prop · G30317 · 1979-12-31 00:00:00 — Jag är medvelen om att det vid festligheter av det slag somlänsstyrelsen syflar pä kan vara svårt att ställa ett tillräckligt antalpolismän lill förfogande, liksom att anskaffa ordningsvakter och annan personali tillräckligt anlal för uppgifter som inte måste utföras av polismän. Omkravet på ordning och säkerhet inte 1979/80:17 23 kantillgodoses på annat sätl, återstår för polisstyrelsen ingen annan utväg än attvägra ge tillstånd till en tillställning med den omfattning och utformning somanordnaren har avsett. Även om detla aren otillfredsställande utväg som börtillgripas försl i sista hand, anser jag att det inte är lämpligt att skapaundantagsregler för de tämligen fåtaliga fall som kan medföra svårigheter avdet slag som har redovisat. Sådana undantagsregler skullenämligen leda till atl principen om koslnadsbefrielse för ideella föreningargenombryts på etl sätt som skulle medföra osäkerhet om rättsläget. ,i och nägra polisstyrelser befarar att ideellaföreningar kan komma att uppträda som bulvaner för kommersiella intressenter.Som påpekar kan det vara så att rent kommersiella inlressenutgör syftet med en tillställning. Behållningen kan till belydande del gå tillannat ändamål än den ideella föreningens verksamhet. En idrottsförening kan 1.ex. officiellt stå som anordnare, medan den reella anordnaren är en annan. Närdel föreligger ett bulvanförhållande, bör föreningen enligt min mening inteheller i formelit hänseende anses som anordnare. Det kan naturiigtvis iblandvara svårt för polisstyrelsen alt urskilja sådana fall. Delta kan vara falletsärskilt när det är fråga om tillställningar som avses bidra tillfinansieringen av en föreningsverksamhel. Om föreningens medlemmar spelarenväsentlig roll i planeringen,administrationen och genomförandet avtillställningen, bör föreningen naturligtvis betraktas som anordnare. Enomständighet som talar för en motsatt bedömning är atl en väsentlig del avbehållningen från en tillställning skall tillfalla en utomstående som iverklighelen svarar för uppgifter av det slag som jag har nämnt. Ingelhindrar naturiigtvis att föreningen anlitar någon annan för att svara förbegränsade uppgifler vid en tillställning. Atl en ideell förening kan genomföraetl storl arrangemang utan att detta tjänar kommersiella intressen utgörVasaloppet och Lidingöloppet exempel på. Ävenom gränsdragningen mellan de arrangemang som skall anses ha en ideell föreningsom anordnare och andra där de kommersiella intressena spelar en aktiv roll kanbli svår i vissa fall, är det ofta så atl arrangemang av samma slag återkommerflera gånger. Polisstyrelserna kan sålunda utgå från tidigare erfarenheter vidsin prövning. Om det blir nödvändigt att göra en bedömning utan sådanerfarenhet, bör det ankomma pä föreningen atl visa all det är den som äranordnare. Densom anordnar en offentlig tillställning eller allmän sammankomst skall enligt16 § AOst och 7 § LAS svara för atl god ordning råder vid tillställningen ellersammankomsten. Han är skyldig att rätta sig efter de ordnings- ochsäkerhetsföreskrifter som polisstyrelsen meddelar. Vid meddelande av sådanaföreskrifter skall polisstyrelsen iaktta alt anordnaren inle 1979/80:17 24 åsamkasonödiga kostnader och att tillställningens eller sammankomstens hållande inte ionödan försvåras på annat sätt. Ulredningenanser att huvudansvaret för ordningshållningen även i fortsättningen bör liggapä anordnaren. Någon förändring i detta hänseende avses sålunda inte ske. Ibelänkandet föreslås däremot att planeringen av ordningshållningen inför entillställning eller sammankomst regleras närmare. I första hand skall härigenomgaranteras att anordnaren inte - om han befrias från skyldighet att ersättastaten för polisbevakning - övervältrar sin skyldighet att svara för ordningenpå det allmänna. En god planering medför enligt ulredningen lägre kostnader förslaten och mindre personliga olägenheter för polispersonalen men även fördelarför anordnaren. Denne bör före tillställningen eller sammankomsten kunna fåfastställt vilka åtgärder som han skall vara skyldig att vidta. Han bör ocksäkunna få elt besked om det högsta belopp som han kan åläggas att betala förpolisbevakning vid en tillställning. FöreningenSveriges polischefer och några polisstyrelser befarar atl utredningsförslagetom koslnadsbefrielse för ideella föreningar leder till att anordnarna kommeratt kräva större polisiära resurser för ordningshållning. Jag delarutredningens uppfattning att huvudansvaret för ordningshållningen vid bådeofTentliga tillställningar och allmänna sammankomster liksom bör liggapä anordnaren. Denne kan fullgöra sin skyldighet själv eller genom anlitadpersonal av olika slag. Han kan ocksä vidta andra åtgärder, t. ex. utforma in-och utgångar pä visst sätt eller begränsa antalet åskådare. Det är enligt minmening helt klart alt en förutsättning för att en tillställning ellersammankomst över huvud taget skall få äga rum är atl anordnaren kan fullgöra deskyldigheter i fråga om ordning och säkerhet som ankommer pä honom. Frånidrottsrörelsens sida har under remissbehandlingen framhållits att deföreslagna ändringarna i AOst och LAS inte får leda till att polisstyrelsernagenom att föreskriva att anordnaren skall anlila förordnade ordningsvakter irealiteten ålägger anordnaren att bekosta ordningshållning. Genomutredningsförslaget överlämnas bedömningen av behovet av bl. a. polismän ochordningsvakter lill praxis. Jag ansluter mig lill utredningens inställning. Deprinciper för hur ordningshållningen bör utformas vid tillställningar ochsammankomster som polisstyrelserna f n. tillämpar på grundval av praktiskaerfarenheler bör kunna vara vägledande även för framtiden. Utredningen drar iredovisningen av en enkätundersökning slulsalsen att man kanske kan anta attpolismän ibland har använts när man har kunnat klara sig med ordningsvakter.Jag anser att det inte är möjligt att göra bestämda uttalanden om när poliserskall användas för ordningshållning vid tillställningar och sammankomster. Somjag har framhållit har emellertid anordnaren huvudansvaret för ordningoch säkerhet vid en tillställning eller sammankomst. Polisen skall svara förkvalificerade polisiära uppgifter, d. v. s. främst förhindra brotl, ingripa närbrott har förövats och övervaka trafiken på gator och vägar. Det måsle alltsåöveriämnas åt de Prop.1979/80:17 25 tillämpandemyndigheterna alt i det enskilda fallel bedöma när poliser skall användas förordningshällning vid tillställningar och sammankomster. och Folkparkernas centralorganisationföreslår att staten skall ta över ansvaret för all ordningshållning utanförsamlingslokaler eller all ordningshållning vid arrangemang som anordnas avideellt och allmännyttigt verksamma organisationer. Som framgår av vad jagtidigare har anfört ansluter jag mig till utredningens förslag alt nuvarandeprinciper för anordnarnas ansvar för ordningshållning vid offentligatillställningar och allmänna sammankomster skall lillämpas även i framtiden.Vidare föreslår jag att anordnarna i flertalet fall skall slippa att belalapolisens kostnader. Jag är inte beredd alt föreslå atl slaten lar över ansvaretför ordningshällningen i den omfattning som de nu berörda remissinstansernaföreslår. Ibetänkandet framhålls att den skyldighet att svara för god ordning som ankommerpå anordnaren bör leda till atl denne pä förhand går genom de åtgärder sombehövs för att upprätthålla ordning och säkerhet vid tillställningen ellersammankomsten. Ålgärderna bör enligt ulredningen redovisas i ansökningen elleranmälningen. De kan vara av olika slag. Anordnaren kan utforma in- och utgångarsamt disponera åskådarplatser på sådant sätt atl ordnings- och säkerhetsprobleminte uppkommer. Del kan ocksä bli aktuellt alt anlita förordnadeordningsvakter, funktionärer eller annan personal. I betänkandet framhålls attdet kan vara lämpligt att anordnaren i sin ansökan eller anmälan anger om hananser att polispersonal behövs för att upprälthälla ordningen och i vilkenulsträckning detta är fallet. Vidprövningen av ansökningen eller anmälningen ankommer del enligt utredningen påpolisstyrelsen att meddela de föreskrifter som skall gälla för tillställningeneller sammankomsten. godkännande av anordnarens förslag till hurordningshållningen skall ske bör enligt utredningens mening medföra altpolisstyrelsen meddelar föreskrifter om att de åtgärder som anordnaren självhar föreslagit skall vidtas. Ytteriigare föreskrifter kan naturiigtvis ocksåmeddelas. Utredningen nämner all det är praxis att förordnade ordningsvakteranlitas direkt av anordnaren. Ulredningen anser alt polisstyrelsen redan nu kanföreskriva att sådana ordningsvakter skall anlitas. Beträffande allmännasammankomster torde sådana föreskrifter enligt utredningen bli aktuella främstnär det gäller sammankomster för vilka anordnaren enligt utredningens förslagskall kunna åläggas att svara för kostnaderna för polisbevakning. Enanordnare som skall betala kostnaderna för polisbevakning skall enligtutredningsförslaget genom beslut pä förhand frän polisstyrelsen få besked omdet högsta ersättningsbelopp som han kan komma att drabbas av. 1979/80:17 26 ersättningsbeloppetbeslutas, när polisstyrelsen utfärdar räkning lill anordnaren. Utredningenframhåller alt polisstyrelserna alltid bör sträva efter att göra förfarandel såenkelt som möjligt. Polisstyrelsen bör sålunda när så behövs eller är lämpliglta kontakt med anordnaren före tillställningen eller sammankomsten. Utredningenanser vidare det naturligt atl ärenden av della slag handläggs skyndsamt. Enanordnare som kommer in med en ansökan eller anmälan inom den tid som anges i14 och 15 §§ AO st resp. 5 och 6 §§ LAS bör alllid kunna få beslutet företillställningen eller sammankomsten. Remissinstansernagodtar i allmänhel utredningens förslag i fråga om prövningsförfarandei, I detföljande tar jag upp de invändningar i särskilda frågor som remissinstansernahar framfört. Någraremissinstanser anför alt anordnarens skyldighet att anlita förordnadeordningsvakter f n, inte gmndas på polisstyrelsens befogenhet att meddelaordnings- och säkerhetsföreskrifter utan på möjligheten att ålägga den somanordnar en offentlig tillställning att bekosta sådan ordningshållning. Jag anser att de nuvarandebestämmelserna inte är helt klara på denna punkt. Del synes lämpligt atlhänföra frågan om anlitande av förordnade ordningsvakter lill polisstyrelsensbefogenhet au meddela ordningsföreskrifter. Jag anser därför alt det i 16 §AOst och 7 § LAS bör uttryckligen anges att polisstyrelsen får föreskriva allanordnaren skall anlita förordnade ordningsvakter och annan personal. Medannan personal avser jag bl. a. säkerhets-funktionärer vid tävlingar, väklareoch vaktmästare. Det bör anmärkas att föreskrifterna får avse bara personal sombehövs för att upprätthålla kravet på ordning och säkerhet. Den lösning som jagnu har förordat stämmer väl överens med principen atl anordnaren harhuvudansvaret för ordning och säkerhet vid tillställningen eller sammankomsten.Som ulredningen framhåller är det redan nu så alt det är anordnaren och intepolisen som anlitar förordnade ordningsvakter, liksom annan personal. När detgäller sammankomster kan det enligt min mening bara i undantagsfall finnasskäl att föreskriva atl anordnaren skall anlita förordnade ordningsvakter.Ordningsvakter lorde ytterst sällan behövas annat än vid sammankomster av rentkommersiellt slag, t. ex. vissa popkonserter. Jag vill erinra om att polisstyrelsen,när ordningsföreskrifter meddelas, skall se till att anordnaren inte åsamkasonödiga koslnader och att tillställningens eller sammankomstens hållande inteförsvåras i onödan (16 § AOst, 7 § LAS). Jag anser mot bakgrund av vad jag nu haranfört atl betänkligheter inle behöver möta mot förslagel all föreskrifter omskyldighet all anlita ordningsvakter skall kunna meddelas också för allmännasammankomster. Som polisutredningen framhåller måste bedömningen av frågan ompolispersonal eller ordningsvakter skall svara för bevakningen alltid ske medhänsyn tiil behovel av mer eller mindre kvalificerad personal. Av vad jag nuhar sagl följer att 17 § AOst och Prop.1979/80:17 27 8§ LAS bör reglera endast frågan om polisens kostnader för ordningshållning. Somjag har nämnt förut finns bestämmelser om den ersättning till staten som skallbetalas, när polisman anlitas för polisbevakning som enskild är skyldig attbekosta, i en särskild kungörelse. Ersällning skall betalas med . Vidare skall resekostnader, traktamentet och polismannens övrigakostnader med anledning av uppdraget ersättas. Om hästar, hundar ellertransportmedel, som tillhör staten, används vid bevakningen, skall ersättningbelalas med visst belopp resp, efter körsträcka. I kungörelsenföreskrivs också att den enskilde skall svara för de koslnader som uppkommerför slaten, om en polisman eller egendom som tillhör en polisman skadas, samtför skador på statens maleriel. Föreskrifter om skyldighet för enskildapersoner eller organisationer att betala kostnader för polisbevakning vidoffentliga tillställningar hör till de föreskrifter som enligt 8 kap, 3 § RFskall meddelas genom lag. I 17 § AOst bör enligl min mening tas in bara degrundläggande föreskriftema om betalningsskyldigheten. Genom dessa föreskrifterbör klargöras att bara sådana kostnader som föranleds av tillställningen ellersammankomsten får tas ut och att ersättning inte får tas ul med belopp somöverstiger polisens verkliga koslnader. Regeringen bör -med stöd av 8 kap, 9 §RF - bemyndigas att meddela föreskrifter om vilka koslnader som skall ersältasoch om storieken av ersättningsbeloppen. En förordning som utfärdas med stöd avsädant bemyndigande bör få utformas så att polisen får möjlighet att krävaersättning även för kostnader som blir aktuella bara i undantagsfall eller somav andra skäl inte kan regleras närmare i förordningen. Enligl min mening ärdet dock inte möjligt att bemyndiga regeringen att meddela föreskrifter omskyldighet för anordnaren att belala ersättning för skador som uppkommer vidtillställningen. Frågan om anordnaren är skyldig att svara för sädana skadorbör avgöras i det enskilda fallet och med tillämpning av vanligaskadeständsrättsliga regler. Nägraremissinstanser befarar att det kan bli svårt för polisstyrelsema attfastställa ett högsla ersättningsbelopp före en tillställning. Remissinstansernasfarhågor avser emellertid främst de kostnader för vissa skador som skallbetalas enligt den nuvarande kungörelsen. Med den ordning somjag har förordatblir det inte aktuellt att ta hänsyn lill risken för sädana skador. Omordningshällningen planeras före en tillställning, är det enligt minmening möjligt att klarlägga vilka insatser som kommer att krävas frän polisenssida. De kostnader som anordnaren kan få betala kan därefter beräknas medledning av den förordning som jag föreslär att regeringen skall få bemyndigandeatt ulfärda. En förutsättning är naluriiglvis atl anordnaren ger in sin ansökaneller anmälan . Om ansökningen eller anmälningen ges in sä sent altpolisstyrelsen inle fär lid att noga överväga frågan och diskutera den medanordnaren, kan polisstyrelsen bli tvungen atl bestämma ett högre belopp än somannars hade varit nödvändigt. Detta behöver enligt min mening inte medföranågra olägenheter av betydelse, eftersom det 1979/80:17 28 slutligaersättningsbeloppet skall bestämmas försl efler tillställningen. Med stöd avvad jag nu har anfört bilräder jag utredningens förslag alt polisstyrelsen påförhand skall ge anordnaren besked om det högsta ersättningsbelopp som han kankomma att drabbas av. Ansökanom tillstånd och anmälan skall om möjligt göras senast fem resp. företillställningen eller sammankomsten (14 och 15 §§ AOst, 5 och 6 §§ LAS). Medanledning av vad några remissinstanser har anfört föreslår jag alt dessa tiderändras till sju resp. före tillställningen eller sammankomsten.Somjag lidigare har framhållit är det angeläget att ansökan eller anmälan görsi god tid. Med hänsyn till möjlighelerna aU få till slånd en överprövningav polisstyrelsens beslul ligger della också i anordnarens intresse.Trafiksäkerhetsverkel anser atl en ansökan om tillstånd till motortävling börges in senast en månad före tävlingen. Jag vill med anledning av deUa hänvisatill 22 § andra slyckel AOst. Där anges bl. a. att i samrådmed och trafiksäkerhetsverket meddelar föreskrifter och anvisningarom tid för ansökan om tillstånd att anordna tävling och uppvisning imotorsport. Utredningenframhåller att det behövs ny ansökan eller ny anmälan eller komplettering avden tidigare ansökningen eller anmälningen, om förutsättningarna ändras inågol hänseende som har betydelse för tillståndsfrågan eller utformningen avevenluella föreskrifter. Uttalandet har föranlett invändningar från nägraremissinsianser. Om förutsättningarna ändras så väsentligl alt det ter sigfrämmande att tala om samma tillställning eller sammankomst, får enligt minmening gällande förvaltningsrättsliga principer anses innebära att ny ansökaneller anmälan eller komplettering av den tidigare ansökningen eller anmälningenkrävs. Polisutredningenhar väckt frågan om polisstyrelsen kan kompleltera redan meddelade ordnings-och säkerhetsföreskrifter, om förutsällningarna ändras. Med anledning häravvilljag framhålla följande. I anordnarens ansvar för att god ordning råder viden tillställning eller sammankomst ligger att han måsle vidtaga olika åtgärderför att möla de hol mot ordning och säkerhel som kan uppkomma. På motsvarandesätt kan del bli nödvändigt för polisen alt meddela nya föreskrifter. Som enyttersta åtgärd kan polisstyrelsen under vissa förulsällningar inställa ellerupplösa tillställningen eller sammankomsten. De ordnings- ochsäkerhetsföreskrifter som polisstyrelsen kan meddela avser bl. a. vilkaresurser som anordnaren skall ha tillgängliga för alt tillgodose kraven påordning och säkerhet. Enligt min uppfattning följer det av gällandeförvaltningsrättsliga principer att nya eller ändrade ordnings- ochsäkerhetsföreskrifter som innebär atl anspråken pä anordnaren ökas fär meddelasbara om det påkallas av trängande säkerhetsskäl. Vissa tillställningar kaninnebära sådana risker för ordning och säkerhel atl ändrade förulsältningarenligl min mening inte sällan kan medföra att sådana skäl får anses föreligga.Om förhållandena har ändrats så väsentligl alt det ter sig 1979/80:17 29 främmandeatt lala om samma tillställning eller sammankomst, kan polisslyrelsen naluriiglvispröva behovel av ordnings- och säkerhetsföreskrifter oberoende av denbedömning som har gjorts tidigare. Sammanfattningsvis villjag anföra att jag finner utredningens förslag lill prövningsförfarandeändamålsenligt. Det har fördelar ur planeringssynpunkl för bäde anordnarna ochpolisen. Om förslagets intentioner i fråga om smidig och enkel handläggningföljs, behöver det enligl min mening inte befaras all prövningsförfarandet blirtungrott. Med anledning av vad Föreningen har anfört villjag framhålla att även jag anser att frågan om hur ordningshållningen skallutformas bör prövas oberoende av kostnadsfördelningsfrågan så alt den frånpraktisk synpunkl bästa lösningen uppnås. mening behövs en sanktionsregel för att en anordnare inte skallunderiåta att fullgöra sina skyldigheler i fråga om ordningshållningen. Ibetänkandet föresläs att en anordnare som inle har kommil in med sin ansökaneller anmälan i sådan tid att polisstyrelsen har kunnat meddela beslut företillställningen skall Iå betala samtliga de kostnader för ordningshällninggenom polispersonal som tillställningen föranleder. Om anordnaren harunderiåtit all följa meddelade ordningsföreskrifter, bör han enligt utredningenfå betala kostnaden för sådan ordningshållning som har orsakats av dennaunderiåtenhet. Ulredningen föreslår vidare att polisstyrelsen ges möjlighet atlgöra avsteg från sanklionsregeln, när särskilda skäl föreligger. Som exempel påsärskilda skäl nämner utredningen bl. a. det fallet att kosinadsbeloppetframslår som orimligt stort vid en jämförelse med vad kostnaden normalt är viden tillställning av jämförbart slag. Polisutredningenifrågasätter om inte sanktionsregeln har fått en väl kategorisk avfattning. Polisutredningenföreslår alt polisstyrelsen får diskretionärt bedöma om betalningsskyldighetskall åläggas den som har anordnat en tillställning utan att ge in sin ansökaneller anmälan . Enligl kammarrätten i Göleborg drabbar sanktionsregelnsådan anordnare som normalt skall slippa betalningsskyldighet hårdare än andraanordnare. Kammarrätten ifrågasätter om inte sanktionsregeln bör utformas såatt den drabbar olika slags anordnare på etl så likartat sätl som möjligt,i påpekar atl en tillställning i regel inte fårhållas ulan tillstånd eller anmälan och att del i 29 § AOst finns bestämmelserom straff för den som åsidosäller tillstånds- eller anmälningsskyldigheten.Sanklionsreglerna bör enligt i omfatta ocksåkostnaderna för sådana förordnade ordningsvakter som polisen kan behöva anlilaför ordningshållningen. Jagdelar uppfattningen att en sanklionsregel av det slag som utredningen föreslårbehövs vid sidan av straffbestämmelserna och alt en sådan regel bör 1979/80:17 30 gällaockså för anordnare av offenlliga tillställningar som enligl mitt förslagnormalt inte kan åläggas skyldighel atl belala kostnader för polisbevakning.Regeln bör innebära att en försumlig anordnare går miste om kostnadsbefrielsenoch får belala de merkoslnader för polisen som hans försumlighet har orsakat.Den som enbart har åsidosatt polisens ordningsföreskrifter bör dock inte pågrund därav kunna åläggas atl betala mera än de kostnader för ordningshållningsom har föranlells av försummelsen. Enliglmitt förslag skall den som anordnar en sammankomst inte kunna åläggas allersälla polisens koslnader för ordningshållning. Jag anser att det stämmer bästöverens med de överväganden som ligger till gmnd för förslaget atl ensanktionsregel görs tillämplig bara pä tillställningar. Den bör utformas så altden läcker också del fallet att ansökan eller anmälan över huvud taget inte hargjorts. 1 sädana fall kan polisens insatser kräva mycket personal eftersomnågra förberedelser inte har kunnat göras. Närdet gäller tillämpningen av sanktionsregeln mäste det naturligtvis krävas attendast polisens självkostnader tas ut och atl kostnaderna har föranlelts avtillställningen resp, av att anordnaren inte har följt de ordnings-ochsäkerhetsföreskrifter som polisstyrelsen har meddelat. Vid debileringen börpolisstyrelsen naturligtvis inte få överskrida de belopp som anges i deföreskrifter som regeringen enligl vad jag har förordat i det föregående bör fäbemyndigande alt utfärda. Jag vill anmärka att till polisens kostnadernaturiigtvis kan höra kostnader för förordnade ordningsvakter som polisen harfält kalla in för all upprätthålla ordning och säkerhel. Övervägande skäl lalarenligt min mening för att polisstyrelsen bör få fritl pröva om och i vilkenutsträckning betalningsskyldighet skall åläggas en försumlig anordnare. Det böralltså vara möjligt både att låla betalningsskyldigheten bortfalla och attsälla ner den. Normalt bör en försumlig anordnare åläggas betalningsskyldighetmen polisstyrelsen bör få möjlighet att anpassa skyldigheten efteromständigheterna i det enskilda fallet. Som exempel pä skäl för en mildarebedömning kan nämnas, att anordnarens försummelse inle är av allvariigt slagoch att ersättningsbeloppet framstår som orimligt stort vid en jämförelse medvad kostnaden normall är vid en tillställning av jämförbarl slag. Föranordnande av tävling och uppvisning i motorsport fordras enligt 12 § AOsttillstånd av polisstyrelsen. Detta gäller oavsett om tillställningen äger rumpå allmän plals eller ej. När del gäller tävling med fordon på väg krävs ocksåtillstånd av länsslyrelsen. Föreskrifter och anvisningar för polisstyrelsensprövning m. m. meddelas av i samråd med trafiksäkerhetsverkeloch (22 §). ochSvenska racerbåtförbundet har hos regeringen begärt all Prop.1979/80:17 31 tillståndav polisstyrelsen inte längre skall behövas för tävling och uppvisning medmotorfordon pä plats som inte är allmän. harinstämt i denna begäran.