prop · G303178 · 1979-12-31 00:00:00 — 1.1.38 (): Redan vid prövning av betänkandena "Rätten tillratten" (SOU 1972:70-72) hyste vissa tvivel på del rikliga i altöverflytta ärenden rörande indragning av körkort från förvaltningsdomstol lillallmän domstol. I den utredning som låg bakom del ovan nämnda betänkandet hadeför- och nackdelama med en överflyttning inte vägts mot varandra och i varjefall inte klart redovisats. Delta har skett i körkortsulredningens betänkandeoch underlättar ett ställningstagande i frågan. STRbiträder utredningsmannens förslag att frågor om körkortsingripanden ävenframdeles uteslutande skall vara en uppgift för länsstyrelser och länsrättermed överinstanserna kammarrätt och regeringsrätt. 1.1.39 TCOhar inte några erinringar mot de synpunkter och förslag som framförs i belänkandet. 1.2.1Riksåklagaren: är uppenbari alt prövningen av frågan om körkortsingripandepå grund av brott inte i samtliga fall kan överflyttas på de allmännadomstolarna. Uiredningen har visat alt en överflyttning enligt de rikllinjersom dragit upp föranleder svårlösta gränsdragningsproblem. Dettagäller framför allt vad som i riksdagsbeslutet betecknats som "vissa fråntrafiksäkerheissynpunkl farliga brott". Härmed avses bl. a. sädana brollsom normalt beivras med ordningsbot eller strafföreläggande. Överflyttningenbör inte få medföra någon väsenllig inskränkning av tillämpningsområdet förordnings- och strafföreläggande med den ökade belastning för de allmännadomstolarna som detta skulle innebära. Ordningsbotssystemet är avsett attanvändas i normalfallen för de brottstyper som systemet omfallar. Om i delenskilda fallet omständigheterna är försvårande - liksom då mildrandeomständigheter anses föreligga - skall ordningsföreläggande inte ulfärdas utansedvanlig polisrapport uppräitas och saken underställas åklagares prövning.Bara i dessa senare fall kan en 1979/80:178 116 överflyttningav prövningen av körkortsingripande komma i fråga. En ytteriigare begränsningmåsle emellertid göras bl. a.med hänsyn till all polisen lämnar rapport tillåklagaren även i normalfallen om den misstänkte inte vill godkänna etlordningsföreläggande. Begränsning skulle kunna länkas ske till fall dågärningen är atl bedöma som vårdslöshet i trafik. För konsekvensens skull måstedå alla fall av vårdslöshet i trafik kunna bli aktuella för en överflyttning.Det är uteslutet att överflyttning sker för alla sådana mål med hänsyn till dekonsekvenser detta skulle få för strafföre-läggandeinslituletstillämpningsområde. Del är inte heller möjligt all ställa upp bestämdakriterier för i vilka fall av vårdslöshet i trafik frågan om körkortsingripandeskulle prövas i samband med åtalet. Återstår endast såvitt Jag kan finna attlåla åklagarens bedömande bli avgörande för vilken handläggningsordning somskall tillämpas. Denna prövning bör självfallel inte grundas endasl på detaktuella brottet utan även eventuellt lidigare trafikbrott måste beaktas. Dåfråga är om upprepad brottslighet skulle denna ordning få till följd när detgäller brott som ingår i ordningsbolskala-logen atl endasl om del senasiebrottet är av den art all del underställts åklagaren, kommer frågan omkörkorlsingripande atl kunna prövas av allmän domstol medan, om detta ärenklare och därför beivrats genom ordningsföreläggande, prövningen skulleankomma på länsrätten. En sådan uppdelning är enligt min mening inte godtagbar.1 den mån någon prövning i nu berört hänseende skulle läggas på åklagaren,torde detta dessutom inte vara möjligt alt genomföra utan all åklagarna erhöllsärskild utbildning. I likhet med körkortsulredningen anserjag att enöverflyttning inte kan omfatta annat än vissa bestämda trafikbrott. Någrafördelar finner Jag inte skulle uppnås med etl i detla avseende ändratförfarande för körkortsingripande. Tvärtom kan överflyttningen såsomkörkortsulredningen påvisat ge upphov till kompelenskonflikler mellan allmändomstol och länsrätt. Jag vill härvidlag särskilt peka på det fall atlbrottmålet gäller såväl för körkortsingripande behörighelsgrundande trafikbrottsom andra brott, vilka senare också kan ha betydelse för den åtalades fortsattakör-korlsinnehav. 1.2.2Domstolsverket: Uiredningen har tolkat tilläggsdirektiven restriktivt ochutgått från att endast förordat en överflyttning av körkortsingripandeni de trafikbrott som trafikutskottet särskilt nämnt. De trafikbrott somutredningen sålunda inte behandlat och som fallit utanför utredningensöverväganden utgör den ojämförligt största delen av beivrade trafikbrott, somt. ex.vårdslöshet i trafik och hasughetsöverträdelse. Huruvida riksdagenverkligen avsett all låla körkortsingripanden i anledning av dessa brottkvarligga hos länsrätt kan diskuteras. Den av trafikutskottet gjordauppräkningen av vissa allvarliga trafikbrott kan också tolkas som enexemplifiering av brott där påföljdsfrågan i högre grad än vid andratrafikbrott bör samordnas med ett körkortsingripande. dantolkning talar emellertid uttalandet "all handläggningen av körkortsingripandenmot förare, som genom upprepade trafikförseelser visat sig olämpliga somförare, bör ligga kvar hos länsrätt". Etl flertal sådana förseelser kanJu ha behandlats vid Ungsrätt. Närmast hands ligger därför att tolkautskottets uttalande på sätt utredningen gjort. Genom sill ställningstagandetorde ha försvårat för uiredningen atl förutsäiiningslösi finna enlämplig ordning för etl överflyttande av körkortsingripanden i anledning avtrafikbrott från länsrätt till tingsrätt. Måhända hade de av utredningenredovisade gränsdragningsproblemen kunnat undvikas eller lösas om någonprecisering av överflyttningsfallen inte gjorts. Detproblem som vållat utredningen störst bekymmer har varit del förhållandet atltrafikbrott i stor utsträckning avgörs genom godkännande av ordnings- ochstrafförelägganden. Att låta strafförelägganden omfatta körkortsingripandenhar tidigare föreslagits men lorde numera inte kunna komma i fråga. Del striderockså mot uttalanden i överflylt-ningsfrågan. anserinte heller all delta bör ske. Atl tillägga den enskilde körkortshavaren rättatt genom etl bestridande eller godkännande av strafföreläggandet själv avgöravar körkortsfrågan skall prövas kan inte vara lämpligt. Förutom att en sådanordning är principiellt tvivelaktig kan den också medföra oöverblickbaraorganisatoriska och ekonomiska konsekvenser. I syfte att förhalakörkortsfrågans slulliga avgörande kan benägenheten att bestrida i och för sigacceptabla strafförelägganden komma atl öka. Härigenom skulle såvältrafiksäkerhetsaspekler som strävandena efler ökat utrymme för ordnings- ochstrafförelägganden motverkas. Vidare skulle såväl tingsrätt som länsrätt kommaatl pröva körkortsingripanden vid samma slag av trafikbrottslighet. Prövningenskulle därvidlag komma att ske under olika betingelser eftersom handläggningsformer,domförhetsregler, partsförhållanden m.m. inte är desamma vid allmän domslol somvid förvaltningsdomstol. Varken rättssäkerhets-aspekter eller strävandena efterenhetligare rättspraxis i körkortsmål skulle gagnas av en sådan ordning medtvå rättegångsförfaranden med olika slutinstanser. Domstolsverketdelar utredningens konstaterande att nackdelarna med en överflyttning avkörkortsingripanden i anledning av "vissa från trafik-säkerhetssynpunktfariiga brott" samt rattonykterhetsbrott som kan beivras genomstrafföreläggande är så betydande all de väger över de fördelar som står attvinna vid en överflyttning av nämnda trafikbrott. Sådan överflyttning bördärför inte ske. Enöverflyttning av endast vissa allvarligare trafikbrott med tämligenokomplicerade körkortsfrågor är inte berett alt tillstyrka. Defördelar som kan vinnas genom en sådan överflyttning är tämligen begränsade. 1979/80:178 118 Uiredningenhar klargjort de gränsdragningsproblem som uppstår om körkortsingripanden ianledning av vissa trafikbrott överflyttas från länsrätt lill tingsrätt. Delförslag lill uppdelning uiredningen gjort är - som utredningen själv funnit -inte acceptabelt. Utredningen har i avsnitten om pricksystem och utländskakörkort redogjort för hur motsvarande frågor lösts i vissa främmande länder. betänkande framgår alt i praktiskt taget samtliga länder isåväl Väst- som beslutar domstolen i körkorlsfrågan med atttrafikbrottet behandlas. Vidare framgår alt samma ordning gäller i , Kanadaoch . Del hade varit värdefullt med en redovisning över hur samordningenmellan straff och körkortsingripanden lösts i vissa andra länder. Delkan finnas anledning all något beröra andra överflytlningsalternaliv än demutredningen övervägt. En lösning som utredningen inte utvecklat är att tilldelaåklagaren en aktiv roll i kompetensfördelningen mellan tingsrätt och länsrätt.En länkbar ordning skulle kunna vara all åklagaren före utfärdandel av ettstrafföreläggande prövar om ifrågavarande trafikbrott kan komma att föranledaett körkortsingripande. Härvidlag beaktas även tidigare begångna trafikbrott.Om åklagaren bedömer atl körkortsingripande är aktuellt utfärdar han intestrafföreläggande utan inger ansökan om stämning liU Ungsrätten. I de fall därhan anser all det aktuella trafikbrottet inte bör påkalla någotkörkortsingripande utfärdas strafföreläggande. Godkänns della avkörkortshavaren och länsrätten delar åklagarens uppfattning behöver ingakompetenskonflikter uppstå. Anser länsrätten all trafikbrottet kräver etlkörkortsingripande kan sådan konflikt dock uppstå. Mol den skisserade lösningentalar dessutom förhållandet att ytterligare en myndighei - åklagarmyndigheten- tvingas fatta ståndpunkt i körkortsfrågor. Det synsätt som denna myndigheikommer att lägga på körkortsfrågor kan komma atl avvika från den praxisdomstolarna kommer att följa. Åklagarens avgöranden måste ju bli tämligenschematiskt underbyggda på grund av bristfällig personutredning, avsaknaden avpersonligt sammanträffande med körkortshavaren m.m. Dessutom medför den beskrivnaordningen alt såväl tingsrätt som länsrätt ges samma kompetens i vissa körkortsfrågormed åtföljande gränsdragningsproblem. Ävenom samtliga ingripanden i anledning av trafikbrott överflyttas till allmändomslol torde gränsdragningsproblem komma atl uppstå. Mycket talar därför föratl samma domslol prövar alla frågor om körkortsingripanden vare sigingripandel föranlelts av brott eller annan orsak. Humvida allmän domstoleller förvaltningsdomstol är bäst skickad att handlägga körkortsmål kan pågrundval av körkortsutredningens belänkande och äldre utredningar inte avgöras.Ej heller kan de organisatoriska och ekonomiska konsekvenserna av enöverflyttning av alla körkortsmål till allmän domslol överblickas. Påförevarande utredning kan det enligt mening inte komma i frågaatl grunda ett principbeslut om en omläggning med så vittgående konsekvenser. Prop.1979/80:178 ,., , 119 1.2.3 Hovrättenför : Hovrätten ser detsom en brist all ut redningen inte belyst överflyllningsfrågan mol bakgrund av förhållandena i utlandet. Det framstår, även enligt hovrättens uppfattning, som likabetänkligt att införa elt syslem där den enskilde genom sitt ställningstagandetill ell ordnings- eller strafföreläggande kan bestämma vilket slag av domslolsom skall pröva körkortsfrågan som alt slopa möjligheterna all uifärda dylikaförelägganden belräffande dessa broll. Inte heller framstår det som någonrimlig lösning alt allmän domslol skall pröva körkortsfrågan endast i detroligen mycket fåtaliga mål av gmppen "vissa från trafiksäkerheissynpunklfarliga broll" som ej föregåtts av ett icke godkänt ordnings- ellerstrafföreläggande. En sådan ordning skulle för övrigt, som utredningenframhållit, leda till all både tingsrätt och länsrätt skulle ha att pröva körkortsfråganvid samma typ av trafikbrott. Följden skulle bli densamma om åklagaren istället tillades rätten all i del enskilda fallet avgöra huruvidastrafföreläggande borde utfärdas eller - om en körkortsålgärd framstod sommotiverad - åtal väckas förbrottet. Denna konstruktion skulle därutöver kunnamedföra den nackdelen atl länsrätten, om brottet föregåtts av ettstrafföreläggande, kunde göra en annan bedömning än åklagaren och kanske finnaskäl för återkallelse föreligga. Vad beträffar mål tillhörande gruppen"vissa från trafiksäkerheissynpunkl farliga brott" bör ävenframhållas att, fömtom alt såväl polis som åklagare och domstol får utökadarbetsbörda om allmän domslol hade att pröva körkortsfrågan, skulle ocksåhandläggningstiderna bli längre. Strävandena alt få till stånd en snabbareprövning av körkortsfrågan skulle därmed molverkas. 1.2.4 : BRÅ delar utredningensuppfattning, att del inte kan accepteras att körkortshavaren i praktiken själv kan avgöra om körkortsfrågan skall prövas av länsrätt eller av tingsrätt. Vidare in stämmer BRÅ i all ökat utrymme för ordnings- och strafföreläggande i princip är av godo. Ett förverkligande av dessa idéer behöver emellertid enligt BRÅ: s mening inte innebära, alt gränsdragningen sker enligt utred ningsförslaget. Vad gäller användandet av ordnings- ellerstrafföreläggande vid trafikbrott framstår det för BRÅ som etl absolut kravfrån rällssäkerhetssynpunkt, alt körkortshavare som delges sådanl föreläggande- i motsats till vad som är fallel - genom innehållet i föreläggandel fårklart för sig vilken straff- och körkortspåföljd som kan komma i fråga pågrund av trafikbrottet. Med nuvarande ordning lär förekomma all körkortshavarefelaktigt tror, alt trafikbrottet är ulageral i och med föreläggandet ochdärför godlar delta om han finner bötesbeloppet rimligl, trots atl hanegentligen inte anser alt han gjort sig skyldig lill någon förseelse. I andrafall åter kan körkortshavaren felaktigt tro atl en relativt ursäktligtrafikförseelse kan Prop.1979/80:178 120 Mot bakgrund härav bestrider han kanske trafikbrottsom han i själva verket inser atl han gjort sig skyldig till. Enligt BRÅ: smening skulle man komma tillrätta med de nämnda olägenheterna om åklagarentilläggs befogenhet alt före utfärdande av straffföreläggande eller stämninggöra en bedömning huruvida körkortspåföljd bör följa eller ej. Som utredningensjälv nämner under 4.2 i betänkandet lorde det beträffande många trafikbrottframstå som uppenbart, atl kör-korlspåföljd ej är aktuell. Om åklagaren gördenna bedömning bör den till-läggas bindande verkan. Beträffande de fall, däråklagaren finner körkorts-påföljd böra ifrågakomma, måste särskilda regleruppställas. Reglema måste innebära, alt åklagaren vid sin prövning slår fast omev. körkorts-påföljd skall beslutas av åklagare eller av allmän domstol ellerav förvaltningsdomstol. Gränsdragningsproblem uppstår, men de kan inte varaoöverkomliga. Reglerna bör kunna ges sådant innehåll, alt tilläggsdirektivenkan följas i full utsträckning och således utan uteslutning av debrotts-grupper utredningen angett. - I de av polisen utfärdade ordningsföreläggandenamåste också anges humvida körkortspåföljd senare kan följa. Enlösning av antytt slag förutsätter, att domförhetsreglerna i lingsräti ändrasså alt nämnd blir obligatorisk i mål där körkorlsfrågan prövas. Varken dennaomsiändighei eller en trolig ökning av antalet irafikmål hos de allmännadomstolarna kan anses innefatta något negativt från kostnadssynpunkt, efiersomman kan räkna med molsvarande vinster genom minskad belastning förförvaltningsdomstolarna och för allmänt ombud om sådant inrättas. 1.2.5 Länsdomstolskommittén:Körkortsulredningen har funnit det ute slutet alt till allmän domslol överföra körkortsmål som uppkommer i an ledning av "vissa från trafiksäkerheissynpunkl fariiga brott". Viställer oss tveksamma till den ståndpunkten. Enligt vår mening harkörkortsulredningen överbelonal de problem som skulle vara förknippade med altlåla tingsrätten pröva dessa mål. Visseriigen ligger del en olägenhet i altbåde länsrätt och tingsrätt skuUe ha att pröva körkortsfrågan vid samma typ avtrafikbrott beroende av om elt straff- eller ordningsfördäg-gande har godkäntseller inte. Ur praktisk synpunkt skulle det ändå vara en fördel om man kunde haen grundregel, som innebär all tingsrätt prövar körkortsfrågor på gmnd avtrafikbrott där åtal väckts och länsrätt frågor om körkortsingripanden i andrafall. 1.2.6---------------------------------- Kungl.Automobd Klubben: KAK anser för sin del del olyckligt att inte utredningen haft atl utreda frågan om en total överflyttning av kör kortsmål till tingsrätt således även vidtagande av körkortsåtgärd vid ex empelvis upprepade förseelser. Härigenom skulle inga gränsdragnings problem uppstå mellan tingsrätt och länsrätt. Etl så väsentligt in- 1979/80:178 ,, 121 gripandesom en körkortsålgärd bör alltid föregås av muntlig förhandling. Förallmänheten är förtroendet för de allmänna domstolama gmndmural somdessa har en god geografisk spridning. Härtill kommer del i den allmännadebatten klart uttalade önskemålet att körkortsmål skaU avgöras av allmändomstol. Sammanfattningsvis bör således en överarbetning av utredningen skemed syfte atl åsladkomma en total överflyttning av körkortsärenden till deallmänna domstolarna. 1.2.7 : Efter atl ha granskal de konsekvenser ochkomplikationer, som skulle följa med överflyttningen, har utredningen funnitatt en av de angivna målgrupperna hell måsle uteslutas. Det gäller denrelativt slora gmppen "vissa från trafiksäkerheissynpunkl farligabrott", omfattande bl. a. körning mot rött ljus, allvariighas-ligheisöverträdelse, underlåtenhet atl stanna vid huvudled, påkörning vidövergångsställe, trafikfarlig omkörning och bristfälligt fordon. Till väsenlligdel handläggs sådan trafikbrottslighet genom ordningsbot eller strafföreläggandeoch sålunda utan medverkan av tingsrätt. Att i princip överföra dessa mål tilltingsrätterna skulle gå stick i stäv mot hittillsvarande utveckling pålagsiifiningsområdet och skapa risker för allvarliga balanser pådomstolsområdet. Det skulle inte heller vara rättsligt godtagbart att låtakörkortshavaren välja forum för körkortsfrågans avgörande genom att godkännarespektive vägra godkänna ett strafföreläggande. Del vore orimligt att låtalänsrätt och lingsräti avgöra enahanda körkortsfrågor. 1.2.8 domareförbund:Körkortsutredningen föreslår den konstruktionen att åklagaren utfärdarföreläggande i den utsträckning del finns lagliga möjligheter - dvs. upp till 60dagsböter - utan hänsynslagande till körkortsfrågan. När föreläggandeutfärdats, skall del därefter alltid ankomma på länsrätt atl prövakörkortsfrågan. Härigenom skulle enligt utredningen från tingsrättens prövningkomma att uteslutas "vissa från trafiksäkerhetssynpunkt fariigabrott", vari inryms, möjligen med något undantag, mål om vårdslöshet itrafik och lindrigare fall av rattonykterhet. Förbundet kan inte ansluta sigfill utredningens förslag lill gränsdragning, även om den sannolikt skulle varaenkel att tillämpa. En sådan ordning skulle nämligen medföra att just de fallundantas, där munllighet, omedelbarhet och det naturliga sambandet medavgörandet av skuldfrågan kan öka rättssäkerheten vid körkortsåtgärden ochbestämmandet av den totala samhällsreaklionen. Dennabrist kan emellertid undanröjas, om åklagaren har att pröva om det enskildabrottet i sig kan medföra körkortsingripande och om så är fallet underlåtastrafföreläggande och i stället utfärda stämning. Därefter skulle ankomma på tingsrättenatt pröva körkortsfrågan men - skillnad från åklagaren - med beaktande avalla omständigheter, dvs. även andra lidigare förseelser, sjukdom,alkoholmissbruk etc. Finner åklagaren att 1979/80:178 122 anledningtill körkortsingripande inte föreligger på grund av del enskilda brottet, harhan att meddela strafföreläggande. En konsekvens torde då få bli atl länsrätteninte kan beslula om körkortsingripande enbart på grund av den förseelsen menväl med beaktande av även andra omsländigheter. Förbundel delar ocksåutredningens uppfattning alt den misstänkte inte skall ha möjlighet alt väljaforum genom silt ställningstagande lill föreläggandet. Delta medför atttingsrätt i fall av bestridande av föreläggandel inte får prövakörkortsfrågan. Dennu skisserade lösningen har den fördelen atl Just de fall kommer alt prövas avlingsräiten, där en sådan prövning är särskilt angelägen frånrättssäkerhetssynpunkt. Den har emellertid ocksä nackdelar. En sådan är atlåklagaren och tingsrätten kommer atl fä olika bedömningsunderiag. En annan äralt syslemet i vissa avseenden blir ganska komplicerat. Den enskilde kan finnadet svårt atl förstå olika avgränsningar och framför allt all åklagarensprövning i en del fall innebär atl körkortsfrågan är avgjord, medan prövningeni andra fall inte utgör hinder mot att länsrätten (i vissa fall allmännaombudei) lar upp frågan igen. Vidare kommer man fortfarande att ha fall, därtingsrätt prövar ansvarsfrågan, medan körkortsfrågan tas upp senare avlänsrätten. Denna situation - vilken varit den av allmänheten kanske mestkritiserade - kommer inte alt bli ovanlig. Det gäller nämligen alla de fallnär ordningsbot eller strafföreläggande inte kan användas, därför att denmisstänkte bestrider gärningen. Enbättre balans mellan åklagarens och tingsrättens bedömningsunderlag uppnås, omäven åklagaren vid sin prövning skall ta hänsyn till samtliga omsländigheterav belydelse i körkortsfrågan. Gränsdragningen blir då klarare och därmedlättare alt överblicka för allmänheten. Det kan emellertid inte komma i frågaall aktualisera en åklagargranskning annal än i de fall som blir aktuella förstrafföreläggande. Åven med en sådan begränsning blir del dock etl ickeobetydligt merarbete för åklagarna, om de alllid när de har att meddelastrafföreläggande på grund av trafikförseelse skall göra en fullständigbedömning av körkortsfrågan. Desenast diskuterade båda alternativen är - som förbundet visat -inteinvändningsfria. Förbundel kan inte heller beträffande dessa alternativöverblicka vilka konsekvenser de kan ha för resursbehoven för tingsrätter,länsrätter och åklagare. Även om förbundet inte anser sig kunna tillstyrkanågot av dem på detta stadium, bör de dock vara att föredra framför den lösningsom utredningen förordat. De bör därför studeras ytlerligare om den avförbundet i försia hand förordade lösningen - en total överflyttning frånlänsrätt till tingsrätt - inte skulle kunna genomföras. Närdet slutligen gäller det alternativ som skisserats i trafikutskottets utlåtande- vilket torde innebära all tingsrätt alltid har att pröva körkortsfrågan idess helhet när ansvarsfrågan är uppe till bedömning i domstolen - finnerförbundet med instämmande i vad utredningen anfört att en gränsdragning inte ärmöjlig enligt de linjer som utskottet anger. 1979/80:178 ,s, . '2'' 1.3.1 Hovrättenför : Mål angående grovvårdslöshet i tra fik förekommer ej ofta. Hovrätten vill ändock påtala några problem som, med den föreslagna gränsdragningen, kan uppkomma om körkortsfrågan skall prövas av allmän domstol. Vid huvudförhandlingen kan tingsrätten exempelvis finna alt vårdslösheten visseriigen framstår som allvarlig, men ej i sådan grad att den bör bedömas som grov. Tingsrätten skulle vid ell sådanl förhållande vara förhindrad all pröva körkortsfrågan. Om tingsrät ten tidigare interimistiskt återkallat körkortet måste beslutet härom ome delbart upphävas. Vinner tingsrättens dom laga kraft får länsrätten i stället pröva körkortsfrågan och eventuellt besluta om förnyat interimistiskt om händertagande av körkortet. För del fall åklagaren skulle föra målet vidare i rubriceringsfrågan torde nytt interimistiskt förordnande inte annat än i undantagsfall kunna meddelas förtän hovrätten i samband med del slulliga avgörandet eventuellt finner att vårdslösheten är all bedöma som grov. Den tilltalade som genom ell upphävt interimistiskt beslul återfall sitt kör kort skulle i dessa fall tills vidare vara berättigad atl föra fordon, trotsatt det - oavsett hur gärningen rubriceras - kanske framstår .som uppenbart att körkortet slutligen kommer att återkallas eller - undanlagsvis fram står som angeläget all vederbörande las ur trafiken. Särskilt lång tidsutdräkl i detla avseende skulle uppkomma om försl högsta dom stolen finner vårdslösheten vara grov.