prop · G3031 · 1979-12-31 00:00:00 — Större klarhet skulle vinnas om denna paragrafbegränsades till att allmänt ange den vård som meddelas med stöd av lagen. Paragrafenföreslås få följande lydelse: "Beträffande innehåll och utformning av vård,som lämnas med stöd av deima lag, gäller bestämmelserna i socialtjänstlagen(1979: 000) samt föreskrifterna i 1116 §§." I lagrådsremissen fästes avseende vid den vårdplansom socialnämnden har att uppgöra beträffande den som nämnden finner vara ibehov av stöd och hjälp. Denna vårdplan, eventuellt reviderad med hänsyn tillvad som framkommit under länsrättens behandling, bör utgöra utgångspunkt förvård med stöd av lagen i det enskilda fallet och bör lagfästas. Jag föreslårdärför att till paragrafen läggs ett andra stycke av följande lydelse: 1979/80:1 372 "Vårdens inriktnmg och omfattning i detenskUda fallet bör framgå av en av socialnämnden uppgjord plan för den ungesvård." Sedan närmast föregående paragrafer avhandlatbeslut om vård (2 §), beslutets giltighet (3 §) och vårdens innehåU (4 §),synes denna paragraf böra behandla vårdens upphörande. 1 ett första stycke bör intas huvudregeln attsocialnämnden skall besluta om vårdens upphörande så snart denna inte längrebehövs. Beträffande den första meningen i lagrådsremissens första stycke fårlagrådet hänvisa till II §. Härutöver bör i paragrafen ges bestämmelser om delsden längsta tid vården får vara med hänsyn till den unges ålder, dels enregelbundet återkommande prövning av frågan om vårdens upphörande. Vårdens automatiska upphörande vid viss ålderbehandlas i förslagets tredje och fjärde stycken. Lagrådsremissen synesförutsätta att något formellt beslut om upphörande icke skall fattas i dessafall. Uppenbarligen bör dock upphörandet konstateras på något sätt. Uteslutetär icke heller att osäkerhet kan uppstå rörande liUämpningen av den särskUdaförlängningsregeln i fjärde stycket andra meningen. Ett beslut varisocialnämnden anger den exakta dagen för upphörandet kan då erfordras. Dettaspörsmål synes dock kuima regleras i verkställighets-föreskrifter. I nämndamening bör ordet "länsrätten" utbytas mot "rätten", dåutgångspunkten för tidsberäkningen kan vara dom av kammarrätt ellerregeringsrätten. Den omprövning som föreslås i paragrafens andrastycke anges skola gälla om vården skall fortsätta. äremellertid enligt LVU så konstruerat att, sedan rätten meddelat beslut om vårdmed stöd av lagen, denna fortsätter tUls det beslutas att den skall upphöra.Något beslut om att vården skall fortsätta erfordras sålunda ej. Vad somåsyftas är att socialnämnden minst var sjätte månad skall pröva frågan omvården skall upphöra. Bestämmelserna bör utformas i enlighet härmed. Någonregel om omedelbar verkställighet behövs ej här; se härom vid 21 §. De föreslagna första och andra styckena avparagrafen kan sammanföras till ett första stycke av följande lydelse: "Närvård med stöd av denna lag inte längre behövs, skall socialnämnden besluta attden skall upphöra. Har den unge beretts vård med stöd av 1 § första stycket 2 ellerandra stycket, skall nämnden pröva frågan om vårdens upphörande inom sexmånader för verkställighet av vårdbeslutet och därefter fortlöpandeinom från senaste prövning." Tredje och fjärde styckena blirandra och tredje styckena. 1979/80:1 373 sistnämndabör andra meningen ges följande lydelse: "Har då inteförflutit från det rätten beslutade om vård eller socialnämnden senast prövadefrågan om vårdens upphörande, får dock vården pågå längst till utgången avdenna tid." Utöver vad lagrådet sålunda föreslagit börytterligare föreskrifter syftande till tvångsvårdens upphörande lagfästas. Enligt min mening bör man hålla i minnet atträttens beslut om vård med stöd av lagen innebär en till tiden obegränsadfullmakt för socialnämnden att överta vården av den unge varom är fråga. väl fått denna fullmakt, behöver den icke vidare underställa någon endaåtgärd rättslig prövning. Ett barn kan sålunda frånfödelsen till stå under socialnämndens bestämmande utan attbehovet av fortsatt tvång överprövats vare sig av nämnden eller av domstolunder hela . Uppmärksammas bör därvid att länsrättens beslut omvård ofta fattas under intryck av förhållandena vid beslutstillfället. Omdessa beträffande ett nyfött barn nödvändiggör ett samhällsingripande, kanredan efter ett helt nytt läge föreligga med i gmnd ändradeförhållanden. Det förefaller mig uppenbart ologiskt att knäsättaen ordning som innebär en noggrann rättslig prövning av läget vid just etttillfälle men, sedan det tillfället väl passerats, avstå från rättslig kontrollbeträffande vad som senare inträffar. Säkerhetsventilen i ett sådant system ärgivetvis den enskildes möjlighet att begära vårdens upphörande och att, omsocialnämnden avslår begäran, besvärsvägen föra saken under länsrättensprövning. Enligt min uppfattning är det emellertid ej tillfredsställande atten omprövning av vårdbehovet genom domstol endast kan utlösas genom ettingripande av någon besvärsberättigad. Dessa frågor berörs i lagrådsremissen.Departementschefen har därvid tagit avstånd från tanken att vårdtiden frånbörjan skall ges en bestämd längd. Det har befunnits tillfyllest attsocialnämnden har att kontinuerligt ompröva vårdbehovet och att, så snartförutsättningarna därför föreligger, besluta om vårdens upphörande eller låtaden övergå i frivilliga former. Departementschefen har i andra stycket iremitterade förslaget föreslagit en lagregel som skaU framtvinga att frågan omvårdens upphörande prövas av nämnden en gång beträffande de unga somtvångsvårdas på gmnd av sitt eget beteende. Vad gäller de unga, som vårdas pågrund av brister i omsorgen, tänker sig departementschefen att socialnämndenskaU en gång från någon tjänsteman få en anmälan om hur vården i detenskilda fallet fortskrider. Nämnden har då möjlighet att, om den så vill,själv ta upp frågan om vårdens upphörande som ett ärende. Anmälan som sådanskaU emeller- 1979/80:1 374 tidicke initiera ett ärende. Någon lagbestämmelse om detta förfarande bedöms ejvara erforderlig. Att på detta sätt göra skillnad mellan de bådagrupperna av tvångs-vårdade synes mig icke möjligt. För bägge bör finnas enlagfäst garanti att socialnämnden med visst intervall tar upp frågan omtvångsvårdens upphörande. Vad gäller de unga som vårdas på grund av bristandeomsorg kan det enklast ske genom att det av departementschefen beskrivnaanmälningsförfarandet skrivs in i lagen. Det bör sålunda stadgas i dennaparagraf som ett tiUägg till det av lagrådet föreslagna första stycket attsocialnämnden skall såvitt gäller nu ifrågavarande grupp minst en gång om åretmed utgångspunkt från vårdplanen genomgå den unges vårdläge och pröva frågan omvården kan upphöra. Enligt min mening kan man emellertid icke nöja sigmed att socialnämnden får en lagstadgad plikt att kontinuerligt prövavårdbesluten. Rättens vårdbeslut kan icke få ha en obegränsad verkningstid. Såär visserligen fallet enligt gäUande rätt, men ett nytt läge har inträtt tillföljd av reglerna i 2 kap. regeringsformen (RF). Den personliga rörelsefrihetenär grundlagsskyddad enligt 2 kap. 8 § RF. Begränsningar i denna fårenligt 2 kap. 12 § RF göras endast under vissa förutsättningar. a. fårbegränsningen ej gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn tUl det ändamålsom föranlett den. 1 och för sig tUlgodoses denna grundlagsföreskrift avstadgandet i paragrafens första stycke om att socialnämnden skall besluta omvårdens upphörande när vården inte längre behövs. I 2 kap. 9 § andra stycket RFfästes avseende vid att prövning av tvångsvisa omhändertaganden sker av domstol.Även detta stadgande kan anses tillgodosett genom att besvär över nämnds vägranatt låta vård upphöra prövas av domstol. Trots det anförda synes det migsvårförenligt med den åskådning som bär upp 2 kap. RF att låtafrihetsinskränkningar, grundade på förhållandena , beståutan vidare rättslig prövning . Jag anser det därför bästöverensstämma med andan i 2 kap. RF, att vårdbesluten underkastas någontidsgräns, och förordar att en omprövning av domstol föreskrivs skola ske varttredje år. Den nya lagstiftningen vilar på den uppfattningenatt tvång skall användas främst för att motivera föräldrama eller den ungesjälv till friviUig vård. Varje tvångsvård som består innebärett misslyckande på denna punkt. En treårsregel skulle ge socialnämnden rimligtid att planera och genomföra övergången till frivillig vård. skulleden utgöra en stimulans för nämnden att arbeta vidare med saken och garanteraatt tvångsvården icke fortsätts av slentrian. I det övervägande antalet fallbör socialnämnden kunna finna vägar att överföra den unge till frivilligavårdformer. Under beaktande av det anförda föreslår jag att ettnytt fjärde stycke läggs till paragrafen av följande lydelse: 1979/80:1 375 "Har vården icke upphört fråndagen för verkställighet av beslutet, skall socialnämnden ofördröjligenunderställa länsrätten frågan om vårdens fortbestånd. Om vården inle längrebehövs, skall länsrätten besluta om vårdens upphörande. Meddelas ej sådantbeslut, skall frågan om vårdens fortbestånd på föranstaltande av socialnämndenånyo omprövas av länsrätten en gång varje efterföljande treårsperiod. Harfrågan om vårdens upphörande prövats av rätten i anledning av besvär översocialnämndens beslut i saken, skall treårsperiod räknas från det rättensbeslut härom vann laga kraft." Då behov kan föreligga av omhändertagande även iavvaktan på högre rätts beslut torde i första stycket "länsrättensbeslut" böra ersättas av "rättens beslut." Under hänvisning till vad som anförs vid 21 §föreslås att tredje stycket utgår. Beaktas vad nedan anföres vid 8 § om att ävenrätten får besluta om omhändertagande, bör i första stycket efter ordet"omhändertagande" tilläggas "enligt 6 §". I paragrafens andra stycke föreskrivs, attunderställt beslut skall prövas av länsrätten så snart det kan ske och, omsynnerligt hinder inte föreligger, inom från den dag då handlingarnakom in till rätten. Av specialmotiveringen framgår att det förutses att i ettunderställningsärende det kan vara nödvändigt att vid socialnämndens beslutfoga även annan tillgänglig utredning än den som dokumenterats i beslutet. 1anslutning härtUl inskärps att "handlingarna" skall ha kommit intill nämnden inom den angivna tidsfristen. I klarhetens intresse torde redan iförsta stycket böra anges att vid underställningen beslutet och handlingarna iärendet skall insändas till länsrätten. I tredje stycket bör genom ett tillägg klargörasatt omhändertagandet skall upphöra också då länsrätten ej fastställer detunderställda beslutet. EnUgt lagrådets förslag bör paragrafen sålunda,efter viss redaktionell jämkning, ges följande lydelse: "Beslut om omhändertagande enligt 6§ skall understäUas länsrätten inom från den dag då beslutet fattades.Därvid skall beslutet jämte handlingarna i ärendet insändas till rätten. Länsrätten skall pröva beslutet så snart det kanske och, om synnerligt hinder inte föreligger, inom från den dag dåbeslutet och handlingama kommit in till rätten. 1979/80:1 376 Har underställning inte skett inom föreskriven tideller beslutar rätten att ej fastställa beslutet, upphöromhändertagandet." Regeln i andra stycket torde innebära attomhändertagandet under där angivna förutsättningar upphör utan särskilt beslut.Om länsrätten avslår nämndens ansökan om vård skaU alltså omhändertagandet automatisktupphöra. Av motivuttalandena synes framgå att nämnden härefter inte skallkunna meddela ett nytt beslut om omhändertagande, såvida inte nyaomständigheter har tillkommit. Om nämnden beslutar att överklaga länsrättensavslagsbeslut kan den alltså inte utan att detta villkor är uppfyllt omhändertaden unge i avvaktan på kammarrättens prövning av bevären. Lagrådet ifrågasätterom inte möjlighet till fortsatt omhändertagande borde finnas i en sådansituation. Beslutanderätten bör emellertid då inte tUlkomma nämnden utanbesvärsinstansen. angivna synpunkt kan tillgodoses genom att till paragrafenfogas ett fjärde stycke av följande lydelse: "anfört besvär mot beslutatt ej bifalla ansökan om vård, kan den rätt som har att pröva besvären påyrkande av nämnden besluta om omhändertagande av den unge." Lagrådet förutsäUer att omhändertagandeupphör utan särskilt beslut därom när verkställbart beslut om vård med stöd avdenna lag föreligger. Någon lagregel härom torde ej erfordras. Enligt tredje stycket ankommer det på socialnämndenatt besluta om upphörande av omhändertagande. I fall då ansökan om vård äranhängig vid domstol synes emellertid även domstolen böra ha befogenhet attmeddela sådant beslut. Lagrådet föreslår därför att till tredje stycket fogasen mening av följande lydelse: "Sådant beslut kan meddelas också av denrätt där fråga om vård med stöd av lagen är anhängig". 9och 10 §§ Lagrådet: Dessa paragrafer innehåller vissa regler omhandläggningen av mål om vård med stöd av lagen. Enligt rubriken närmast föreparagraferna är dessa tillämpliga endast i länsrätt. Den aUmänna föreskriftenom skyndsam handläggning i 9 § första stycket torde emellertid böra avse intebara länsrätten utan också högre rätt. Av 21 § i remitterade förslaget framgåratt reglerna i 10 § skall gäUa även för kammarrätten. Detta kan med fördelskrivas in i 10 §, varefter den särskilda regeln i 21 § kan utgå. I 18 §föreslås en regel om hämtning av part tUI förhandling. Denna regel, som gälleralla instanser, har nära samband med 10 § och kan lämpligen överföras tiU ettsista stycke i denna paragraf. Prop.1979/80:1 377 över vad nu har anförts bör några redaktionella jämkningargöras i den föreslagna lagtexten. Lagrådet föreslår att paragraferna och rubrikennärmast före 9 § får följande lydelse: "Målens handläggning" 9 § Mål om vård med stöd av denna lag skaU prövasskyndsamt. Är den unge omhändertagen, skall länsrätten hålla förhandling i målet från den dag då ansökan om vårdinkom. Länsrätten får förlänga , om ytterligare utredning eller annansärskild omständighet gör det nödvändigt. 10 § I mål om vård med stöd avdenna lag skall länsrätten och kammarrätten hålla muntlig förhandling, när deUa inte är uppenbart obehövligt. Muntlig förhandling skall alltid hållas om part begär det. Part skaU upplysas om sin rätt att begära muntlig förhandling. Uteblir enskild part som harkallats vid vite att inställa sig personligen vid förhandling, får rättenförordna att han skall hämtas till rätten antingen eller tUl senaredag." I 5 § första stycket remitteradeförslaget sägs att socialnämnden skall noga följa vården av den som beretts vårdmed stöd av lagen. Av motiven till stadgandet framgår emellertid att det ickeär avsikten att nämnden skall ha en blott iakttagande uppgift. Fastmera ärsyftet att nämnden skall i föräldrarnas och den unges ställe bestämma omvården. UppenbarUgen bör denna grundsats komma till direkt uttryck i lagtexten.Nämndens förpliktelse att noga följa de vårdåtgärder som andra på nämndensuppdrag rent faktiskt vidtar blir en självklar del av nämndens vårdansvar ochbehöver ej utsägas i lag. Bestämmelsen bör överflyttas från 5§ och bUda ett första stycke i denna paragraf. När det gäller att beskrivanämndens ansvar ligger det nära till hands att utgå från reglerna i 6 kap. FB.Vårdnadshavaren bibehåUer sin formeUa stäUning även efter det att beslut omvård med stöd av lagen meddelats, men ansvaret för den omedelbara vården av denunge övertas av nämnden. Denna bör sålunda svara för att den unge i görlig månerhåUer sådan vård och omsorg som anges i 6 kap. 2§FB. I socialnämndens vårdansvarinrymmes en förpliktelse för nämnden att bestämma hur vården skall ordnas ochvar den unge skall vistas . Regeln härom kan lämpligen bilda ettandra stycke i paragrafen och kompletteras med de föreskrifter om vård i detegna hemmet, som återfinns i det remitterade förslagets andra stycke. övertar genomvårdbeslutet även vårdnadshavarens uppsiktsplikt. Det stadgande härom, somfinns i 13 § första stycket i 1979/80:1 378 detremitterade förslaget, torde böra ingå som ett tredje stycke i förevarandeparagraf. Uppsikten åvilar primärt nämnden, men i och med att vården lämnasöver till annan får uppsikten också åtminstone i viktiga delar övertas av densom direkt omhänderhar den unge. Vad som gäller om den som bereds vård med stöd avlagen bör också gäUa den som omhändertagits. Det kan anmärkas att föräldrars ansvar förkostnaderna för den unges vård förutsattes skola i huvudsak kvarbli på dessa.Se härom 25 § socialutredningens förslag till socialtjänstlag och SOU 1977:40s. Med beaktande av vad nu sagts föreslås paragrafenfå följande lydelse: "svarar för att den unge, sombereds vård med stöd av denna lag eller som omhändertagits, erhållerbehövlig vård. Därvid bestämmer nämnden hur vården av den unge skallordnas och var han skall vistas . Nämnden får medge att den ungevistas i sitt eget hem, om detta kan antagas vara bäst ägnat att främja vårdenav honom. Vård med stöd av denna lag skall dock alltid inledas utom den ungeseget hem. Det ankommer på nämnden eller den åt vUken nämndenhar uppdragit vården att ha uppsikt över den unge och, i den mån det behövsför vårdens genomförande, bestämma om hans personliga förhållanden." Av paragraferna framgår bl. a. att det skall finnashem som är anpassade för vård av unga som behöver stå under särskilt noggranntiUsyn (12 §) samt att vissa av dem som bereds vård i sådant hem fårunderkastas begränsningar i sin rörelsefrihet (13 §), kroppsvisitation (14 §)och brevcensur m. m. (15 §). Till den sistnämnda kategorin kommer att höra bl.a. sådana unga som omhändertagits på grund som anges i I § förstastycket 2 eller andra stycket. Vad nu sagts nödvändiggör att det i beslut omomedelbart omhändertagande utsägs vilken av de i 1 § upptagna grunderna förberedande av vård som sannolikt bUr att tillämpa beträffande den unge.Bestämmelse härom bör kunna meddelas i verkställighets-föreskrifter. Vad angår utformningen av 1215 §§ föreslårlagrådet följande ändringar och tiUägg. Vad 12 § innehåller om att bestämmelserna i 13 §andra stycket, 14 och 15 §§ endast gäller när den unge vistas i hem, som äranpassat för 1979/80:1 379 vårdav unga som behöver stå under särskilt noggrann tillsyn, torde i tydlighetensintresse böra närmare anknytas till berörda paragrafer. Som ovan antytts kan den unge enligt 14 §underkastas kroppsvisitation, och enligt 15 § kan brev och andra försändelsersom ankommer till eller avsänds från honom kontrolleras. Sistnämnda paragrafföreskriver vidare rätt att omhänderta egendom av vissa slag som anträffas vidkontrollen. Någon motsvarande bestämmelse finns inte i 14 §, men det äruppenbarligen avsikten att även sådant som påträffas vid kroppsvisitation avden unge skall kunna tas om hand. Detsamma torde böra gäUa egendom sompåträffas på annat sätt än vid kroppsvisitation eller kontroll av ankommandeförsändelse, om egendomen är sådan som den unge med hänsyn till vården ellerordningen vid hemmet inte bör få inneha där. I lagen bör klart anges att egendom får omhändertasfrån unga som avses i 1315 §§. Detta kan, efter mönster av 2 och 7 S§ lagen(1976:371) om behandlingen av häktade och anhållna m.fl., ske genom att detföreskrivs att den unge inte får inneha visst slag av egendom och att sådanegendom får tas om hand, om den påträffas hos honom eller i ankommandeförsändelse. Reglerna bör omfatta sådan egendom som anges i 15 § andra stycketi det remitterade förslaget. Beträffande förfarandet med vissa slag avomhändertagen egendom finns bestämmelser i 23 § i det remitterade förslaget.Annan omhändertagen egendom får tillställas person som den unge anvisar ellerförvaras för den unges räkning i avvaktan på att vården vid hemmet upphör.Egendomen kan också komma att förverkas med stöd av annan lagstiftning. Det synes önskvärt att förutsättningarna för attförsändelser skall få kontrolleras anges klarare i lagen än vad som har skett idet remitterade förslaget. Formuleringen av den i 15 § tredje stycket upptagnaregeln kan lämpligen anpassas efter 9 § första stycket lagen om behandlingenav häktade och anhållna m. fl. samt 25 § lagen (1974: 203) om kriminalvård ianstalt. Även i övrigt bör vissa redaktionella jämkningar göras i denföreslagna lagtexten. Mot bakgrund av det nu anförda föreslås att 1215§§ ges följande utformning: "12 § För vård av unga som behöver stå undersärskilt noggrann tiUsyn skall finnas hem som är anpassade för sådan tillsyn.Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, bestämmervilka hem som skall anses som hem för sådan särskUd tiUsyn. 13 § Har omhändertagande eller vård avden unge beslutats på grund som anges i I § första stycket 2 eller andrastycket och vistas han i hem som avses i 12 §, får han hindras att lämna hemmetoch i övrigt underkastas den begränsning av rörelsefriheten som är nödvändigför att vården skall kunna genomföras. 1979/80:1 380 frihetfår också inskränkas när det påkallas av övriga intagnas eller personalenssäkerhet. 14 § Den för vilken bestämmelserna i 13 § gällerfår inte inneha alko holhaltiga drycker eller andra berusningsmedel, injektionsspruta eller kanyl, som kan användas för insprutning i människokroppen, eller annat som kan vara till men för vården eller ordningen vid hemmet. Påträffas sådan egendom hos den unge skaU den omhändertagas. Den unge får kroppsvisiteras när han kommer tillhemmet för kontroll att han inte bär på sig något som han inte får inneha där.Detsamma gäller om det under vistelsen på hemmet uppkommer misstanke att sådanegendom skall påträffas hos honom. Vid visilering skall iakttas all den hänsyn somomständigheterna medger. Om möjligt skaU vittne närvara. 15 § Den för vilken bestämmelserna i 13 § gällerfår underkastas övervakning av sin brevväxling, om detta är påkallat med hänsyn tiU ordningen vid hemmet eller den unges särskilda förhållanden. För detta ändamål får den som förestår vården vid hemmet öppna och ta del av försändelser som ankommer till eller avsänds från den unge. InnehåUer ankommande försändelse något som den unge inte får inneha skall detta omhändertagas. Brev mellan den unge och svensk myndighet elleradvokat eller hans offentliga biträde skall vidarebefordras utan föregåendegranskning." Befogenhet att civilrättsligt bestämma om umgängetmed förälder som ej har vårdnaden tillkommer, även om den unge är föremål föromedelbart omhändertagande eller vård med stöd av lagen, enligt 6 kap. 11 § FBallmän domstol. avses skola kutma göra är att ge föreskriftom utövandet av den umgängesrätt, som tillkommer vårdnadshavaren eller som kanha blivit bestämd genom avtal eller av rätten, 1 paragrafen bör därför ifrågaom umgänget med den unge föreskrivas att socialnämnden under angivna vUlkor fårmeddela föreskrift om utövandet av den rätt till umgänge med den unge, som kantillkomma förälder eller annan vårdnadshavaré. Rubriken över 1116 §§ har getts lydelsen"befogenheter". Paragraferna innehåller olikabestämmelser om den vård som skall ges den unge. I 14 och 15 §§ upptages därvidsärskUda föreskrifter som det närmast ankommer på föreståndaren för det hem,där den unge vistas, att iakttaga och som alltså endast medelbart kan sägasberöra socialnämndens befogenheter. Lagrådet viU därför föreslå att rubrikenändras tiH "Vården". 1979/80:1 381 Paragrafen kan lämpligen med vissa redaktionellajämkningar och förtydliganden ges följande lydelse: "I ärende enligt denna lag får socialnämndenbesluta om läkarundersökning av den unge samt utse läkare för undersökningen.Kan undersökningen inte lämpligen genomföras i den unges hem, får nämndenbestämma annan plats för den. I mål enligt denna lag har rätten sammabefogenhet. Läkarundersökning skall, om den inte av särskildaskäl är obehövlig, äga mm innan nämnden gör ansökan enligt 2 S- skall på begäran av socialnämndeneller nämndens ordförande eller av rätten lämna handräckning för att beredaläkaren tillträde till den unges hem eller för att inställa den unge till läkarundersökningen." Vid 10 § har lagrådet föreslagit att 18 § i detremitterade förslaget överförs tUl 10 §. Godtas detta förslag bör 19 § i detremitterade förslaget betecknas 18 §.