prop · G303114 · 1979-12-31 00:00:00 — I sådana fall skulle möjlighel finnas attta upp vittnesmål samt all fö överprövning i högre instans. Vidare skulle deför fastighetsägarna relativt gynnsamma reglerna om rättshjälp och rättsskyddsförsäkringbli gällande. En annan möjlighel äran efter mönsterav den lösning som valls iSmåhus 76 förbättra småhusköparens kostnadsvillkor vid prövning genomskiljenämnd. Jämförl med en reklamationsnämnd av den föreslagna typen innebären experisammansatt skiljenämnd både lägre kostnader och betydligt bättregarantier för en riktig prövning av ivisier. I frågan rörande den föreslagna utvidgningen av alt omfalta även tvisier som rör fast egendom har Folksamsamrått med HSB och och för på de av dessa organisationer anfördaskälen avstyrka förslaget i denna del, förslag går i första hand ulpå att , , vars verksamhet haftkaraktären av försöksverksamhet, skall permanenlas, och alt dessverksamhetsområde skall utvidgas till att omfatta även ärenden rörande köp avfastighet och avtal om arbete på fast egendom - en föreslagen uividgning avARN:s verksamhetsområde, närmast avsedd atl tillgodose småhusägarens inlresseav en enkel, snabb och billig lösning i tvisier om dylika avtal. STS, som i sin verksamhet uppmärksammat elt flertal fallav tvivelaktiga fastighetsförsäljningar, där de försålda fastigheterna varilprodukter av ofta undermåligt utförda byggnationer, finner det motiveratunderstryka, att konsumenten-köparen, som sällan är specialist påfastighetsaffärer, därvid löper risk alt tillfogas avsevärd ekonomiskt avbräck,ev. ekonomisk ruin och därmed åtföljande psykiskt lidande ochhandlingsförlamning, och att - mot denna erfarenheisbakgrund - följaktligenutvidgningen av ARN:s verksamhetsområde lill att omfatta även ärenden rörandeköp av fastighet 1979/80:114 132 ochavtal om arbete pä fast egendom är alt hälsa med stor lillfredsslällelse. STSvill i detta sammanhang därutöver framhålla som önsk värt, atl :sverksamhet bör utsträckas lill att omfatta icke blott försiahands- utan ävenandrahandsköp. Etl fuskbygge kan genom en skenaffiir snabbi förvandlas lill enandrahandsaffår och skulle i så fall - enligt reklamationsutredningens förslag- icke omfattas av ARN:s verksamhel. Del kan icke anses som godtagbart,att enförstahandsköpare, som snabbt kommit underfund med en fastighets brisier, genomen snabb försäljning skall kunna undandraga sig eu rimligt säljaransvar. besiklningsverksamhet börhandhas av en i någon form auktoriserad besiktningsman, exemeplvis medlem avSvenska , , eller annan välrenommeradkonsult. Reklamationsverksamheten för fast egendom börlämpligen finansieras genom avsättningar lill en särskild fond på så sätl, alti låneunderlagel inräknas en summa som uppgår till av vidförsäijningstillfållet gällande basbelopp (f n. ), vartill bör läggasen av byggnadsentreprenören erlagd procentsats å produktionskostnaden. Producenten-säljaren bör därutöver själv ellergenum försäkring hålla konsumenten-köparen skadeslös, därest enreklamationsutredning påvisar, att felaktigheter vidlåder den producerade ochförsålda fastigheten. Denna garanti, resp. försäkring skall gälla även förgäldande av utlägg i samband med en tillfällig bosättning på t. ex. hotelleller för annan lösning av bostadsfrågan. Ilikhet med ulredningen anser K-Konsult atl målet måste vara att förhindrauppkomsten av fasiigheistvister. Etl led för alt uppnå delta mål är attförbättra kontrollen av byggnadsproduktionen. Åvenom en sådan förbåttrad produktionskontroll kommer till stånd torde manemellertid inte kunna undvika all tvister uppkommer. Dessa blir ofta svåra atllösa parterna emellan eftersom positionerna mellan dessa ofta blivit alltförlåsta. Iflertalet fall av dessa tvisier synes domstols- eller skiljeförfarande alltföromfauande och tidsödande. Enligt K-Konsults mening finns därför ett storl behovav etl enklare förfarande för alt lösa ifrågavarande tvister. En avdelning förfasiigheisreklamaiioner inom torde därför varaett lämpligt forum att pröva dessa tvister. Enförutsättning fören fungerande verksamhel äremellertid att nämndens handläggarebesitter såväl juridiska som tekniska kunskaper inom fastighets-området. 1979/80:114 133 En av de mest cenirala frågorna som diskuterats i sambandmed ett eventuellt inrättande av en låsiighelsreklamaiionsverksamhet är hur denbesiklningsverksamhet, som är en föruisättning för alt nämnden skall få etttillfredsställande beslutsunderlag, skall organiseras. Mol denna bakgrund saml all K-Konsuli vareil av de företagsom anlitades för att utföra besiktningar under försöksverksamheien medfastighelsreklamationer som genomfördes finner vi delangelägel att särskilt kommentera denna del av ulredningens förslag. De frågor som särskilt har diskuterats i detla sammanhangär: Hur skall besiktningarnagenomföras? Finns lillgångtill besiktningsmän över hela landel? Vad kommerbesiktningarna all kosla? Hur skallbesiktningsljänsierna upphandlas? I början av försöksverksamheien uppstod en diskussion omefier vilka riktlinjer besiktningarna skulle utföras. Diskussionen föranleddesav all man vid anlitandet av olika besiktningsmän också fick utlåtanden som imånga avseenden skilde sig från varandra och därigenom blev svårtolkade förnämndens handliiggare och ledamöter. En arbetsgrupp tillsattes som fick iuppdrag att utarbeta etl enhetligt program som skulle användas av samtligabesiktningsmän som anlitades. 1 och med alt nämndens besiktningar genomfördes efterdetta program underlättades i hög grad såväl handläggarnas som ledamöternasarbete. En av förulsältningarna för att en landsomfattande verksamhel skallfungera är, följaklligen att ell enhetligt program för nämndens besiktningarutarbetas. Från vissa håll har ifrågasatts om tillgången lill kunnigabesiktningsmän är tillfredsställande. Detta är särskilt viktigt eftersombesiktningar mäste kunna genomföras utan alltför stora dröjsmål. EnligtK-Konsults mening torde detta problem inie vara alltför storl. Det finns i dagrikstäckande företag som kan svara för nämndens besiktningar. Vidare finnslokala förelag som med fördel kan anlilas för dessa ijänster. Dessa företag börnärmasl sökas genom de branschorganisationer som finns i konsultbranschen. De förelag som närmast är aktuella i detta sammanhang ärenligt vär mening K-Konsult samt företag eller enskilda som är anslutna lillSBR () och SKIF (). Genoin dessa förelag och organisationer torde man kunnalösa problemet med riksläckning och tillgång på kunniga beslkinlngsmän. 1979/80:114 134 besiktningsverksamhet skall bli effektiv måste nämnden genom avtalkontraktera lokala besiktningsmän som med relativt kort varsel kan utföra debesiktningar som nämnden föranstaltar om. Besiktningsmän bör i första handsökas hos de förelag och organisaiioner som nämnts i det ovanstående. EnligtK-Konsults uppfattning är del nödvändigt atl upphand-lingen/kontrakleringen avdessa besiktningsmän är klar innan verksamheten startar. Förutsättningenför atl upphandlingen sker på ell tillfredsställande sätt år anbesiktningsmannens uppgifter klart anges i ett av nämnden utarbetal program,vilket bör tjäna som förfrägningsunderlag vid upphandling. Detta program börinnehålla arbeisinstruktion samt specifikationer över vilka uppgifter som skallingå i utlåtandet såväl vad gäller vissa grunddata för det reklamerade objektetsom utlåtande över reklamationspunkterna. Programmet bör vidare klart angelill vilken högsta kostnad besiktningen skall utföras. Omman väljer den ovan skisserade modellen för framtagande av besiktningsmän somnämnden kan anlita, finns starka skäl som talar för att, innan program ochkosinader fastställts, kontakta de företag och organisationer som harerfarenhet av ifrågavarande verksamhel. Beträffandeden föreslagna utvidgningen av reklamalionsnämndens verksamhelsområde till alläven omfalta fast egendom vill förbundel anmäla viss tvekan. Det akuta behovelav förstärkt rättsskydd för konsumenterna, vilkel ådagalagts genomförsöksverksamheten, kan i och för sig vitsordas. Vid köp av småhus torde docknämndförfarandet inte i längden vara ändamålsenligt för att garanterakonsumenterna en fullgod prestatiun. Näringsidkarna måste i annan ordningåläggas ökal ansvar för att deras produkter fyller rimliga krav pä godabostäder. Eu ökat ansvar för småhusproducenterna, genom klara och långsiktigagarantiåtaganden, ger konsumenterna bäitre grund för talan vid domstol än vadde har f n. Därmed bortfaller motivet för att belasta reklamationsnämnden medså tidsödande och kostsamma ärenden som ivisierom köp av småhus. Förbundel villdock inte motsätta sig alt även sådana tvister får upptagas av nämnden, om dennödvändiga saneringen av småhusmarknaden inte kan åstadkommas på annal sätl. HSBtillstyrker att nu inrättas som elt fast organ förivistlösning mellan näringsidkare och konsumeni. HSB avstyrker emellerlid att reklamationsnämndens kompetens utvidgas att 1979/80:114 1.35 omiätia tvister rörande fast egendom. Som reklamaiionsutredningen redovisal från försöksverksamheieni och 1975-1976 har där prövade ärenden i storutsträckning visat sig gälla allvarliga fel och brister som hotarfastigheternas goda bestånd eller funktion. I syfie all få ell underlag förnämndens rekommendalion har besiktning i ungeiar hälften av fallen befunnitsnödvändig. Förfarandet inför reklamationsnämnden skall ävenfortsättningsvis enligt förslaget i princip grundas pä ett summariskt utredandeoch redovisande av fakla i tvisten. Sådiina tvister rörande fel och brisl päfast egendom, som inte kunnat lösas direkt mellan näringsidkaren ochkonsumenien, torde regelmässigt inte lämpa sig summariskt avgöranderekommendaiionsvis av en reklamationsnämnd. Inom branschen har numerakonstruerats ell utvidgat konsumentskydd under tio är för småhusköpare. Arbetepågår med all ytterligare förbättra delta. Bl.a. har genom proposition1977/78:193 föll i uppdrag atl tillsammans med se över vilka krav som bör uppställas för atl koslnaden fördelta småhusköparskydd skall få ingå i låneunderlag och pantvärde. Åven bostadskooperationen kan erbjuda sina småhusköparesamma skydd sum avtalats i den s. k. Småhus 76-överenskommelsen mellan och . HSB vill erinra om att bosiadsbyggandel i höggrad är reglerat genom elt omfattande regel- och normsystem. Särskilt gällerdetta del bosladsbyggande som sker med statliga bostadslån. Enligt HSB:suppfattning bör riktlinjerna i frågor som rör bosiadsbyggandel handläggas avbostadsmyndigheierna. Härigenom uppnås en enheilig behandling av alla ärendenoch risker för kompelenstvisler mellan olika myndigheter kan undvikas. Vi instämmer i utredningens förslag om inrättandet av egendom. Kraftiga åtgärder i förebyggande syfte gerbättre effekt. En skärpning av t. ex. avtalsvillkuren och av bygglagsliftningentorde förbällra konsumenternas ställning. Ulredningen grundar sitt förslag pä tolkning averfarenhelerna från den försöksverksamhet med reklamationsnämnder somförekommit i vissa län. Enligt vår erfarenhei pekar emellerlid dessaerfarenheler alldeles klart pä att lösningen av tvister som rör fast egendominte skall handläggas i de former som allmänna reklamalionsnämnden kommeraltarbela i. Om man bortser från vissa bagatellartade ärenden har det rört sig omfall där fastigheternas 1979/80:114 136 godabestånd eller funktion varit ifrågasatt. En tillfredsstäHande lösning av sådanatvister förutsätter en ingående sakkunnig besiktning, som uppenbarligen inteär förenlig med det summariska tillvägagångssätt som allmännareklamationsnämnden föreslås lillämpa. Delfinns anledning erinra om det arbele som pågår inom branschen för attkonstruera ell tillfredsställande konsumentskydd för småhusköpare. Etttio-årigt sådant skydd kan lillämpas för praktiskt taget allsmåhusproduktion som sker med statlig belåning. Vidare har bosladssiyrelsen iproposition 1977/78:193 fött i uppdrag att undersöka i vilken ulslräckningkustnaderna för ett sådant konsumentskydd skall kunna inräknas i pantvärdet. Såväli vårt yttrande över byggadminisiraiionsutredningens betänkande SOU 1976:26 somi yllrande över förslag till ändring i lagen om förbud mol oskäligaavtalsvillkor har vi anfört vissa synpunkier på risken för kompelenstvislermellan olika statliga myndigheler. Det resonemang vi där förde är i hög gradtillämpligt också på reklamalionsutredningens förslag om handläggningavtvisier rörande fast egendom. Vi ber dårför atl fö citera följande ur de nämndayttrandena. ""Ifråga om avgränsningen av bostadsmyndigheternas verksamhetsområde genlemolandra myndigheter kan ett förhållande av principiell belydelse vara värt attpeka på. Bostadsbyggande med slatliga lån är i alla stycken mycket ingåendereglerat, styrt och övervakat av bostadsmyndigheter. "Inblandning" avandra myndigheler kan i regel inle ske ulan att man riskerar att komma i konfliktmed ställningstaganden som gjorts av bostadsmyndigheter. Detta talar för i alla tveksamma fall bör hänföra ärenden till bostadsmyndigheler." 4.2.1Hovrätten över och : Hovrättenlillstyrker utredningens förslag. Allmännabegränsningar beträffande nämndens verksamhetsområde Hovrätten instämmer i alt förfarandet bör vara snabbt och enkell och atl muntlig bevisning inte kan upptagas. Mol den bakgrunden anser hovrällen atl utredningens förslag under denna rubrik är väl avvägda Inomen mängd områden av offentlig verksamhel är redan nu den enskilde konsumen' ochslatliga eller kommunala inrättningar näringsidkare. Allteftersom denoffentliga verksamheten expanderar kommer denna partsställ-ning att bli alltvanligare. All reklamationsfrågor är rikligl förekommande även när det gällerden offentliga verksamheten torde vara elt välkänt 1979/80:114 137 Del vore slölande om konsumenten inle skullekunna ställa motsvarande krav på beskaffenheten av de nyttigheier han erhållerav offentliga näringsidkare som av privata sådana. Hovrätten anser därior alldel är betydelsefullt att frågor rörande offentlig verksamhel kan komma undernämndens prövning. Med hänsyn fråmsl lill vad som gäller om fullföljd av lalanmol offenlliga myndighelers beslul bör emellerlid ulredas hur längt kan slräcka sig. När detta prövas bör beaktas atl det skallvara så enkelt som möjligi för konsumenien all lå sin sak prövad. Nämndens förhållande lill braiischnänuiderna Näringsidkarna är själva huvudmän för branschnämnderna.Konsumenterna representeras inte på samma sätt i de privala nämnderna som iARN. Möjligheten att fä beslut av en branschnåmnd omprövat av synesvärdefull. Därför bör även fö pröva ärenden som faller inomkompetensområdet för en branschnämnd. Bankinspeklionen tillstyrker förslagel all verksamhet somslår under inspektionens lillsyn inte skall kunna bli föremål för behandling ireklamalionsnämnden. F n är frägor av immaleriell nalur såsom l exadvokaiijänster undantagna från ARN:s prövning. Åven skall -enligtutredningen -advokat-tjänster vara undantagna frän ARN:s prövning med hänsynfrämsl till den lillsyn som utövas av . Dennasärbehandling av advokaiijänster anser välmotiverad och hellnödvändig frän främst rättssäkerhetssynpunkt. En advokat har nämligen ellberättigat inlresse av integritet vid ulövningen av sin verksamhet.Följaklligen bör det inte övervägas nya konirollmekanismer för granskning avadvokalverksamhel såvida del inte framkommil behov därav. Något dylikt behovanser inte föreligga. Annorlunda förhåller del sig - forisålier utredningen -när juridiska uppdrag ulförs av annan än advokat. 1 dylika fall saknas delenligt utredningen tillsynsorgan. Vidare anför utredningen atl det från framhållits att anmärkningar mol juridiska byråer av olika slag inte ärsällsynta. Mot bakgrund bl a härav anser utredningen atl reklamalionsnämndenbör vara oförhindrad all pröva klagomål som gäller juridiska uppdrag närkonsumeniens moipart är annan än ledamot av . Härvidlagfinner marknad::domstolen skäl framställa erinran mot utredningens förslag. Päsätl ulredningen formulerat sin ståndpunkt kommer lex 1979/80:114 138 sådana biirädande jurister som år anslällda hos tidvokateratt kunna bli föremål för ARN:s granskning. Huruvida del verkligen är ulredningensmening atl ifrågavarande biirädande juristers verksamhel skall kunna prövas UVARN är måhända tveksamt med tanke på ;iu utredningen i detla sammanhanguttryckligen endast nämner ""juridiska byråer av olikaslag"". Åven om del skulle vara så, att utredningen inte har liinkisig att nu akluella biirädande juristers verksamhel skall falla under finner det i sä fall angeläget alt oklarhetenhärvidlag undanröjs vid den Ibrisalla handläggningen i departementet. För domstolenter det sig självklart all inle heller hos advokater verksamma bilriidandejurisler bör underkastas ARN:s prövning. Även berörda juristers verksamhetförtjänar nåmligen etl siarkt integrilelsskydd. Vidare ulgör deras verksamhelmer eller mindre en del av en advokats verksamhet. För det fallet att nuberörda juristers verksamhel skulle kunna granskas av skulle följaktligenARN:s prövning indirekl även komma all avse advokaiverksamhet. Härtill kommerau de biträdande juristerna indirekl lorde slå under den av Sverigesadvokatsamfund utövade lillsynen. En advokat torde nämligen ha etl ansvar förhur de hos advokaten anstiillda biträdande juristerna fullgör sina uppdrag. Attadvokaten sköter denna lillsyn faller i sin tur under lillsyn. anser alltså all hos advokater verksammajuristers uppdrag inte skall kunna prövas av . Vad däremoi gäller sådanakonsulterande jurisler som saknar anknylning till advokatbyrå ter sig fråganiingående ARN:s kompelens delvis annorlunda. Bland de ""juridiskabyråer av olika slag"" som här är akluella finns det naturligtvisbyråer av myckel skifiande karaktär. Dels finns del sädana som drivsansvarsfullt av kompetenta jurister. Dels finns del tyvärr också byråer somdrivs mindre seriöst. Del lorde framförallt vara mot sisinämnda kalegoribyråersom deav ulredningen nämnda anmärkningarna hos riktas. Många av dessaanmärkningar vittnar förmodligen om att uppdrag misskötts i flagrant mån, ochdel torde i sädana fall inte vara erforderiigl med någon särskild just fördessa ärenden speciell kompetens vid granskningen. För dylika fall kan konsumenterna lättillgängliga förfarande vara det lämpligaste. Ju merkvalificerad och seriös en juridisk byrå är desto större krav från främsträttssäkerhetssynpunkt bör ställas på själva granskningsförfarandet. Motbakgrund härav finns del skäl au ifrågasätta även lämpligheten av atl gesmöjligheter att pröva sådan juridisk rådgivningsverksamhet som inte är bundenlill advokalbyrå. Del lorde nämligen vara svårt atl i förväg avgränsa denverksamhet som kan tänkas lämplig för ARN:s granskning. Med hänsyn härtill villmarknadsdomstolen helt avstyrka ulredningens förslag rörande ARN:s möjligheteratl pröva klagomål som gäller juridiska uppdrag. Angående banktjänster konslalerar utredningen alt det fåranses vara ett konsumentintresse att även sädana skall kunna prövas i enreklumations-nämnd. Mot bakgrund av banklagsutredningens pågående arbete, sombl. 1979/80:114 139 skall ägnas åt att överväga hur gränsen bör dras mellanbankinspektionens verksamhel och den verksamhel som ulövas av dekonsumentpoliliska organen, anser sig reklamationsutredningen inie f n. böraföreslå alt någon del av bankernas verksamhel skall kunna bli föremål förbehandling i reklamationsnämnden. I anslulning härtill vill marknadsdomstolenanknyta lill lankegångarsom domstolen gav uttryck för i domslolens remissvar avden över försiikringsräitskommitténs delbetänkande""Konsumenlförsäkringslag" (SOU 1977:84). 1 remissvaret yttradedomstolen följande angående bankinspeklionens möjligheter att kontrollera de avbankerna anviinda avtalsvillkoren (s. 4 f): ""I fråga om villkoren påbankområdei är väl inte i samma mån klarlagt au en allmän skiiligheisprövning,dvs.en prövning som går vida utöver vad som betingas av banktillsynens uppgift allgranska soliditet, likviditet och en sund utveckling avbankverksamheten,ankommer på bankinspeklionen. vidare kan konsiaieras tillkomsten av nuvarande bank- och sparbankslagar det från lagstiftarenssida ingalunda förelåg någon avsikt alt en avtalsvillkorsprövning av det slagsom enligt avtalsvillkorslagen åvilar skulle utövas avtillsynsmyndigheten förbankerrespektivesparbanker(se ,Banklagens.436 ff och samma förf, Sparbankslagen s. 411 f). 1 praktiken har det efterhandnog ändå blivit mer eller mindre accepleral all bankinspeklionen ger sig in påen nästan lika vidsträckt skälighetsprövning som försäkringsinspeklionen kunnatgöra enligt de därvidlag mera uttryckliga lagreglerna. Pä sitt sätt har iil denkategoriskt formulerade undantagsregeln i 2 S avtalsvillkorslagen medverkatlill denna utveckling. Vid regelns tillkomst gjorde man inte lillräckligl klarlför sig att bankinspektionen egentligen inte hade all befatta sig med nuifrågavarande avtalsvillkorsprövning."" Mot bakgrund av det citeradefär påpeka att det f n. med hänsyn till gällandebanklagstiftning i och för sig inie föreligger nägot hinder för all prövaäven konsumenttvister rörande banktjänster. Ulredningen föreslår au nämnden skall pröva tvister mellankonsument och näringsidkare. Vidare förordar utredningen att endast konsumenterskall kunna påkalla prövning hos reklamationsnämnden. Detta överensslämmer medden ordning som f n. gäller. Verket inslämmer i ulredningens förslag. Del finnsinget skäl till erinran mol ulredningens definitioner av begreppen konsumentoch näringsidkare. Ulredningen menar alt nämnden bör ha riitl atl avvisavissa ärenden, t. ex. sådana som har föregåtts av en alltför ofullständigutredning eller sådana dår handläggningstiden skulle bli alllför lång ochresursförbrukningen onormalt stor. Vidare pekar utredningen på att niimnden börha möjlighet att avvisa tvistersom rör obelydliga värden. villsärskilt understryka det angelägna i att sistnämnda möjlighet finns. 1979/80:114 140 skallkunna bedrivas effektivt och ulan alltför stor kosintid måste nämnden kunnaavvisa ärenden som inie ärav allmänl inlresse och där tvisteföremålels värde ärobetydligt. anseratt nämndens heltidsanställde ordförande börges möjlighel atl själv avgöra om ell ärende skall avvisas av dessa skäl. Iövrigl ansluter sig verkel iill vud ulredningen anfön beiräffande allmännabegränsningar för niimndens verksamhet. 4.2.5Allmänna reklamationsnämndens ordförande: Konsiimenibcgreppet.Ulredningen uttalar i dennti fråga bl. (s. 44) atl för alt man skall få överensslämmelsemed lillåmpningsområdet för den konsumenlrättsliga lagslifiningen det ireglerna för A.RN:s verksamhelsområde uttryckligen bör anges att den köptavtiran m. m. skall vara avsedd huvudsakligen för enskill bruk. Nämnden böralltså kunna pröva etl iirende också när reklamationsobjektet är avsell auanvändas i anmälarens yrkesverksamhet, under förutsättning alt denna användningi jämförelse med dess övriga bruk framstår som mindre väsentlig. 1det danska forbrugerklagenEEvnets årsberättelse anges i en orienleringom nämndens verksamhet (s. 99) under rubriken ""Hvem kanklage?"" atl en näringsidkare kan klaga hos nämnden, om han kan ansessom ""det sidsie led i omsaetningen", men däremoi intebeträffande varor som ingår i hans produktion eller är avsedda förvidareförsäljning. 1 några avgöranden har närmat sig den danska tolkningenav konsumentbegreppet och prövat ärenden rörande köp av vara uteslutandeavsedd alt användas i köparens yrkesverksamhet (t. ex. skogsarbetares köp avbandsåg). En sådan något vidare bestämning av begreppen konsument ochkonsument-tvist kan kanske vara värd att överväga också för vär del. Näringsidkarbegreppei.Utredningen har (s. 144 o. 162) angivii vissa kriterier för när slalliga ochkommunala organ bör behandlas som näringsidkare i här avsedd mening. Detskulle emellertid vara värdefulll om i en blivande proposiiion de slalliga ochkommunala organens ställning saml gränsen för ARN:s kompetens i detta hänseendekunde ännu tydligare klargöras. har exempelvis i elt ärende rörandeförseningsskada -som dock slutade med förlikning - bestritt nämndens kompetenspå olika grunder, bl. a. under hänvisning till brevmonopolet och tillmöjligheten att anföra administrativa besvär över verkets beslut.