prop · G303119 · 1979-12-31 00:00:00 — Innebördenhärav bör vara densamma som enligt gällande rätt. Gäldenären skall alltså intelängre vara skyldig att fullgöra den prestation som fordringen avser.Borgenären skall inte kunna utverka dom eller liknande avgörande för att fåfordringen fastställd. Inte heller skall verkställighet kunna ske genomexekuflv myndighet. Det är emellertid klart att vissa undantag frånhuvudregeln är nödvändiga även i fortsättningen. En preskriberad fordran bört. ex. under vissa fömtsättningar få användas till kvittning. En borgenär somhar egendom i sin besittning till säkerhet för sin fordran skall inte utanvidare behöva lämna ifrån sig egendomen när fordringen preskriberas.Bestämmelserna härom bör liksom i prop. 1976/77: 5 kunna utformas i näraanslutning till gällande rätt. Spörsmålet huruvida domstol eller annan myndighetsjälvmant skall beakta fråga om preskription har samband med centralaprocessrättsliga principer. Den fömtskickade utredningen av domstolsförfarandethar numera kommit i gång genom tillsättandet av rättegångsutredningen (Ju Prop.1979/80:119 72 1977:06), som har i uppdrag aU göra en översyn av rättegångsförfarandet Verkanav pre-vid allmän domstol (Dir 1977:10, 1977:91). Bl.a. med hänsyn ull det skription utredningsarbete som sålunda pågår på processrättens område börfrågan om officialprövning av frågor om preskription inte tas upp i samband medden begränsade översyn som det är fråga om här. Enligtgällande rätt anses en gäldenär, som har betalt en skuld trots att den ärpreskriberad enligt preskriptinnsförnrdningens bestämmelser, inte ha rätt attåterfå beloppet under åberopande av att han på gmnd av preskriptionen inte varskyldig att betala. 1976/77: 5 borde denna princip gälla också ifortsättningen, men någon uttrycklig bestämmelse härnm föreslugs inte. Detfinns inte skäl att nu göra någon annan bedömning på denna punkt. Debestämmelser om verkan av preskription som föreslås i promemorian har lämnatsutan erinran av de flesta remissinstansema. Från några håll har dock framförtsvissa synpunkter på bestämmelsemas utformning och placering. Sompåpekas i promemorian bör bestämmelserna om verkan av preskripflon bygga påatt en fordran kan krävas ut när den är preskriberad. Borgenärenskall inte kunna tvinga fram fullgörelse genom att utverka dom ellerverkställighet utan gäldenärens medgivande. Det gäller oavsett om fordringenavser betalning av ett penningbelopp eller någon annan prestation. Dettabetyder inte att alla rättsverkningar som är förenade med en fordran börupphöra när fordringen preskriberas. Som påpekas i promemorian bör en fordrani viss utsträckning kunna användas till kvittning trots att den ärpreskriberad. Vidare bör en borgenär som har pantsäkerhet kunna få betalning urpanten även efter preskripflonsudens utgång. Liksom enligt gällande rätt bören gäldenär som frivilligt betalar en preskriberad fordran inte ha rätt att fåtillbaka beloppet under åberopande av preskription. Enligtmin mening ger den huvudbestämmelse om innebörden av preskription som föreslåsi promemorian ett riktigt uttryck för vad som bör gälla. Jag tillstyrker alltsåatt det föreskrivs att preskription innebär att borgenären förlorar rätten attkräva ut sin fordran. Möjligenkan, som en remissinstans har uttalat, ifrågasättas om inte bestämmelsen in i lagens inledning. Emellertid har bestämmelsen ett naturligt sambandmed de regler som i övrigt föreslås om verkan av preskripflon. Jag anser därföratt den bör placeras i anslutning till dessa regler. Jagtillstyrker också de särskilda bestämmelserna om fömtsättningarna för att enpreskriberad fordran skall få användas flil kvittning och om rätten att trotspreskripflon få betalt för en fordran som är förenad med 1979/80:119 73 Bestämmelserna härom behandlas närmare ispecialmotive- Verkan av pre- ringen. Under remissbehandlingen har från flera håll framförtsönskemål om att del klarläggs i vad mån preskriptinn skall beaktas ex ufficin.Några remissinstanser, framför allt företrädare för kronnfngdemyndigheterna,har hävdat att det är angeläget att kronofogdemyndighetema kan pröva frågan ompreskription även om inte gäldenären gör preskriptinnsinvändning. Fråga huruvida preskriptinn bör beaktas självmant avexekuflv myndighel har berörts i lagrådsremissen med förslag tillulsökningsbalk (s. 267). Jag flnner inte skäl att i detta sammanhang på nytt taupp denna fråga. Inte heller anser jag att det finns anledning att nu gå in påfrågan i vad mån preskriptinn bör beaktas självmant av dnmstol. Som påpekas ipromemorian har den frågan samband med centrala prncessrättsliga spörsmål, snmberörs av rättegångsutredningens pågående arbete. 5.5.2 Flera gäldenärer Nuvarande ordning m. m. 1 5§ första stycket preskriptinnsförnrdningen finnsbestämmelser om verkan av preskription när flera gäldenärer är solidarisktansvariga. Bestämmelserna innebär att preskription gentemot en av gäldenärernamedför att var och en av de övriga inte blir skyldig att betala mer än denandel som belöper på honom efter huvudtalet. Ansvaret mot borgenären bliralltså primärt delat, men subsidiärt kvarstår ett visst ansvar dämtöver.Uppkommer brist hos en av gäldenärerna, fördelas ansvaret härför lika mellan deövriga. Därvid får borgenären svara för den del som skulle ha betalts av dengentemot vilken preskription har inträtt. Bestämmelsen gäller enligt sinordalydelse endast när flera har åtagit sig en skuld gemensamt, men den har ipraktiken ansetts flllämplig även vid andra fall av solidarisk ansvarighet. 1976/77: 5 liksnm i 1975 årsdepartementspromemoria föreslogs bestämmelser nm verkan av preskription isolidariska skuldförhållanden av i huvudsak samma innebörd som bestämmelserna ipreskriptionsförordningen. Dock föreslogs i propositionen den ändringen att dekvarvarande gäldenärernas ansvar skulle vara primärt solidariskt. Dessutomföreslogs en modifikation av regeln att den andel som skall anses belöpa på dengäldenär gentemot vilken preskripflon har inträtt allfld skall beräknas efter huvudtalet.Om annan fördelning hade bestämts genom avtal eller avgörande varom bnrgenärenhade fått kännedum före preskripflonens inträde skulle andelenberäknas på grundval härav. Beträffande skälen härför hänvisas flll lagrådetsyttrande, s. 250-251 i prop. 1976/77: 5. I promemorian har inte föreslagits några särskildabestämmelser om preskriptionstid beträffande fordringar för vilka fleragäldenärer är ansva- Prop.1979/80:119 74 riga,bortsett från en bestämmelse om att en regressfordran aldrig preskri- Verkan avpre-beras tidigare än efter infriandet av huvudfordringen. I fråga omskription borgenärens fordran avses de allmänna reglerna bli tillämpliga. Detinnebär att en preskriptionstid på flo resp. räknas från fordringenstillkomst. Oavsett om gäldenärernas ansvar är delat eller solidariskt börutgångspunkten i förhållande till var och en av gäldenärerna vara den dagborgenärens fordran mot honom har uppkommit. Närdet gäller verkan av preskription flnns i gällande rätt inga särskildabestämmelser för det fallet att flera gäldenärer har delat ansvar. Som påpekasi proposiflonen är sådana bestämmelser obehövliga. När gäldenärernas ansvar ärdelat, svarar var och en för en viss del av skulden. Underlåter någon av dematt fullgöra sin betalningsskyldighet, kan borgenären inte kräva ut bristen avde övriga. Regressanspråk mellan gäldenärerna uppkommer inte. Till följd häravkommer frågan om preskription att bedömas separat för var och en avgäldenärerna. Inträder preskription i förhållande till en av dem, påverkar intedetta de övrigas ansvarighet. Förhållandetär annorlunda, om gäldenärernas ansvar är solidariskt. I sådana fall svarar juvar och en gentemot borgenären för hela beloppet. Inbördes svarar var och en försin andel. Den som infriar skulden har regressrätt mot de övriga. Närdet gäller att bestämma verkningarna av preskripflon i solidariskaskuldförhållanden är det av underordnad betydelse hur bestämmelserna omberäkning av preskriptionsfld är konstmerade. Vad det gäller är ju attfastställa hur de kvarvarande gäldenärernas ansvar påverkas av att preskripflonhar inträtt i förhållande till en av gäldenärerna, oavsett när detta har skett.Vad som i detta avseende har anförts i prop. 1976/77: 5 är alltså i och för sigtillämpbart, trots att de bestämmelser som föreslås om preskriptionstidensutgångspunkt och längd skiljer sig från propositionsförslagets. Ilikhet med vad som gäller enligt preskriptionsförordningen och vad somföreslogs i prop. 1976/77: 5 bör borgenären i princip vara skyldig att vidtapreskriptionsavbrytande åtgärder mot alla gäldenärerna för att behålla rättenatt kräva ut hela sin fordran. Har borgenären underlåflt att avbrytapreskription i förhållande flll en av gäldenärerna, bör alltså dennes andelinte få krävas ut av de övriga. Somframhålls i prop. 1976/77:5 (s. 174 f) skulle det dock föra för långt atttillämpa denna princip i alla sammanhang där solidariskt ansvar kanifrågasättas. Inträffar exempelvis en skada för vilken flera skulle kunna bliansvariga, skulle den skadelidande behöva vända sig mot var och en av dem förepreskriptionstidens utgång för att undgå risken för att en del av skadeståndetfaller bort. För att undvika sådana konsekvenser bör tillämpningen av denangivna principen begränsas till fall då flera har åtagit sig eller ålagtssolidariskt ansvar. Enligthuvudregeln skall alltså en preskriberad andel inte få krävas ut av Prop.1979/80:119 75 Med denna utgångspunkt kan de kvarvarande gälde- Verkan av pre- närernas ansvarutformas på två sätt. Enligt det ena alternativet är de skription kvarvarande gäldenärernasansvar gentemot borgenären solidariskt, men den som infriar skuldenhar regressräu mot de övriga. alternativet, det somgäller f n., är de kvarvarandes ansvar gentemot borgenären delat, men deär ansvariga för eventuell brist hos någon av de Tillförmån för alternativet att låta de kvarvarande gäldenärernas ansvar varasolidariskt kan framför allt anföras att rättsverkningarna på det sättetöverensstämmer med vad som är åsyftat när flera gäldenärer har åtagit sig ellerålagts solidariskt ansvar. Å andra sidan medför detta alternativ vissaolägenheter. Dessa visar sig när en gäldenär som har infriat huvudfordringeninte kan få ut hela sin regressfordran på gmnd av brist hos någon av de övrigagäldenärerna. Eftersom ansvaret för bristen då bör fördelas mellan övrigakvarvarande gäldenärer och borgenären, uppkommer den något egendomligasituationen att den infriande gäldenären får en regressfordran mot borgenären.Vill det sig illa, kan borgenären ha kommit på obestånd med påföljd attgäldenären själv, eller tillsammans med övriga kvarvarande gäldenärer. får ståför den del av bristen som skulle ha betalts av borgenären. Eftersom dessaolägenheter förorsakas av att borgenären har låtit sin fordran preskriberas iförhållande till en av gäldenärerna, är det rimligare att borgenären själv fårta de negativa konsekvenser som kan bli följden härav än att gäldenärema ellernågon av dem åsamkas olägenheter. Det föreslås därför att de kvarvarandegäldenärernas ansvar skall vara delat liksom enligt nuvarande bestämmelser. Beräkningenav hur stor andel av huvudfordringen som faller bort genom preskription liksomberäkningen av de andelar som belöper på de kvarvarande gäldenärerna börnormalt ske efter huvudtalet. Hänsyn bör emellertid tas till att annanfördelning kan ha bestämts genom avtal mellan gäldenärerna eller genom dom e.d. Liksom i prop. 1976/77: 5 föreslås därför en regel om att andel skallberäknas efter huvudtalet, om inte annat har bestämts gennm avtal elleravgörande varom borgenären har fått kännedom före preskripflonensinträde. Medden ordning som har föreslagits uppkommer inte några regressanspråk, närpreskription har inträtt i förhållande flll en av huvudgäide-närerna. Om någonav dem infriar hela skulden utan att känna till att fordringen delvis ärpreskriberad, bör han dock ha rätt att av borgenären kräva tillbaka vad han harbetalt utöver sin egen andel. Uppstårbrist hos någon av de kvarvarande gäldenärerna, bör borgenären inte få krävade övriga gäldenärerna på mer än de skulle ha fått svara för, om allagäldenärema hade funnits kvar. Borgenären bör alltså själv få stå för den delav bristen som skulle ha täckts av den bortfallne gäldenären. Beräkningen avhur mycket var och en skall svara för bör ske efter samma principer som harangetts . Liksom i prop. 1976/77: 5 föreslås därför 1979/80:119 76 att var och en av gäldenärerna svarar i förhållande tillsin andel nch Verkan av pre- burgenären i förhållande till den andel snm har preskriberats. Bestämmelserna nm verkan av preskriptinn i förhållandenmed flera gäldenärer har under remissbehandlingen berörts bara av enremissinstans. Det gäller bestämmelsen att beräkningen av en gäldenärs andel ivissa fall skall ske på annat sätt än efter huvudtalet, nämligen nm annat harbestämts genom etl avtal eller avgörande varom borgenären har fått kännedom igod tid före preskriptionens inträde. Den ifrågavarande remissinstansen kritiseraruttrycket "" och föreslår alt tiden anges exakt i lagtexten,förslagsvis till . Jag delar uppfattningen att det angivna uttryckssättet ärför vagt och bör preciseras. Enligt min mening bör vara en lagomlång fldrymd i detta sammanhang. 1 övrigt ansluter jag mig till vad som anförs ipromemorian om preskription i flergäldenärsförhållanden och tillstyrkerbestämm.elserna i promemorieförslaget på denna punkt. Nuvarande ordning och tidigare förslag Enligt gällande rätt är de allmänna bestämmelserna ompreskription i princip tillämpliga också på fordran på gmnd av borgen. Ensärskild bestämmelse finns dock i 4 § förordningen angåendevissa omständigheter uti lagsöknings- och utmätningsmål. Där föreskrivs i frågaom propn"eborgen en tolvmånadersfrist räknat från den dag betalning skulleha erlagts. Bestämmelsen är inte flllämplig, om borgensmannen, som ofta sker,har gått i borgen "tills full betalning sker". Enligt fast praxis anses en borgensman fri frånbetalningsskyldighet när huvudfordringen har preskriberats, även om borgen haringåtts som för egen skuld. Inträder preskripflon i förhållande till en avflera solidariskt ansvariga borgensmän, blir bestämmelserna i 5§preskriptionsförordningen om verkan av preskription i solidariskaskuldförhållanden tillämpliga. I 18 § föreskrivs nämligen att vad som iförordningen sägs om gäldenär i tillämpliga delar också skall gälla borgensman. 1976/77: 5 föreslogs att de allmännabestämmelserna om preskriptionstidens längd och om utgångspunkten förpreskriptionstiden skulle gälla också borgensfordringar. Det innebar bl.a. attden nyssnämnda bestämmelsen förordning föreslogs upphävd.PreskripUonstiden för borgenärens fordran mot en borgensman skulle alltså varatio eller undantagsvis från den dag fordringen tidigast kunde görasgällande mot borgensmannen. I praktiken skulle utgångspunkten för preskriptinnstidenbli nlika beroende på om det var fråga om proprieborgen eller enkel borgen. Vidproprieborgen skulle utgångspunkten i princip vara densamma 1979/80:119 77 förborgenärens fordran mnt burgensmannen snm för hans furdran mot Verkan av pre-huvudgäldenären.Vid enkel borgen skulle däremot inte någon preskrip- skription tionstidbörja löpa i förhållande till borgensmannen förrän det hade visat sig atthuvudgäldenären inte kunde betala, eftersom fordringen först då kunde görasgällande gentemot borgensmannen. Ifråga om verkan av preskription i borgensförhållanden framhölls i prop.1976/77: 5 att det karakteristiska för ett borgensåtagande är atl det är avsubsidiär natur. Detta är särskilt framträdande vid enkel borgen. Först sedandet har visat sig att huvudgäldenären inte kan betala, får borgenären kräva utsin fordran av en borgensman. Vid proprieborgen får borgenären visserligen utanvidare vända sig mot borgensmannen. Men om borgensmannen infriar fordringen,har han regressrätt mot huvudgäldenären. Betalningsskyldigheten åvilarslutligen denne. Häri ligger den väsentliga skillnaden mellan borgensmannensoch huvudgäldenärens åtaganden. Mot bakgmnd härav föreslogs i proposiflonen attdet skulle införas en uttrycklig bestämmelse om att preskription avhuvudfordran också omfattar fordran på gmnd av borgen, oavsett om det är frågaom enkel borgen eller proprieborgen. Iövrigt föreslogs i prop. 1976/77:5 inga särskilda bestämmelser om verkan avpreskription i borgensförhållanden. Om preskription inträdde i förhållande av flera borgensmän, skulle samma bestämmelser tillämpas som i andra fallnär flera var ansvariga för en skuld. Åvennu bör principen vara den att de allmänna bestämmelserna om preskriptionstidenslängd och om utgångspunkten för preskriptionstiden skall gälla ocksåborgensfordringar. I princip bör alltså en tioårig preskrip-uonsfld börja löpai förhållande flll borgensmannen för borgensåtagandet, oavsett omdet är fråga om proprieborgen eller enkel borgen. I de fall borgensåtagandetavser fullgörande av en konsuments förpliktelser på gmnd av konsumentköp e.d.blir dock flden . Det sagda innebär också att den föråldrade bestämmelsenom tolvmånaderspreskription förordning bör upphävas. 1976/77:5 föreslås en bestämmelse om att preskription av enhuvudfordran också omfattar fordran på gmnd av borgen. Trotsatt det nu föreslås andra bestämmelser än i propositionen beträffandepreskriptionstid nch beträffande verkan av preskription i solidariskaskuldförhållanden, torde det inte flnnas behuv av några särskilda bestämmelserom verkan av att preskription inträder i förhållande till en borgensman. Debestämmelser som föreslås i övrigt bör kunna tillämpas också i fråga om borgen. Atthuvudgäldenärens ansvar inte bör påverkas av att preskription inträder iförhållande till en borgensman följer av borgensansvarets subsidiära natur.Borgenären måste givetvis vara oförhindrad att ändå kräva ut hela fordringen avhuvudgäldenären. Prop.1979/80:119 78 Närdet gäller återverkningarna på övriga borgensmän bör samma prin- Verkan avpre-ciper tillämpas som i andra fall när flera är ansvariga för en skuld.Med skription denna utgångspunkt blir resultatet av att en borgensman blirfri från sitt ansvar på grund av preskripflon beroende av om borgensmännensinbördes ansvar är delat eller solidariskt. Ärborgensmännens ansvar delat - vilket i praktiken torde vara sällsynt - är varsuch ens betalningsskyldighet i förhållande till bnrgenären fristående från deandras. Var nch en svarar för sitt åtagande, oavsett om preskripflon harinträtt gentemot någon av de andra. Och å andra sidan behöver ingen borgensmanbetala mer än sin andel, även om brisl uppstår hos någon av de andra. Ärborgensmännens ansvar solidariskt, blir verkan av att preskription inträder iförhållande till en av dem att borgenären förlorar rätten att av de övrigakräva ut den bortfallne borgensmannens andel. Var och en av de övriga svarardärefter endast för sin andel. Andel beräknas liksom när det gäller flerasolidariskt ansvariga huvudgäldenärer efter huvudtalet, om inte annat harbestämts genom avtal eller avgörande som borgenären har fåu kännedom om. Har enav tre borgensmän fallit bort, blir alltså de båda andra som regel inteskyldiga att betala mer än en tredjedel var. Uppstår brist hos någon av dekvarvarande, svarar var och en av de övriga i förhållande flll sin andel ochborgenären i förhållande till den andel som har preskriberats. Medde här föreslagna bestämmelserna uppkommer inte några inbördes regressanspråkmellan borgensmännen, om preskripflon har inträtt i förhållande till en avdem. Däremot påverkas givetvis inte borgensmännens regressrätt mnthuvudgäldenären. Såväl vid prnprieborgen som vid enkel borgen har en borgensmanalltid rätt att få ut vad han har betalt av huvudgäldenären. Hansregressfurdran preskriberas än efter den dag haninfriade huvudfordringen. Vadsnm föreslås om borgen i promemorian har lämnats utan erinran underremissbehandlingen. En remissinstans har dock framfört synpunkter påpreskriptionsbestämmelsernas flllämplighet på vissa borgensfordringar. Jagskall återkomma till den frågan i nästa avsnitt. 1avsnitt 5.2.2 harjag flllstyrkt promemorians förslag att preskriptionstidenför en fordran på gmnd av borgen skall vara när huvudfordringen ärunderkastad treårspreskription och i andra fall. Även i de frågorrörande borgen som behandlas i förevarande avsnitt ansluter jag mig till vadsom anförs i promemnrian. I fråga nm verkan av preskriptinn föreslår jag alltsåen bestämmelse om att preskription av en huvudfordran också omfattar fordran pågmnd av borgen. I övrigt behövs inga särbestämmelser beträffande borgen. 1979/80:119 79 5.6 Tillämpningsområde m. m. Nuvarande ordning m. m. Enligt 1 § preskriptionsförordningen gäller de allmännapreskriptionsbestämmelserna alla slag av fordringar, oavsett om de avserpengar, varor, tjänster eller andra prestationer. Någon ändring i dettaavseende föreslogs varken departementspromemoria eller i prop.1976/77: 5. I gällande rätt flnns särskilda preskriptionsbestämmelseri ett flertal författningar. 1 den mån sådana bestämmelser föreskriver enkortare preskriptionstid än skall de enligt 19 § första stycketpreskripflonsför-nrdningen lända till efterrättelse. Även de speciellabestämmelser som finns beträffande preskripflonsavbrott, verkan av preskriptionm. m. gäller i stället för de allmänna reglerna. Enligt promemoria skulle bestämmelserna i den nyapreskrip-tionslagen vara tillämpliga endast om inte annat var föreskrivet. Detföreslogs med ett par undantag inga ändringar av specialpreskriptionsreglerna.Under remissbehandingen uttrycktes önskemål om att preskriptionsbestämmelsernai speciallagsflftningen i möjligaste mån skulle anpassas flll de allmännapreskriptionsbestämmelserna. Även i prop. 1976/77: 5 föreslogs en uttryckligbestämmelse om att den föreslagna preskripflonslagen skulle gälla endast i denmån inte annat följde av vad som var särskilt föreskrivet. I avsikt att sålångt som möjligt uppnå överensstämmelse mellan de allmännapreskriptionsreglerna och preskriptionsbestämmelserna i speciallagstiftningengjordes en genomgång av specialpreskriptionsreglerna. I betänkandet (SOU 1957: 11) Fordringspreskription m. m.föreslogs att preskriptionsförordningens bestämmelser om kallelse på okändaborgenärer skulle upphävas och ersättas av en lag om preklusion. Förslagetledde emellertid inte till lagsflftning lika litet som det förslag till lag nmpreskriptinn snm lades fram i betänkandet. prnmemnria liksnm iprup. 1976/77: 5 lämnades bestämmelserna um kallelse på okända borgenärer ihuvudsak orörda. Det föreslogs endast vissa smärre redaktionella ändringar. Som påpekas i prop. 1976/77:5 har det såvitt känt inteinneburit några nämnvärda olägenheter att preskripflonsförordningen har varittillämplig på alla slag av fordringar. Det flnns inte heller anledning befaraatt det skall leda till ogynnsamma verkningar om flllämpningsområdet för deallmänna preskriptionsbestämmelserna i detta hänseende bestäms på samma sätt ifortsättningen. Liksom hitfllls får det överlämnas åt de rättstillämpandemyndigheterna att avgöra de gränsdragningsfrågor som kan komma upp i denpraktiska tillämpningen. Det föreslås därför att de allmänna preskriptionsbestämmelsernaliksom enligt gällande rätt skall vara tillämpliga på alla slags fordringar. Prop.1979/80:119 80 Dettorde vara självklart att de allmänna preskriptionsreglerna skall vara Tillämpningsområ-tillämpliga endast i den mån inte särskilda bestämmelsergäller enligt någon de annan författning. Liksom i prop. 1916111: 5föreslås att detta kummer till uttryck i lagtexten. Resultatetav den genumgång av specialpreskriptinnsreglerna snm gjnrdes i prup. 1976/77: 5blev magert. Det visade sig att det i de flesta fall inte fanns förutsättningarför att samordna de speciella bestämmelserna med de allmänna. På många umrådenbefanns det vara befugat att behålla en särreglering med hänsyn till desärskilda förhållandena på resp. nmråde. I andra fall ansågs det ulämpligt attförsöka åstadknmma en samnrdning på gmnd av pågående utredningsarbete. De allraflesta specialpreskriptinns-bestämmelserna lämnades därför nrörda.