prop · G30366 · 1979-12-31 00:00:00 — Den nuvarande åtalsprövningsregeln i 3 kap. 11 § BrBinnebär onekligen en begränsning av de fall av olycksfall i arbetet som kommerunder åtal. Det förekommer otvivelaktigt händelser som bör prövas av åklagareoaktat brottet inte anmäls av målsäganden. Den svårighet som ligger i att avgöraom åtal är påkallat ur allmän synpunkt torde visserligen till en början medföravissa tolkningsproblem och ökad arbetsbörda. De farhågor som framställts om attlagändringen kommer att medföra etl stort antal ökade anmälningar kan i och försig vara befogade - åtminstone . Allteftersom praxispå områdel utvecklas kommer emellertid förhoppningsvis en god balans att uppnåspå områdel. i distrikt tillstyrker därförlagändringen. Prop.1979/80:66 122 , nedre norra distriktet På samma sätl som allmänna yrkesinspektionen kanelektriska inspektionen ingripa i enskilda fall och efter företagen inspektionpå arbetsställe ingripa mot de för arbelssäkerheten ansvariga med föreläggandeom skyddsåtgärder eller meddela förbud mot användning av anläggning (sättaanläggningen ur drift). Även i elektriska inspektionens verksamhet harkonstaterats samma brister i efterlevnaden av arbetsmiljörättsliga föreskrifteroch av tillsynsmyndighetens anvisningar och förelägganden som påtalas underavsnitt 2.1. I de fall där etl medvetet åsidosättande avarbetarskyddsföreskrifter sker, inte sällan av ekonomiska skäl, med följd altarbetstagares hälsa och ibland liv äventyras, är det synneriigen önskvärt altmöjligheten till straffsanktioner utnyttjas i högre grad iin vad som förnärvarande sker. Med hänvisning till vad ovan anförts tillstyrkes denföreslagna ändringen i 3 kap. 11 § andra siycket BrB, att kravet på atl målsägandenskall ange brottet till åtal avskaffas. Förbundsstyrelsen konstaterar all den beskrivning som ipromemorian görs av situationen på många arbetsplatser inte berör landslingen.Styrelsen anser vidare att det är väsentligt atl åstadkomma en god och säkerarbetsmiljö. Ur den synpunkten har sannolikt en siörre möjlighel till prövningav del straffrättsliga ansvarel vid en inträffad arbetsskada viss betydelse.Det kan därför vara rimligt all åtalsprövningen helt överiåts på samhället.Mot ovanslående bakgrund tillstyrker styrelsen förslaget. SAF menar att föreliggande fråga måste anses vara avunderordnat inlresse i arbetet med alt se över lagsliftning mot organiseradoch ekonomisk brottslighet. Föreningen vill likvä) framhålla följande. Den vikligaste och mest omfattande verksamheten tillförebyggande av arbetsskador bedrivs lokalt i samverkan mellan arbetsgivare ocharbetstagare. Forum för detla gemensamma arbete är i regel skyddskommittén.Företagshälsovården ulgör - såväl i dess medicinska som dess tekniska del - enutomordentligt viktig resurs i del skadeförebyggande arbetet. Enligt arbelsmiljöavtalelmellan SAF, LO och PTK skall arbetsgivare och arbetstagare samverka för atluppnå en väl fungerande företagshälsovård. Den helt övervägande delen av de anslälldai har tillgång till företagshälsovård. utövartillsyn över att arbetsmiljölagsliftningen efterieves. Arbetarskyddsverkei är,liksom den lokala skyddsverksamheten i skyddskommittéer osv., främst inriktatpå att förebygga arbetsskador. 1979/80:66 123 Genomarbelsmiljölagen har arbeiarskyddssiyrelsen fåll starkt vidgade befogenheter allmeddela straffsanktionerade föreskrifter. Straffen är böler eller fängelse . Straff kan utdömas inte bara vid uppsåtligt brott utan genomgåendeockså vid överträdelse p.g.a. oaklsamhel. Föreläggandeoch förbud, som kan meddelas av yrkesinspeklionen, har - särskill i föreningmed vite - visat sig vara effektiva medel att komma lill rätta med brister iarbetsmiljön. meddelas också omkring 350 beslul om föreläggande ellerförbud. Yrkesinspektionenkan förordna att etl beslut skall gälla också under liden innan del har vunnitlaga krafl. Detta begränsar självfallet möjligheterna alt genom exempelvisonödigt överklagande förhala verkställigheten av etl beslul. Då del ipromemorian talas om "förhalningar", tycks man ha bortsett frånmöjligheten all meddela interimistiska förordnanden. EnligtSAF:s mening är det därför osannolikt att det skulle förekomma "ellsystematiskt åsidosättande av arbelarskyddsföreskrifter med följd altarbetstagarnas hälsa äventyras som arbetsgivarnas ekonomi gynnas". Molbakgrund av vad som ovan sagts om det lokala skyddsarbetet ochyrkesinspektionens verksamhei måsle ansvarsreglerna i 3 kap. 7-9 §§ BrB ansesvara av mindre betydelse i arbetarskyddshänseende. Promemorianger intrycket att det vid inträffade arbetsskador endast är arbetsgivare iegentlig mening som kan göras ansvarig för vållande till kroppsskada. Del lordeemellertid i realiteten vara väl så vanligt att åtal kan aktualiseras mol enarbetsledare eller en arbetskamrat lill målsäganden. SAFanser del naturligt att målsäganden, såvitt avser detta slags brott mot person,har etl inflytande över frågan om åtal skall väckas. Det bör därför övervägasalt införa samma åtalsprövningsregel för vållande lill kroppsskada m. m. som nugäller beträffande misshandel på annan än allmän plals och vissa andra brott,nämligen alt åtal får väckas om målsäganden anger brollet lill åtal eller åtalär påkallat från allmän synpunkt. har instämt i della yttrande. LOhar bl.a. i silt remissyttrande över arbetsmiljöulredningens förslag lill nyarbetsmiljölag understrukit vikten av atl sanktionssystemel på arbetsmiljöområdetär effektivt. LO anser att del är särskilt viktigt all respekten för deförebyggande föreskrifterna på arbetsmiljöområdet upprätthålles. Effekfiva sankUonermåste därför enligt LO:s mening kunna riktas mot arbetsgivare som bryter motsådana bestämmelser även när någon skada ej uppstått. Det får enligt LO:s uppfattningaldrig framstå som lönsamt för en arbetsgivare alt bryta mot sådanabestämmelser. LO har därför i del ovan angivna remissyttrandet bl. a. krävt atldet nuvarande sanktions- 1979/80:66 124 syslemetkompletleras med en straffavgift som också kan riktas mot juridiska personer.Dessa frågor bör enligt LO:s uppfattning bli föremål för lagsliftning.1 de fall, som den avgivna promemorian behandlar, när en skada inträffal p.g.a.vårdslöshet är del enligt LO:s mening viktigt att sanklionsreglerna bidrar lillall sådanl vållande i del allmänna rättsmedvetandet uppfattas som en allvarliglagöverträdelse. De nuvarande åtalsreglerna bidrar inte till en sådaninställning. Genom den speciella situation som målsäganden befinner sig igentemot den vållande kommer många klara brott atl inte på någol sätl beivras.Inskränkningarna i möjligheterna atl väcka åtal vid dessa brott framstår som särskillorimliga vid en jämförelse med åtalsreglerna för andra brott med betydligt mildareeffekter för brottsoffret såsom exempelvis snatleri. Medhänsyn lill vad som ovan anförts tillstyrker LO alt den i promemorianföreslagna lagändringen snarasi genomförs. Frånfackligt häll har i olika sammanhang del förhållandel tagits upp all detförekommer händelser som bör prövas av åklagare trots atl brottet inte anmältsav målsäganden. Efiersom de förslag som brottsförebyggande rådet lagl framligger väl i linje med redan framförda fackliga krav tillstyrks den föreslagnalagändringen. /SRdelar uppfattningarna i rubricerade PM redovisade under 5.1 och tillstyrker altåtalsprövningsregeln i 3 kap. 11 § andra slyckel BrB ändras enligt förslaget.Genom att i propositionen intages exempel på de fall i vilka åtal bör ellericke bör anses påkallat ur allmän synpunkl, lorde påtalade farhågor ickeföreligga. /SR ställer sig dock tveksam till om enbart en ändring av ålalsprövningsregelnmedför den önskade effekten. Placeringenav del straffrättsliga ansvaret vid brott av företag är ofta oklar. Detla är eltgenerellt problem som gör straffrättsliga medel onödigt ineffektiva.Straffansvaret kan t. ex. ofta drabba icke förelagets ägare eller högstaledning ulan en anställd i arbelsledande ställning. Den sistnämnde kan ickealltid åsladkomma erforderliga skyddsanordningar, enär han icke disponerar överframför allt de ekonomiska besluten. Utdömda böter betalas ibland avföretaget, vilket kan finna detta billigare än att efterkommaskyddsföreskrifterna. Det är angeläget att dessa frågor tas upp tiUgrundlig behandling. Detla kan lämpligen ske i samband med ställningstagandettill att eventuellt införa etl korporativl ansvar som enligt uppgifl förestår. Genomall effekten i 3 kap. 8 och 9 §§ BrB begränsats till kroppsskada eller sjukdomföreligger en annan begränsning i möjligheten till lagföring. 1 eU aktuelltfall har en oaklsamhel lett ull aU en arbetstagare fått elektrisk Ström genomsig, vilket medfört medvetslöshet men i övrigt endast en Prop.1979/80:66 125 svullen arm som påtaglig skada. Uppenbarligen hadearbetstagaren avlidit om han icke fallit så atl kroppstyngden fick hans greppom den strömförande stolpen all lossna. Det kan ifrågasättas om icke 8 och 9 §§borde kompletteras med rekvisitet "försättande i vanmakt eller annatsådant tillstånd", vilket inlagils i 3 kap. 5 § BrB. Det har ibland ifrågasatts om kriminalisering över huvudlaget har nämnvärd preventiv belydelse när det gäller culpösa handlingar. 1varje fall är del enligt domareförbundels uppfattning osannolikt, all någonarbetsgivare underlåter att vidla åtgärder till förebyggande av olycksfall avden anledningen, atl han räknar med all den skadade skall avstå från åtalsangivelseefler en eventuell olycka. Del är således tvivelaktigt om förslagelsgenomförande skulle kunna i någon mån bidra lill önskvärda förbättringar avarbetsmiljön. Straffhot, övervakning och andra åtgärder från samhällets sidabör hellre direkl inriktas på förekommande av atl olyckor inträffar, dvs. avsesjälva underlålenhelen alt iaktta gällande arbelarskyddsföreskrifter. Enanalogi med trafiklagsiiftningen ligger här nära lill hands. Det torde nämligenförhålla sig så, all straffbestämmelserna om bristfälligt utrustade fordon harsiörre preventiv effekt än de straffbestämmelser som kan bli lillämpliga omfordonsförare vållar trafikolycka på grund av brister på fordonet. vill emellertid inte utesluta att ettslopande av kravel på målsägandeangivelse kan ha betydelse inom arbetsmiljöområdet.Alt förbundet likväl ställer sig tveksamt till förslaget beror huvudsakligen påalt del är svårt all överblicka konsekvenserna utanför detta område. Dessakonsekvenser är inte tillräckligt belysta i promemorian. Om förslagelgenomföres kan det befaras, alt polisen måste utreda åtskilliga skador sominträffar t. ex. inom lek och idrott, trots all del sedan visar sig att åtalinte är påkallat från allmän synpunkt. Den föreskrivna ålalsprövningen kannämligen inte alltid ske förrän efter det förundersökning ägl rum. På grundvalav den nu föreliggande utredningen kan domareförbundet därför inte tillstyrkaatt kravet på målsägandeangivelse upphäves i fråga om andra skador änarbetsskador. Föreningen har intet att erinra mot den föreslagnaförändringen. Föreningen vill dock här liksom skett i andra sammanhang som sinprincipiella synpunkt uttala alt straffsanktionering icke bör ifrågakomma i defall den önskade effekten kan ernås främst genom en kombination av föreläggandenoch väl avvägda viten. Förhindrande och tillrättaläggande av icke önskvärdaförhållanden torde i många fall kunna ske mer effektivt genom vite än genom denmånga gånger arbetskrävande och tidsmässigt utdragna procedur ett brottmål kange. 1979/80:66 126 Samfundeidelar styrgruppens uppfattning att enbart arbetsskyddslag-sliflningen ej är elttillräckligt instrument för atl förebygga atl olyckor inträffar lill följd aven dålig arbetsmiljö. Genom avtalen på arbetsmarknaden om trygghetsförsäkringhar dessutom risken för skadestånd som förebyggande effekt i stor utsträckningspelat ut sin roll på detta område. Mot bakgmnd härav har samfundei inte någotatt erinra mot alt kravet på angivelse av målsäganden i 3 kap. 11 § andrastycket BrB avskaffas beträffande arbetsolyckor. Detta möjliggör att olycksfalli arbetet och andra yrkesskador i större utsträckning än som är fallet kanprövas enligt 3 kap. 8 § BrB. Samfundetvill dock ifrågasätta om kravet på angivelse av målsäganden bör avskaffas förandra gärningar än arbetsolyckor. Med hänsyn lill att etl stort antalolycksfall inträffar i hemmet bl. a. på gmnd av bristfälliga säkerhetsanordningar,kan förslaget att hell avskaffa kravet pä målsägandeangivelse leda till opäkalladinblandning i enskilda förhållanden. Prop.1979/80:66 127 Bilaga 5 Det remitterade lagförslaget Lag om ändring i Härigenom föreskrivs atl 3 kap. 11 § och 9 kap. 7 §brottsbalken skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 3 kap. 11 §' Misshandel, som ej är grov och som ickeförövats å allmän plats, eller försök eller förberedelse till sådant brott mååtalas av åklagare allenast om målsägande angiver brottet till åtal eller ockåtal finnes påkallat ur allmän synpunkt. Vållande till kroppsskada eller Vållande till kroppsskadaeller sjukdom må, om brottet ej är grovt, sjukdom må, om brottet ej är grovt, åtalas av åklagare endast om måls- åtalas av åklagare endast om måls ägande angiver brottet till åtal och äganden angiver brottet till åtal d- åtal finnes påkallat ur allmän syn- ler har åsamkats skadan eller sjuk punkt, domen i verksamhet som arbetsta gare och åtal finnes påkallat ur all män synpunkt. Om gämingsmanneni fall som i 6§ sägs icke insåg men hade skälig anledningantaga att brott förelåg, dömes för häleri förseelse till böter Är ifall som avses i 6 § första stycket första meningenej utrett att brott förelåg men hade gärningsmannen skälig anledning antagaatt så var fallet, dömes likaledes för häleriförseelse, om hans befattning medegendomen avsåg förvärv eller mottagande samt skedde i utövning avnäringsverksamhet, vanemässigl eller annars i större omfattning eller gälldevärdefull egendom. Den som förmår visa att egendomen ej hade frånhänts annangenom brott skall dock vara fri från ansvar. ' Senaste lydelse 1974:596. 1979/80:66 128 Förhäleriförseelse skall ock dömas, om den, som på sätt i 6 § sägs medverkat viddet broll varigenom egendomen frånhändes annan, ej insåg men hade skäliganledning antaga att brott förövades. Dennalag Iräder i kraft . Prop.1979/80:66 129 Närvarande: justitierådet , regeringsrådet ,justitierådet , Vängby. Enligt lagrådet tillhandakommelutdrag av protokoll vid regeringssammanträde harregeringen på hemställan av statsrådet beslutat inhämta lagrådetsyttrande över förslag till lag om ändring i . Förslaget har inför lagrådet föredragits avhovrättsassessorn . Förslaget föranleder följande yttrande av lagrådet: 3 kap. 11 § Den i denna paragraf föreslagna ändringen lämnas ulanerinran. 9 kap. 7 § Häleribrotten i 9 kap. 6 och 7 §§ är konslmeradesom självständiga förmögenhetsbrott. De är dock accessoriska tiU annat brott pådet sättet att de avser egendom "som frånhänts annan genom brott". Deciterade orden utgör ett objektivt rekvisit i brottsbeskrivningen. Det betyderatt det för fällande dom krävs att del s. k. förbrottet, vanligen stöld, skallvara styrkt. Av materialet i lagstiftningsärendet framgår att det itingsrätternas praxis ställs olika krav på bevisningens styrka när det gällerförbrottet och alt del likaledes förekommer en viss oenheflighel i åklagarnasinställning i åtalsfrågan. Det framgår att på gmnd härav åtal mot misstänktahalare ibland underlåts eller ogillas därför att förbrott inte ansetts styrkt,trots att omständigheterna starkt tytt på alt egendom som påträffats hos denmisstänkte varit tjuvgods. Någol vägledande avgörande av i frågan omvilket mått av bevisning som skall krävas beträffande förbrottet föreliggerinte. Såsom anfört i sitt remissyttrande torde ansvarinte fömtsätta att domstolen fastställer genom vilket brott egendomen frånhäntsägaren; tillräckligt torde vara att det är utrett att ett brott -innebärandeett frånhändande av egendom - föregått hälerigämingen. Även med denna ulgångspunktmåste emellertid antas alt åtal eller fäUande dom inte kommer till stånd imånga fall där omsländighelema tillsammantagna talar med styrka för att detföreligger en hälerisituafion. En konsekvens av att en häleriutredning inte fullföljs medåtal eller att ett häleriåtal ogiUas är, såsom framhållits i flera remissyttranden,att egen- 1979/80:66 130 domsom anträffats under utredningen ej kan tagas i förvar med stöd av den s. k.stöldgodslagen utan måsle återlämnas lill den misstänkte. Del tiUlagrådel remitterade förslaget utgör ett resultat av utredningsarbete sombedrivits av en utav brottsförebyggande rådet tillsalt arbetsgmpp inom ramenför rådels uppdrag att överse lagstiftningen mot organiserad och ekonomiskbrottslighet. Förslaget tar därför främst sikte pä den yrkesmässigt och vanemässiglbedrivna häleri verksamheten. Det är också klart att det är främst vid häleribroltav denna art och omfattning som det kan framstå som otiUfredsställande att lagföringinte kommer tiU stånd på gmnd av att bevisningen om förbrott inte ansestillräcklig. Någolmaterial som visar frekvensen av beslul all inte åtala eller av domar, enligtvilka den tilltalade frikänts på gmnd av alt förbrott inte ansetts styrkt, harinte framlagts i ärendet. Uttalanden som gjorts i remissyttranden, särskilt desom redovisar erfarenheter från äklagarhåll, får dock anses ge tiUräckligt stödför antagandet alt en ändring av hälerireglema i den riktning som förslagetåsyftar - en uppluckring av kravet på bevisning att egendomen frånhänts någongenom brott - kommer att vara av visst värde för brottsbekämpningen.Angelägenheten av att komma till rätta med den svårbemästrade ekonomiska ochorganiserade brottsligheten talar för att man prövar i viss mån nya vägar inomstrafflagstiftningen. Mot bakgmndav det anförda anser lagrådet att den föreslagna skärpningen avhäleribestämmelserna i princip bör kunna godtas. Lagrådet föreslår emellertid idet följande en något annan utformning och en annan placering av det nyastadgandet. Bådearbetsgmppens förslag och del remitterade förslaget innebär att ett tillägggörs i 7 §. Genom del nya stadgandet kriminaliseras såsom häleriförseelseunder vissa fömtsättningar sådant förvärv eller mottagande av egendom som skeri utövning av näringsverksamhet, vanemässigl eUer annars i störte omfattning samlförvärv eller mottagande av värdefuU egendom (i arbetsgmppens förslag: särskiltvärdefuU egendom). En fömtsättning är enligt arbetsgmppens förslag attförvärvet eller mottagandet skett under omständigheter som gav skälig anledningantaga att egendomen frånhänts annan genom brott. Denna fömtsättning haralltså karaktär av objektivt brottsrekvisit. I det remitterade förslagel ärmotsvarande fömtsättning utformad så, atl gäniingsmannen skaU ha haft skäliganledning antaga alt brott förelåg. Detta överensstämmer närmast med detsubjektiva rekvisit som gäller för häleriförseelse. Avsikten torde dock inteha varit att på denna punkt avvika från arbetsgmppens förslag. Det framgår avmotiveringen på några ställen att även det remitterade förslaget skallinnehålla såsom objektivt broftsrekvisil att förvärvet eller mottagandet skettunder omständigheter som ger skälig anledning antaga att egendomen frånhäntsannan genom brott. Under alla förhållanden krävs därför en omformulering av delföreslagna stadgandet så alt den nu angivna betydelsen kommer till uttryck. 1979/80:66 131 Medden åsyftade lydelsen fär stadgandet den innebörden att någol förbrott intebehöver styrkas. Del räcker med att omständighetema är sådana alt de -objektivt sett - ger skälig anledning antaga alt egendomen frånhänts någongenom brott. Under förutsättning att sladgandel begränsas lill vissakvalificerade fall - särskilt yrkes- och vanehäleriet - synes denna konslmktionkunna godtas. Förslagetomfattar som nämnis även del fallet att någon förvärvar eUer mottager värdefullegendom. I viss mån innebär delta ett avsteg från gmndtanken atl genom det nyastadgandet komma åt den etablerade häleribrottsligheten. Det kan visserligentänkas alt man i ett mera omfattande innehav av stulet gods kan päträfläenstaka föremål som man inte kan härleda från något förbrott och att denmisstänkte med stöd av den föreslagna regeln skulle kunna fällas till ansvarockså beträffande dessa föremål. Vad regeln framför aUl skulle fä tillämpningpå är emeUertid det mera tillfälliga häleriet. Alt för sådana fall uppge kravelalt förbrott styrks synes inte motiverat. Som medel att komma åt tillfällighetshälerielskulle regeln belräffande värdefuU egendom för övrigt få en ganska begränsadräckvidd genom den förhållandevis höga värdegräns som avses. Lagrådet villdärför förorda att den får ulgå. Molden avgränsning av det föreslagna stadgandets tillämpningsområde som innefattasi kravet på att befattningen med egendomen skall ha skett i utövning avnäringsverksamhet, vanemässigl eller annars i störte omfattning har lagrådetingen erinran. Viss redaktionell Jämkning bör emellertid ske i denna del. Tillskillnad frän arbetsgmppens förslag innehåller det remitterade förslagel etlslags exculpationsregel, som innebär alt gämingsmannen går fri från ansvcir omhan förmår visa att egendomen ej frånhänts annan genom brott. En motsvarighet härtiUfinns i arbetsgmppens förslag tiU ändrad lydelse av stöldgodslagen. Tankenbakom förslagel är alt det framstår som stötande atl fälla någon lill ansvarenligt det föreslagna stadgandet när del i själva verket är fråga om egendomsom åtkommils på elt behörigt sätt. Denna synpunkt är naturligtvis beaktansvärdmen bör kunna tUlgodoses på elt enklare sätt än enligt förslaget. Med denlagtekniska konstmkdon lagrådet förordar beträffande det rekvisit som skallmotsvara förhandenvaron av ett förbrott - varom närmare i det följande - krävsinte nägon särskild regel i nu berörda hänseende. Den misstänktes påstående atthan gjort ett behörigt förvärv och vad han åberopar till stöd härför får i stäUetvägas in bland övriga omständigheter som är alt beakta vid prövningen avifrågavarande rekvisit. Denprincipiellt största nyheten i förslaget är som nämnts att straff inträderredan när omständighetema är sädana att de ger skälig anledning antaga attegendomen åtkommils genom brott. I arbetsgmppens förslag är detla rekvisitutformat så atl det avser omständighetema vid själva förvärvet ellermottagandet. Avsikten torde vara alt också del remitterade försia- 1979/80:66 132 getskall ha denna innebörd. Enligt lagrådets mening kan emellertid dennauppläggning medföra att stadgandet inte får den effekl man eftersträvar. Uiredningenkan komma alt inriktas alltför myckel på förhållandena vid förvärvstillfället.Även andra omständigheter synes emellertid böra fä beaktas. Lagrådetvill därför förorda den utformningen av ifrågavarande rekvisit att förvärveteller mottagandel skall avse "någol som skäligen kan antagas vara frånhäntannan genom brott". Innebörden härav är att förhållandena vid förvärveteller mottagandel, i den män de låter sig klarläggas, och övriga förhållanden somföreligger i fråga om egendomen fillsammans skapar en totalbild som är ägnadall inge föresläUningen att det rör sig om egendom som ätkommils genom brott.Omständigheter som blir att beakta är sådana som egendomens art, mängd ochutseende saml arten av förvärvarens eller mollagarens verksamhet; även annat,t. ex. den överlämnandes förhållanden, kan las i beaktande. Efiersomdet är fråga om etl objektivt brottsrekvisit - som skall vara läckt av uppsåtvid tiden för förvärvet eller mottagandet - är det endast omständigheter sominträffat eller förhållanden som föreligger som kan beaktas.Omsländigheter som inträffar efter förvärvet eller mottagandel kan således inv.einverka på bedömningen. Däremot är omsländigheter som förelåg vid tiden förförvärvet eller mottagandet men som blir kända försl senare all beakta vidprövningen humvida - objektivt sett - skälig anledning föreligger tillantagande att egendomen frånhänts annan genom brott. I de hälerifall som man främslvill komma åt torde del vara mera sällan som hanteringen avslöjas i detögonblick förvärvet eller mottagandet sker. I stället lorde fallel vanligenrullas upp genom att man kommer på elt omfattande innehav av misstänktstöldgods.