prop · G303103 · 1979-12-31 00:00:00 — 1 fråga om reservdelar lill tidigare levereradkrigsmateriel föreligger särskilda förhållanden. Med den stränga restriktivitetjag förordar för urvalet av de stater till vilka krigsmaterielexport skallmedges är det osannolikt, alt tveksamhet uppslår i fråga om export avreservdelar lill maleriel, för vilken licens en gång lämnats. Skulle detla ändåinlräffa, bör enligt min mening avgörande vikt fästas vid att reservdelarna ärell komplemenl lill materiel, som exporterats med vederbörligt tillstånd. Förall svensk krigsmaierielin-dustri skall kunna verka på exportmarknaden inom deramar som jag har angivit är del angelägel att köparna har goda garanlier förall de får reservdelar till inköpt materiel. Reservdelar lill lidigare inköptmaleriel bör därför få exporteras oavsett förhållanden som jag här angivii somhinder för export. Ovillkorliga exporthinder gäller dock givelvis även i dellafall, Ulredningen och flera remissinstanser har betonat desvårigheler som uppslår i företagens planering, om påbörjade ellerkonirakterade leveranser måste avbrytas. Dessa svårigheler måste enligt minmening beaktas. Om, som jag har funnil, krigsmaterielexport av viss omfallningskall lillålas av beredskapshänsyn, bör man också beakla de konsekvenser försysselsättningen som kan uppstå, om en för export ulbyggd kapacitet plötsligtinle kan utnyttjas. Utfärdad exportlicens bör därför indragas, förutom vidovillkorliga exporthinder, endast om den mottagande staten kommer i väpnadkonflikt med annan stat eller får inre väpnade oroligheter. Även i fall avväpnad konflikt bör indragning av licensen kunna underlåtas, om del ärförenligt med de neutralilelsrällsliga reglerna och motlagarslalen dellar ikonflikten endast symboliskt. Som utredningen anförl och jag lidigare framhållil medförden lekniska utvecklingen att med begränsade resurser får alll svårareall följa med i den lekniska ulvecklingen och med egen produklion läcka heladen sektor som är av betydelse för det svenska försvarets behov. Det är som jagockså lidigare framhållit inle tänkbart att vi med hjälp av export avkrigsmateriel kan klara della problem. Det kan därför bli nödvändigt atl iframtiden inleda samarbete med företag i andra slaler. I elt sådant samarbele DelllH:3 Skr 1979/80:103 380 måste samarbeispartnern komma med på ell myckel lidiglsladium. Vid samarbelsavlal mellan förelag i och i andra länder omgemensam utveckling och produklion av krigsmaleriel bör sådan ulförsel till delandra landet som föranleds av avtalel medges oavsell förhållanden som tidigareangivits som hinder för krigsmaterielexport. Dock gäller även i detla fall delidigare angivna ovillkorliga exporthindren. Avtal av della slag förutsätter enmycket restriktiv prövning vid val av utländsk samarbetspartner. Jagförutsälter alt avtalen alltid skall underslällas Kungl. Maj;t och atl myndigheternaskall ha full insyn i den svenska samarbeisparinerns verksamhel. Liksom f.n. bör endasl slallig myndighel eller av statenauktoriserad vapenimporlör godlas som köpare. medför atl risken för altkrigsmaleriel hamnar hos icke avsedd slal är kraftigl reducerad. För attyllerligare minska denna risk bör ulländska köpare av svensk krigsmaleriel, omdel inte av särskilda skäl kan underlåtas, skriftligen förklara att malerielenunder från köptillfället är avsedd för köparens egelbehov." De nu redovisade riktlinjerna har varil vägledande förtillståndsprövningen lid. Vid flera lillfällen harlillslåndsgivningen diskuterats i . Frågan om en översyn av gällanderegler har senast tagils upp i tre motioner; 1977/78:531 av . (c), 1978/79:397 av m.fl. (vpk) och 1978/79:589 av OlofPalme m.fl. (s). av godkända belänkande med anledning avmolionerna (UU 1978/79:25, rskr 226) hemställer ulrikesuiskottel all en sådanöversyn kommer till stånd. 1 beiänkandei anför utskottet bl.a. all del ligger i sakensnalur alt export av krigsmaleriel ständigl aktualiserar vissa problem avprincipiell karaklär och alt tillståndsprövningen ej sällan innebär ensynnerligen grannlaga uppgift. Den modernisering och precisering av lidigareriktlinjer som beslut innebar har inle helt kunnal undanröja dessagrundläggande svårigheler. Problemen har främsl hänfört sig till uppkomsten avoroligheler eller förtryck i köparlandel, lill definitioner av begrepp som"inre väpnade oroligheter" och "defensiv" materiel och tillgränsdragningen mellan civil och mililär maleriel. Förhållandena i köpariänder som en gång lett sig stabilahar ibland snabbi ändrats på grund av yttre eller inre konflikler, påpekarutskottet. Materiel som i säljarlandet klassificeras som defensiv harunderstundom kunnal komma lil! offensiv användning eller av köparlandel apteraseller ändras pä etl säll som inte varit förulsell. Vidareexport av vapen tillländer, som inle skulle komma ifråga för direklexport, har likaså iblandförekommit. I vissa konflikler har vapen använls, som - utan alt vara del -haft en sådan ulformning atl de förväxlats med i tillverkad materiel. Uiskoltet framhåller att rikllinjer var baseradepå den första mera principiella och parlamentariskt förankrade ulredning somföretagits i vårt land i dessa frågor. De har utan Ivivel varit värdefulla alltillgå och har på del hela tagel fylll sin funktion väl. Åtskillig tid haremellerlid förflulil sedan riktlinjerna utarbelades. Del kan därför finnas skälatl systematiskt gå igenom de erfarenheler som under mellanliden vunnits avderas lillämpning i syfte att åstadkomma de ev. förbättringar och preciseringarav principerna för exportlillslånd och för prövning av länderval som må varamöjliga. Utskotlel förordar att en ny översyn av riktlinjernakommer lill stånd och atl den också sker genom en parlamentarisktsammansatt utredning. Omprövningen bör också relateras både till deninternationella utvecklingen och till den utveckling som äglrum inom den svenska säkerhetspolitikens olika grenar. 381 Kommittéer: Del II H:3 Enligt uiskoltet bör vid översynen också uppmärksammas denlicenslill-verkning av svensk materiel som förekommer i andra länder och prövasi vad mån sådan försäljning av tillverkningsrälligheler kan och börunderslällas kontroll av samma slag som krigsmaterielexporten. Utskottet behandlar även frågan om parlamentariskförhandsinsyn i lillslåndsgivningen. I molionen 1978/79:589 hade anförts bör söka sig fram till en ordning som innebär att vapenexporlfrågor av merabelydande säkerhetspolitisk räckvidd prövas konlinueriigl i en församling medparlamentariskt inslag. Utskottet anser att ulrikesnämnden bör kunna fylla densamrådsfunktionen och atl frågan därför inle behöver omfattas av utredningsuppdraget. För egen del vill jag inledningsvis - liksomulrikesutskollet - framhålla alt krigsmaterielexporten för den samlade svenskautrikeshandeln spelar en relativt underordnad roll. Den har under de senasledecennierna legal av tolalexporien. Den är dock, trots sin begränsadeomfattning, av slor betydelse för vår försvars- och neutralitetspolitik. Den svenska industrins förmåga att utveckla och tillverkamateriel för del svenska försvarei är av vikl för den svenskasäkerhetspolitiken. Vi bör nämligen när det gäller anskaffning av för försvaretväsenllig materiel undvika att komma i en sådan beroendeställning lill andraländer all den kan utnyttjas för påtryckningar eller så atl vi i en krissituationstår utan viklig maleriel. Av säkerhetspolitiska skäl är det därför motiveratatl söka i möjlig män lillgodose vårt behov av försvarsmaieriel genom eninhemsk försvarsindustri, Kosinaderna för att med inhemsk utvecklings- ochtillverkningskapacitet tillgodose försvarsmaktens lotala behov av materiel ärstora. Av tekniska och ekonomiska skäl tvingas vi all i belydande utsträckningimportera försvarsmateriel. Värt internationella beroende får dock inle i någotsammanhang bli sä stort alt våra säkerhetspolitiska mål kan ifrågasättas. Den svenska neutralitetspolitiken påverkar bl.a. kraven påvapensystemen. Den svenska försvarsindustrins utvecklingsochlillverkningskapacitel ar därför i huvudsak anpassad atl tillgodose inhemskabehov. Med hänsyn fill del slalsfinansiella ochförsvarsekonomiska lägel är det nödvändigt atl så långl del är möjligt försökaminska kosinaderna för anskaffningar av svensk försvarsmateriel. Ett sätl altbegränsa kosinaderna är att genom export åstadkomma längre produktionsserier. Upp-rällhållandelav en lillverkningskapacitel som är större än vad som krävs under fredstidinnebär också en ökad beredskap atl lillgodose de behov som kan uppkomma i eltavspärrningsläge. Jag vill också påpeka att krigsmaterielexporten, även omden spelar en underordnad roll för samhällsekonomin i stort, lokalt har slorbelydelse för sysselsäuningen, Hitlills har av försvarsindustrinsproduklion exporterats. aktuella anskaffningsplaner för del svenskaförsvarei har medförl och kommer atl medföra minskad beslällningsvolym lillförsvarsindustrin. Vid sidan av slrävanden all efler hand lägga omtillverkningen lill civil produktion kan exporthandeln bidra till all hos deberörda förelagen bibehålla sysselsättningen, Uppfatlningen alt en viss export av krigsmaleriel börtillålas med hänsyn särskilt lill de säkerhetspolitiska förhållanden jag härberöri är allmänl omfaltad. Det råder också enighel om all exportens omfattningoch inriktning skall stå i samklang med vår utrikes- och säkerhetspolitik och vårinställning i nedrustningsfrågorna. Del IIH:3 Skr 1979/80:103 382 Som förut har anförts tillkom de nu giillande riktlinjernaför prövning av frågorom krigsmaterielexport . Jag anser liksomutrikesulskotlet all riktlinjerna på det hela taget fyllt sin funktion väl.Emellertid har vid lillämpningen aktualiserats vissa problem, som beskrivs iulskollels betänkande 1978/79:25. Mot bakgrund härav finner jag det motiveratatt en översyn av riktlinjerna i enlighet med vad förordal kommerlill stånd genom en parlamentariskt sammansatt kommillé. Kommiitén bör karllägga och överväga de frågor somutrikesulskotlet riklar uppmärksamheten på i sill bctiinkande. Sålunda börkommillén inledningsvis systematiskt gå igenom de erfarenheter som har vunnitsvid lillämpningen av 1971 ärs riktlinjer och karllägga förekommande problem. Pågrundval härav bör kommillén föreslå de förbällringar och preciseringar avriktlinjerna som kan vara möjliga. Bland de problem som skall las upp är de som hänför sig tilluppkomsten av oroligheler och förtryck i köpariänder, lill definitioner avbegrepp som "inre väpnade oroligheler" och "defensiv"maleriel och lill gränsdragningen mellan civil och mililär maleriel. Den modernisering och precisering av rikllinjema för lillslåndsprövningsom gjordes motiverades bl,a, av inlernationella politiska förändringarsom tillkomsten av nya stater och av ulvecklingen mol en delvis ny lyp avkonflikler. En yllerligare motivering var all mer preciserade rikllinjer varangelägna för all underiälla för de krigsmalerielexporterande företagen atlplanera och bedöma om exportlillslånd i del enskilda fallel kan påräknas. Sedandessa rikllinjer tillkom har den poliliska frigörelseprocess som ledde tilluppkomslen av nya stater forlsall, ofta under väpnade konflikler. Även i ländersom på elt tidigare stadium frigjort sig frän koloniall beroende har inrespänningar letl lill slora och inte sällan myckel snabba politiskaförändringar. Bedömningar av den akluella situationen och av utvecklingstendensernai ell land lill vilket krigsmaterielexport aklualiseras är i många fall myckelsvåra att göra trols ansträngningar all öka informationsunderlaget. Situationerrelaterade lill begreppet "inre väpnade oroligheler" lillhör de svårarebedömningsfallen. Den vapentekniska utvecklingen har lelt lill attgränsdragningen mellan civil och mililär materiel blivil alll mer komplicerad.Också frågan om vad som är alt anse som defensiv maleriel vållar svårighelertrots den restriktivitet som indikeras i riktlinjernas formulering"maleriel av ulpräglal defensiv karaktär" och den efterföljandeexemplifieringen "kustarlillerioch luflvärnsmateriel", Ibedömningsfrågor av della slag måste ofta också andra kriterier än materielensblotta beskaffenhel vägas in. Del blir i hög grad en fråga om prövning frånfall lill fall och där också den miljö i vilken malerielen skall användas måslebedömas. Frågan om gränsdragningen mellan civil oeh mililärmaleriel vill jag beröra någol närmare. Vad som skall anses vara krigsmalerielfastställs av regeringen och anges som nämnls i särskild bilaga lillkungörelsen 1949:614, En sådan förleckning över krigsmaleriel kan aldrig görashell fullständig och entydig. Den lekniska ulvecklingen har också lelt fill allavgränsningen blivit alltmer komplicerad. Problemen hänför sig särskilt lillelektronisk materiel. Vare sig denna är mililär eller civil består den numeratill slor del av samma grundenheter. Det är användningsområdet och i vissa fallprogrammeringen som får beslämma om materielen skall anses som krigsmaterieleller inle. Vid tolkningen av förteckningen uppslår åtskilliga tveksamma fall.I sådana fall brukar krigsmaierielinspektören lämna besked om en vara skall 383 Kommittéer: Del IIH:3 anses som krigsmaleriel eller inle. En huvudregel vidsådana avgöranden har varil all en malerielsorl som är av sådan karaktär ellerkonstruktion all den i huvudsak har civil användning inle skall hänföras lillkrigsmateriel. Som exempel på sådan maleriel som inle bedöms vara krigsmalerielkan nämnas: - radarmaieriel för övervakning av luft- ochvatienområden (sådan maleriel har civil användning bl.a. i flygledningssystem) - radioutrustning för kommunikation, så länge deninte är integrerad i ett slridsledningseller eldledningssystem - terränggående fordon så länge de inle försettsmed någon installation för vapen, Kommillén bör närmare belysa de här berördagränsdragningsfrågorna, I della sammanhang bör också diskuleras i vad mån delär befogat all betrakta övnings- och utbildningsanordningar som krigsmaleriel. En ytterligare fråga som kommiitén bör överväga gällerlicenstillverkning av svensk maleriel i andra länder. Den frågan behandlades,som utrikesutskottet påpekar, av krigsmalerielulredning, som intefann anledning lill någon skärpning av lagstiftningen. Kommittén bör emellerlidpä nyll granska de regler och ruiiner som gäller beträffande dennalicenstillverkning och pröva i vad mån försäljningen avtillverkningsrälligheler kan oeh bör underställas kontroll av samma slag somkrigsmaterielexporten. Det bör vara kommiitén obetaget all utöver vad jag här haranförl behandla frågor som i sammanhanget kan vara av belydelse för analyseroch slulsalser. I likhei med ulrikesuiskottel anser jag dock att frågan om etlsärskilt parlamentariskt organ för vapenexporten inle skall behandlas avkommiitén. Kommittén bör vid sitt arbete hålla kontakt med 1978 årsförsvarskommilté, kommittén med uppdrag atl uireda vissa frågor rörande denmililära flygindusirins framtida siruklur m.m., delegalionen för beredning avfrågor om civilt utnyttjande av flygindustriella resurser m.m. samt ulredningenom planering av alternativ produklion och sysselsättning inom de delar avförsvarsindustrin som inte omfattas av den mililära flyginduslrin. Med hänvisning lill vad jag nu har anförl hemsläller jagatt regeringen bemyndigar chefen för handelsdepartemenlet alt lillkalla en kommillé med högsl fem ledamöier meduppdrag alt se över riktlinjerna för svensk export av krigsmateriel, atl utse en av ledamöterna atl vara ordförande. att besluta om sakkunniga, experler, sekreterare och annalbilräde ål kommiitén. Vidare hemsläller jag alt regeringen beslular att kostnaderna skall belasta elfte huvudtitelnskommilléanslag. Regeringen ansluter sig lill föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. Del II H:4 Skr 1979/80:103 384 Översyn av vissa konsumentpolitiska medel för producentpåverkan m.m. Departementschefen, statsrådet , anför. Konsumentpolitikens uppgift är all siödja konsumenternaoch förbättra deras ställning på marknaden. varsamhällels insatser på området i huvudsak begränsade till konsumentupplysning.Syftet därmed var bl,a, alt öka konsumenternas kunskaper och därigenom göra delmöjligt för dem att påverka förelagens utbud av varor och tjänster. Direktakontakter med förelagen logs i allmänhel inle från samhällels sida. Ingripandenmol olämpliga affärsmetoder skedde i huvudsak genom självsanering inomnäringslivel. Vid ingången av 1970-lalet vidgades krafligl ramen för detkonsumentpoliliska arbelel. Genoin lagen (1970:412) om olillböriigmarknadsföring tog samhället över ansvarei för normbildningen därvidlag.Konsumentombudsmannen () fick sålunda i uppdrag all övervaka marknaden ochbeivra överträdelser på marknadsföringsområdet. Vidare fick marknadsrådet,numera , i uppgift alt handha den dömande funktionen. Senareinrättades också som en central förvallningsmyndighel förkonsumentfrågor. Utvecklingen har därefter letl till utökad lagsliflning, bl,a,marknadsföringslagen (1975:1418), Denna lag irädde i krafl ,Vidare irädde då i funktion det nya där verkschefen även är KO,Genom marknadsföringslagen fick myndigheterna ytterligare medel för ingripande,Lagen ger f,n, möjlighel till tvångsåtgärder mol bl,a, otillbörligmarknadsföring, bristfällig information saml saluhållande av skadliga ellerotjänliga produkter. Lagstiftningen på konsumentområdel har som berördesocksä i övrigl successivi byggts ut, bl.a. genom lagen (1971:112) om förbud moloskäliga avtalsvillkor (avlalsvillkorslagen), konsumeniköplagen (1973:877) ochkonsumenlkreditlagen (1977:981). Den sistnämnda trädde i kraft den 1 juli 1979.Nyligen har regeringen lagl fram förslag lill en särskild konsumenlförsäkringslag. Utvecklingen under 1970-lalel har inneburit att samhälletskonsumentpoliliska insatser har utvidgats till att gälla inle barainformationen till konsumenterna utan även direkta konlakler med företagen frände konsumentpoliliska instansernas sida. Därvid söker dessa instanser förmåföretagen att anpassa sin verksamhel till konsumenternas intressen. De organoch den lagstiftning som jag lidigare har berört har inneburit en omfattandeulbyggnad av delta producentpåverkande arbele. Enligt sin inslruklion (1976:429) skall konsumentverketbl.a, söka påverka producenter, distributörer och marknadsförare att anpassasin verksamhel efler konsumenternas behov. Vidare skall verkel utarbetariktlinjer för företagens marknadsföring och produktutformning. Dessariktlinjer, som är etl av medlen i del konsumentpoliliska arbetet och som är avsärskilt intresse i det nu aktuella sammanhanget, har vid flera tillfällenunder senare år varit föremål för en omfattande debatt. Jag vill därför härredogöra för riktlinjernas bakgrund och tillkomst samt deras funktion i samspelmed övriga inedel för samhällels producentpåverkan. Vid utformningen av lagstiftningen mototillbörliga marknadsfö- 385 Kommittéer: Del IIH:4 ringsålgärder ansågs det (prop, 1970:57 s, 60) atl endetaljreglering i lag under vilka omständigheter vissa affärsmetoder inle fickanvändas var förenad med nackdelar, I stället valdes tekniken atl i den nyalagstiftningen vid sidan av vissa specialbeslämmelser inrymma en vidsträcktgeneralklausul som gav möjlighet atl vid vite förbjuda en näringsidkare atlforisätta med etl visst förfarande som bedömdes vara olillbörligt motkonsumenler eller näringsidkare genom att strida mol god affärssed eller påannal sätl. Del förutsattes därvid alt de rättstillämpande organen genom sinpraxis skulle utbilda etl nyanserat normsystem. Regeln skulle vidare skapaförutsättningar för en fortgående rättsbildning på området. Det bedömdes (prop,1970:57 s, 169) att ärendena i många fall skulle komma all avslutas hos KO,bl,a, genom frivillig rättelse. Utmärkande för generalklausulen om otillbörligmarknadsföring, som finns i marknadsföringslagen, är atl normbildningensker först i genom dess beslut i enskilda ärenden. Tillskillnad mot detaljerade, straffsanklionerade bestämmelser utformas ett förbudi etl enskilt fall först när domstolen har funnit de allmänna normerna igeneralklausulen åsidosatta av en näringsidkare. Ett vitesförbud med stöd av generalklausulen är formelltbindande endast för den näringsidkare som förbudet har riklats mol.Marknadsdomstolens beslut i enskilda ärenden har dock fått stor betydelse ocksåsom vägledning för andra näringsidkare. lorde sålundafrivilligt avstå från alt använda affärsmetoder av en art som domstolen harfunnit otillbörlig. Vidare lade KO ofta domstolens beslut i principfrågor tillgrund för överenskommelser med näringsidkare inom en viss bransch eller förriktlinjer som KO antog för sin granskningsverksamhet i anslutning till lagenom otillbörlig marknadsföring. Sådana överenskommelser eller riktlinjer läckterätt ofta även förfaranden som inte prövats av domstolen. Genom detla kom dealt utgöra en blandning av dels rättsligt prövade normer, dels normer av annanart, såsom frivilliga åtaganden av grupper av näringsidkare, I det sistnämndafallet kunde komma att bedöma åtagandena som överensstämmandemed god affärssed och därmed låta dem bli vägledande för domstolen vid prövningav frågan huruvida ett företags åtgärder i ett visst ärende var atl bedöma somotillbörlig marknadsföring. Normbildningen i anslutning till lagen om otillbörligmarknadsföring präglades sålunda av ett samspel mellan rättsregler och normerav annan arl. Konkret utformade handlingsregler för skilda typsituationer växtefram i samband med praxis och KO:s verksamhet. När marknadsföringslagen utformades konstaterades(prop, 1975/76:34 s, 93 f,) att den verksamhet som bedrevs inom ramen för lagenom otillbörlig marknadsföring samt avtalsvillkorslagen till stor del utgjordesav förhandlingar mellan KO och berörda företag eller branschorganisationer.Flertalet ärenden klarades av genom att företagen eller organisationerna införKO frivilligt utfäste sig att ändra marknadsföringen eller avtalsvillkoren.Vidare uttalades att KO utfärdade allmänna riktlinjer rörande marknadsföringoch alt svarade för det producentpåverkande arbetet i övrigt,såsom i fråga om produklulveckling och produktinformation till nytta förkonsumenterna. Här kan inskjutas att det i samband med attkonsumentverket inrättades diskuterades huruvida verket skulle utrustasmed formella befogenheter att vidta tvingande åtgärder gentemot producenterna(prop, 1972:33, NU 1972:40, rskr 1972:225), Dåvarande departementschefen Del HH:4 Skr 1979/80:103 386 framhöll därvid atl det var naturligt all i första handförsöka åsladkomma resultat genom frivilligt samarbete med producenterna iobundna former. Vid tillkomsten av marknadsföringslagen uttaladesvidare alt samarbetet mellan och förelagen hade tagit olikaformer. hade brisier hos enskilda produkler föranlett verkel alt ta uppöverläggningar med berörda företagare. I andra fall hade diskussioner förts medföreträdare för hela branscher. Av särskilt inlresse bedömdes de rikllinjervara som konsumeniverkel ulfärdade rörande produktutformning ochproduktinformation. I riktlinjerna, angavs del, lämnade verket rekommendationersom innehöll sådana krav som verkel efler samråd med branschen hade funnil atlman borde ställa inom områdel i fråga. Som jag förul har beröri innebar tillkomsten avmarknadsföringslagen atl möjligheter atl tillgripa tvångsåtgärder molbristfällig information och saluhållande av skadliga eller otjänliga produklerinfördes. De riktlinjer som KO och lidigare hade utfärdat varju i sig inte bindande för näringsidkarna utan endast ett ullryck förmyndighelens uppfallning om hur förelagen borde uppträda på marknaden. Som haromnämnts kunde del dock finnas inslag som hade prövats av . Vid utformningen av den nya marknadsföringslagen beaktadessärskilt de goda erfarenheterna av utrednings- och förhandlingsverksamheien.Man ansåg att det fanns all anledning att värna om de fördelar som även ifortsättningen slod all vinna inom ramen för en förhandlingsverksamhet iobundna former. Det angavs (prop.