsgivaren skulle ha föredragit någon annan av samma könsom käranden.