prop · G30317 · 1979-12-31 00:00:00 — Av betydelse är ocksä att skillnaden för enanordnare inle behöver vara särskilt stor i praktiken. Viden tävling där ordnings- och säkerhetsproblem kan väntas kräva omfattandeinsatser behövs naturiigtvis ett utföriigt material frän anordnarens sida. Omdäremot problemen inte är av denna karaktär, kan ansökningsförfarandel görasenkell. Bedömningen av om det material som anordnaren har gett in ärtillräckligt ankommer pä polisstyrelsen. Slyrelsen skall härvid uppenbariigeninte lägga en större börda pä anordnaren än som krävs för atttillståndsprövningen skall kunna göras pä ell tillfredsställande säll. Vilketmaterial som behövs får bero på omständigheterna i det särskilda ärendet.Generellt kan sägas att det behövs ett utföriigare material när det gäller enny anordnare, ny moiorbana eller ny tävlingsform. Utföriiga uppgifter lordevara nödvändiga för tillställningar som erfarenhetsmässigt vållar problem. Enligtvad som har kommit fram genom bl. a. ordningsvaktsutredningens undersökningarförekommer i samband med tillståndsprövningen inom de flesta polisdistriktinformella kontakter mellan anordnare och polis (se avsnitt 1979/80:17 92 4.6).Härvid diskuteras prakliska problem i samband med tillställningarna.Utredningen anser att sådana kontakter kan medverka till atl tillståndsprövningenblir så enkel och smidig som möjligt, vilkel är lill fördel för både anordnareoch polisstyrelse. Utredningen har i det föregående föreslagil åtgärder för attanordnaren skall så snabbt som möjligt få besked om sina skyldigheter i frägaom ordningshållningen (avsnitt 4.11.5). De nu behandlade muntliga kontakternaavser enbart alt underiätta tillståndsprövningen. Utredningenanser således att tillståndskravet inte bör ersättas med anmälningsplikt närdet gäller tävling och uppvisning i motorsport. Som rikspolisslyrelsen harpåpekat kan man dock inte bortse från att det vid vissa motortävlingar, bl. a.speedwaytävlingar, i regel inte förekommer ordnings-eller säkerhetsproblem.Enligt utredningens mening bör polisstyrelsen belräffande sådana tävlingarkunna medge befrielse från tillståndskravet. Möjlighet lill motsvarandebefrielse frän anmälningsskyldighet finns enligt 13 § tredje stycket AOst. Möjlighetenför polisstyrelsen alt medge en anordnare befrielse från det krav på tillståndsom annars fordras för tillställningen bör tillämpas restriktivt. Avsikten ärinte att tillståndskravet skall ersättas med en anmälningsplikt. Befrielseskall komma i fråga endast i den mån det kan ske utan fara för ordning ochsäkerhet. I sitt beslut måsle polisstyrelsen klart ange gränserna för medgivandet,t. ex. vilken typ av tillställning som det gäller, vilken plats som fårutnyttjas och den tid som befrielsen avser. Medgivandet skall också kunnaförenas med villkor rörande ordning och säkerhet. Anordnarens skyldigheterenligt 16 § AOst gäller naturligtvis även om han befrias från tillslåndskravet. Polisstyrelsensmöjlighet att medge befrielse från tillslåndskravet bör enligt utredningensmening gälla alla offentliga tillställningar med undantag för sådana som skallanordnas på allmän plats. När det gäller allmän plats måste självfalletmöjligheten till prövning i varje särskilt fall behållas. Befrielse blir, somnämnts, aktuell endast när det kan ske utan fara för ordning och säkerhet.Delta leder enligt utredningens mening lill atl befrielse inte kan komma ifråga beträffande pornografiska föreställningar. Ompolisstyrelsen finner att en meddelad befrielse från tillslåndskravet medförfara för ordning och säkerhet och atl fömtsättningarna för befrielsen alltsåinte längre föreligger, skall denna återkallas. Någon bestämmelse om attålerkallelse skall ske är inte nödvändig. 6Uppställning av föremål på gångbanor 6.1 Inledning Enligt2 § AOst fär allmän plats inom sladsplanelagl omräde inte utanpolismyndighetens tillstånd användas för upplag eller avsijälpning eller las i Prop.1979/80:17 93 anspråkför försäljningsstånd, ställningar o. d. Innan tillstånd meddelas, skall denkommunala nämnd som kommunen ha bestämt ha yttrat sig. Om nämnden avstyrker,får tillstånd inte meddelas. Polisstyrelsenkan för särskilda fall meddela de ordningsföreskrifter som behövs i fråga omhandel och annan verksamhet på allmän plats utomhus (8 § AOst). När del ärpåkallat med hänsyn till den allmänna ordningen, får polisslyrelsen förbjudasådan verksamhet och föreskriva att försäljningsstånd, ställning och dyliktsom utan tillstånd har satts upp pä eller invid en allmän plats skall tas bort. Omnågon bryter mol 2 § AOst eller inte följer föreskrift eller förbud enligt 8 §,skall han dömas lill penningböter (28 §). Om förseelsen har avsett åliggande avstörre vikt eller har lett till avsevärd skada eler olägenhet, döms den felandetill dagsböter. Om någon har underiåtit alt vidta åtgärd som åligger honomenligt AOst eller ordningsföreskrift som har meddelats med stöd av AOst, kanpolisstyrelsen förelägga vite eller låta verkställa åigärden på den försumligesbekostnad (31 §). Beslut härom kan verslällas (27 §). Beträffandeuppställning av cyklar m. m. på gångbanor kan bestämmelser meddelas i lokalatrafikföreskrifter. Denna fråga regleras säledes inte genom AOst. () meddelade etl beslut med anledning av klagomål motpolisstyrelsen i distrikt angående bristande övervakning. Klagomålhade framförts mot polisen för att den inte övervakade all nödvändigaskyddsanordningar anbringades på de platser där gatumark togs i anspråk förupplag och liknande ändamål och för att åtgärder därför inte heller vidtogs,när föreskrivna skyddsanordningar saknades eller gatumark utnyttjades ulantillstånd. Iett yttrande till JO anförde polisstyrelsen bl. a. följande. Vidprövningen av frågan om tillstånd vad gäller reklamskyltar, byggnadsställningar,containers m. m. tas särskild hänsyn till fömtsättningarna för synskadade ochandra handikappade atl kunna passera den akluella platsen utan att skadas. Ilillståndsbevisen meddelar polismyndigheten när det exempelvis gällercontaineruppställning regelmässigt följande föreskrifter. "Container, somfåll ställas upp på gångyta, skall med hänsyn till fotgängare -speciellthandikappade - avgränsas mot gångtrafiken med bockar eller annan lämpliganordning. Denna skall vara så stadig atl den ej ger vika om t. ex. ensynskadad person går emot den." Om läckt gång är föreskriven i samband medtillstånd att sälla upp byggnadsställning fär enligt normal föreskrift inteutrymmet under skyddstakel "belamras med upplag av byggnadsmaterial,brukslavar eller dylikt. På ställningsspiror får inte finnas beslag ellerutskjutande delar, som hindrar gängtrafiken under ställningarna." Vidareföreskrivs att "folplaitorna under siällningsspirorna skall med hänsynlill risken att snubbla placeras längs med slällningen". 1979/80:17 94 Följsdessa föreskrifter lojalt begränsas olycksriskerna för de handikappade. Deolaga uppställningarna av olika anordningar på allmän plats bidrar däremol ihög grad till att göra trafikmiljön fariig för dessa. Atl komma till rättahärmed är en fråga om övervakning, som f n. inte kan utföras i den omfattningsom är önskvärd på grund av personalbrist vid ordningspolisen. Tillden påtagliga bristen pä laglydnad när del gäller uppställning på allmän plalssyns kommunens förhållandevis höga taxa för upplåtandel av marken i jämförelsemed riskerad påföljd väsentligen bidra. Uppställning av t. ex. en containerunder högst kostar beställaren , varav utgörexpeditionsavgiften för polisstyrelsens tillslåndsbevis och återstodenkommunens markhyra. Vid längre uppställningar än fördubblas markhyranlill kommunen. uppställning av container föranleder normalt iböter enligl den vid åklagarmyndigheten i f n. tillämpade förordinär engångsförseelse. Dä därtill kommer den relativt ringa risken förupptäckt och beivran, måste ifrågavarande brottslighet belecknas som lönsam.Skrivelse kommer emellertid all ingivas till åklagarmyndigheten variovannämnda problematik berörs. Beslutom viten och verkställighet pä försumlig uppställares bekostnad enligt 31 §AOst har polismyndigheten meddelat i nägra fall av flagranta brott mot 2 § isamma stadga. Erfarenhetsmässigt krävs etl pålitligt underlag i form aviakttagelser på fältet för att dylika ärenden skall kunna drivas med framgång.Med nuvarande brist pä övervakande personal kan endast enstaka fall behandlasenligt förstnämnda lagrum. Eftersomövervakningsresurserna sålunda är begränsade, är det angeläget atl även andravägar prövas för atl lösa problemen. Polisstyrelsen är beredd uppta samråd medkommunen om ökat antal cykelsläll, överväga om ylterligare föreskrifter viduppställningar på allmän plats erfordras samt vidga informationen till desynskadade om trafikhinder på gångbanorna. Enklaste sättet för en synskadad attfå reda pä dylika hinder torde vara, att denne per telefon kontaktar aktuelltpolisvaktdistrikt. Kopior av lillståndsbevisen samlas i gatunamns- ochgatunummerordning på vaktdistrikten, så att det där går snabbt alt fä framuppgifter om uppställningar pä en viss vägsträcka. De handikappades intresseorganisationerkommer att påminnas om denna informationsmöjlighet. Föratt tillgodose allmänhetens berättigade intresse av framkpmlighet och säkerhetpå gångbanan meddelar polisstyrelsen således särskilda villkor och föreskrifteri markdispositionsärendena. Även de synskadades speciella intressen harpolisstyrelsen i möjligaste mån försökt atl beakta i detta hänseende, vilketnärmare framgår av ovanstående redogörelse. Villkor och föreskrifter är förövrigt föremål för konlinueriig revidering. Den ovannämnda kontakten medkommunen och åklagarmyndigheten i kombination med att de synskadade välutnyttjar informationsmöjligheterna om fasta hinder pä gångytorna kanförhoppningsvis leda till förbättrade förhållanden för denna grupp avhandikappade. Nägon väsentlig utökning av övervakningen av gångytorna utövervad chefen för ordningsavdelningen utlovat, kan däremot f n. tyvärr ejpåräknas. JO,som inte fann nägon åtgärd påkallad från JO:s sida, anförde i silt beslutföljande. Detframgår av polisstyrelsens yttrande alt polisen har uppmärksamhet 1979/80:17 95 riktadpå de problem som berörs i klagomålen. Detta finner jag tillfredsställande.Jag har förslåelse för att personalbrist kan försvåra en effektiv övervakning,men vill ifrågasätta om inle just denna lyp av övervakning till Slor del skullekunna utföras i samband med annan övervakningstjänsi och därför ejnödvändigtvis kräva personalförslärkning. Jag vill även framhålla, alt de avpolisslyrelsen föreslagna alternativa åtgärderna för att lösa problemenförefaller bli verkningslösa om polisens ifrågavarande övervakning ej äreffektiv. Iett interpellationssvar anförde kommunministern bl. Somframhålls i interpellationen kan uppställning av byggnadsställningar, cyklar m.m. på trottoarer och gångbanor medföra fara eller olägenhet för synskadade ochandra handikappade. Det är emellertid svårt att komma till rätta med dettaproblem. Givetvis är det viktigt alt åtgärder sä långt möjligt vidtas för attunderiätta för synskadade och andra handikappade att ta sig fram på trottoareroch gångbanor och att polisen ingriper mot otillåtna eller olämpligauppställningar av containers, byggnadsställningar, cyklar m. m. Som framgår avdel förut redovisade JO-ärendet, vilket gällde förhållandena i ,räcker emellertid polisens resurser inte till föratt ingripa mot allaförseelser av detta slag. Det kan antas att förhållandena är desamma även påandra platser i landel, åtminstone i större tätorter. Det framgår emellertidvidare av det redovisade JO-ärendet all polisstyrelsen i är bereddalt vidta olika åtgärder för att underiätta framkomligheten för gåendesynskadade. Underen följd av år har samhället medvelel slräval efter atl förbättra dehandikappades situation. Viljan att fortsätta delta arbete har uttalats bl. 1976/77:87 om insalser för handikappades kulturella verksamhet. Chefenför anför i propositionen inledningsvis följande. Enentydig innebörd i begreppet handikapp är svår alt ange. Handikapp har att göramed människors skillnader i möjligheter. Handikappad är den som föds med enfunktionsbegränsning eller som drabbas av en sådan genom sjukdom eller skada.Tidigare betraktades i allmänhel handikappet som nägot som var knutet lill denenskilde individen. Den handikappade behövde samhällets hjälp i olikaavseenden. har detla synsätt alllmer fått ge vika och i ställetbetraktas nu handikapp som en fråga om förhållandet mellan individen och dennesomgivning. Ivilken utsträckning ett handikapp gör sig gällande beror till stor del pä huromgivningen är utmstad och fungerar. Dettanya synsätt, som har vuxil fram under stark medverkan frän de handikappadesegna organisatoner, präglar de krav som ställs pä samhällets insatser.Handikappade människors situation måste förbättras främst genom 1979/80:17 96 anpassningav samhällel och inte i första hand genom åtgärder som är relaterade till denenskilde. Mälelför handikappolitiken måste vara aU göra samhället tillgängligt för alla, attge människor med handikapp möjligheter atl delta i samhällsgemenskapen och attleva på ett sätt som så långt som möjligt är likvärdigt med andras. Viktigainsatser med detla syfte har gjorts i vårt land och handikappades ställning isamhället har förändrats väsentligt. Vi befinner oss emellertid bara i börjanav ett omfattande arbete. Vi måste i detla vara medvetna om att handikapp hörtill livets villkor. Vem som helst kan genom olycksfall eller sjukdom fåbestående funktionsbegränsningar. Barn med handikapp kommer ävenfortsällningsvis att födas. Den ökande andelen gamla leder till att vi får alltfler människor med syn- och hörselbesvär, rörelsehinder etc. Arbeletmåste bedrivas efter flera olika linjer. Dels mate vi vidta åtgärder som göratt handikappade kan leva så normalt som möjligt och i konlakt med andra. Delsmåste vi förebygga handikapp genom insatser i arbetslivet,kommunikationsväsendet och genom förbättrad sjukvård. Såväl de kompenserandesom de förebyggande insatserna måste göras på samhällslivets alla områden. Detsamhälle vi lever i är i stor utsträckning ett samhälle byggt för människorutan handikapp. Utvecklingen ställer allt högre krav på oss till följd av en alltmeravancerad teknik och höjda prestalionskrav bl. a. i arbetslivet. Många riskerarhärigenom att bli handikappade och ställas utanför gemenskapen. För att skapaett samhälle som på etl bättre sätt svarar mol alla människors behov krävs detatt allas erfarenheter tas till vara. Vi måste därför lära oss all människormed handikapp har erfarenheter som är nödvändiga för den fortsattasamhällsutvecklingen. Detta är en tillgång i den samhälleliga gemenskapen ochinte en belaslning. Denhandikappolitik som vi vill föra och den attityd gentemot handikappademänniskor som den fömtsätter ställer krav på alla människor. Vi måste alla läraoss att bättre förstå handikappades problem. Ökade kunskaper gör det lättareatl inse behovet av insatser och underlättar kontakter. Handikappfrågan är enfråga om solidaritel som följaktligen berör alla och inte bara dem som pä grundav skador eller sjukdom har en funktionsbegränsning. Ikommittédirektiven (Dir 1977:89) Viss omsorg om handikappade anförföredraganden bl. a. atl samhället har ansvarel för handikappfrågorna. Målelför insalserna är att integrera de handikappade i samhällsgemenskapen och attge dem samma livsvillkor som andra. Strävanden i detta syfte har enligtföredraganden förbättrat de handikappades situation på ett omvälvande sätt.Alltjämt måste dock mycket stora krav slällas pä samhället föratt målet skallnäs. Särskiltmed hänsyn lill trafikens utveckling är det myckel angeläget att gående utanfara kan ta sig fram pä gångbanor. Detta gäller i särskild grad barn, äldre ochhandikappade personer. Det allmännas syn på handikapp- 1979/80:17 97 fråganfår anses framgå av vad chefen för anför i prop1976/77:87. Vidutformningen av bestämmelserna i 2 § AOst om ianspråktagande av allmän plalssynes dessa synpunkter inle ha beaktats särskilt. Trafiksituationen var enannan och synen pä handikappfrågan annorlunda vid tillkomsten av AOst,Paragrafen har emellertid ett sådanl innehåll alt den tillsammans med stadgansregler om särskilda ordningsföreskrifter, straff, vite m, m, även i dagenssituation ger myndigheterna goda möjligheter att minska de olycksfallsriskeroch olägenheter i övrigt som kan föranledas av atl allmän plals används för uppställningav containers, försäljningsstånd, skyltskåp, byggnadsställningar, anordningarför uteservering m. m. Denkritik som har framförts har främst riktats mot all beslämmelserna inteefterievs i tillräcklig utsträckning och mot atl övervakningen av efterlevnadeninte är tillfredsställande. Kritiken har alltså inte direkt gälltbestämmelsernas ulformning. Skälet till den brislande övervakningen har angettsvara att polisen inle har tillräckliga resurser för ändamålet. Det kanemellertid vara rimligt att ulgå från att polisstyrelserna bl. a. mol bakgmndav del uttalande av JO som har redovisats tidigare vidtar åtgärder för att fåen förbättring till stånd. Enligt utredningens mening kan olycksfallsriskernaoch ölägenheterna för gångtrafiken minskas ytterligare, om vissa mindreändringar i AOst görs. Utredningenhar inte funnit anledning alt la upp frågor som rör uppställning av cyklar,mopeder m. m. eller uppsättning av vägmärken på gångbanor. Sådana frågorregleras i vägtrafikförfattningarna eller i lokala trafikföreskrifter Desom ämnar ta allmän plats i anspråk underlåler ofla alt söka tillstånd. Detlatorde gälla särskilt när fråga är om uppställning e. d, . Förpolisen är det väsentligt att få kännedom om en planerad uppställning. Polisenfår då möjlighet att med stöd av 8 § AOst ingripa med ordningsföreskriftereller förbud. Enorsak till atl man underiäter att ansöka om tillstånd kan vara attlillståndsförfarandet uppfattas som besväriigt. Det skulle därför kunnaövervägas atl förenkla förfarandel och ersätta tillslåndskravet med enanmälningsskyldighet, när utnyttjandet skall avse begränsad tid. Om det gälleren uppställning som inle föranleder olycksfallsrisker ellerandra olägenheter, kan emellertid en tillståndsansökan handläggas på ett enkelloch smidigt sätt, Det torde inte finnas något som hindrar att polisstyrelsen iell enkell ärende godtar en ansökan per telefon. En sädan ansökan kanremitteras till kommunen pä grundval av anteckningar från telefonsamtalet. Utredningenanser atl ett anmälningsförfarande inte bör införas. 7 1979/80. 1979/80:17 98 sädani förfarande skulle kommunen inie kunna påverkautnyltjandel av allmän plals. Etl anmälningsförfarande skulle vidare inte kunnaanvändas generelll. Både gränsdragningsproblem och andra prakliska problemskulle uppkomma. Däremol bör polisstyrelserna alltid siräva efter atl tillämpaett så enkell förfarande som möjligt. Förenklingar bör vara möjliga främst närdet gäller personer som återkommer ofta med ansökningar av samma slag. En annan orsak till att tillstånd inte söks kan vara atlde avgifter som kommunerna tar ut när allmän plats tas i anspråk oftaöverstiger de bötesbelopp som utdöms vid uppställning utan tillstånd.Utredningen föreslår i del följande alt dagsböter skall utdömas, om personskadaeller fara för sådan skada orsakas av en uppställning som har skett utantillstånd eller i slrid mol meddelade föreskrifter. Vid tillståndsprövningen skall polisstyrelsen enligl 8 §AOst, sedan den funnit atl lillslånd kan komma i fråga, avgöra vilkaföreskrifter som behövs för att den allmänna platsen skall få begagnas förupplag eller avsijälpning eller tas i anspråk för försäljningsstånd, ställningareller dylikl. Föreskrifterna skall bl. a. syfta till att så långt det ärmöjligt undanröja eller minska olycksrisker och olägenheter. mening kan föreskrifter behövas särskilt när gångbana tas ianspråk. Till en början måste polisslyrelsen avgöra vilkelmarkområde som får tas i anspråk. Härvid bör en naturlig slrävan vara atluppställningen skall inkräkla så litet som möjligt på gängbana. Vid enavvägning mellan uppställning på körbana eller gångbana bör gångtrafikensintresse väga tungt. Hänsyn måste dock även tas till andra angelägna intressen,t. ex. att en kollektivtrafikfil inte spärras eller att fara inte uppkommer förövrig trafik. Självfallet kan en uppställning på körbanan medföra fara även förgående. Där det är möjligt, bör annan mark än gångbana eller körbana användas.Enligt utredningens mening kan det för alt betona gångtrafikens intresse varalämpligl atl i 8 § AOst erinra om att polisstyrelsen skall ta särskild hänsyntill delta intresse. Om det visar sig nödvändigt att ta i anspråk gångbana,måste enligl utredningens mening olika åtgärder vidtas för att skyddagångtrafikanterna och minska olägenheterna för dem. Det kan ske genom atlpolisstyrelsen meddelar ordningsföreskrifter. Dessa kan avse t. ex. att en containerskall avgränsas med bockar eller annan anordning eller att elt hinder skallförses med akustisk apparatur, som varnar synskadade. Ulredningen anser atlpolisstyrelserna bör vara skyldiga förena ett tillstånd med de föreskrifter sombehövs för atl förhindra olyckshändelse. Det bör lilläggas att föreskrifternanaturligtvis också bör innefatta ålgärder för att minska riskerna närgångtrafikanter ivingas ut i körbanan eller när barn kan komma osedda ut ikörbanan bakom ett upplag invid vägen. Även kommunerna kan medverka 1979/80:17 99 tiilalt skydda gängtrafikanterna genom att t, ex, ställa upp villkor för upplåtelseav allmän plats. Enligl2§ polisinstmktionen (1972:511) åligger det polisen bl.a. att lämna allmänhetenskydd, upplysningar och annan hjälp. När det gäller synskadade fullgörs dettaåliggande inom vissa polisdistrikt bl. a. genom all man lämnar information omirafikhinder. Del skulle kunna övervägas att i AOst införa en bestämmelse omskyldighet för polisstyrelsen atl underrätta berörd organisation försynskadade om tillstånd som innebär att gångbana las i anspråk. Utredningenanser emellertid att bestämmelsen i polisinstruklionen är till fyllest. För attinformationen skall kunna ge ett gott resultat krävs ett väl fungerandesamarbele mellan den lokala polisen och de synskadades organisationer på resp.ort. Samarbetet torde till stor del vara beroende av de lokala förhållandenaoch resurserna i olika avseenden. Atl polisen känner sitt ansvar för fräganframgår av att ett sädant samarbete har vuxit fram inom vissa polisdistrikt.Det kan också tilläggas att polisens serviceverksamhet är en av de frågor somden pågående polisutredningen (Ju 1975:08) har fått i uppdrag att behandla. Efterievnadenav bestämmelserna om skyldighet att söka tillstånd är på vissa orter dålig. Föratt få en förbättring till stånd behövs, fömtom bättre övervakning, lämpligasanktionsmedel. Utöver ätgärder som avses i 8 § finns i AOst bestämmelser ombötesstraff, vite och polisstyrelses möjlighel att låta vidla åtgärd på denförsumliges bekostnad. Straffetvid överträdelse av bestämmelsen i 2 § om krav pä tillstånd för att allmänplats skall få tas i anspråk är enligt 28 § penningböter. Om förseelsen haravsett åliggande av större vikt eller har förorsakat avsevärd skada ellerolägenhet, är straffet dagsböter. 1956:143 (s. 132) underströkdepartementschefen att normalstraffet borde vara penningböter och att dagsböterborde komma i fråga endast vid allvariigare förseelser. Angelägenhetenav alt skydda gångtrafikanterna bör enligt utredningens mening medföra attnormalstraffet blir dagsböler, när förseelsen medför fara för gångirafikanter.Avsevärd olägenhet och även fara förgående, framförallt synskadade, måste oftaanses uppkomma när t. ex. en container, byggnadsställningar eller enuteservering ställs upp pä en gångbana utan tillräckliga skyddsåtgärder.Bestämmelsen bör enligt utredningens mening ändras så att det klariäggs attförorsakande av personskada eller fara för sädan skada skall medföra dagsböter.Det bör observeras att straffbestämmelsen avser både uppställning utantillstånd och uppställning i strid mot meddelade föreskrifter.