prop · G30383 · 1979-12-31 00:00:00 — Under denna lid ökade de s.k.5.000-kronors-bolagen starkt. De har ofta hafl kort livslängd vilket kan tydapå att de bildades av skattetekniska skäl och för mindre seriösasyften. Vid utgången av uppgick antalet aktiebolag till ca120.500. En stor del av dem driver ingen verksamhet. Detta är fallet med devilande bolagen, dvs. bolag som har drivit verksamhet, och med skrivbordsbolagensom har bildats för att kunna användas först vid en senare 1979/80: 83 15 Antalet vilande bolag haruppskattats till 15.000 och anlalel skrivbordsbolag till 30.000. höjdes det föreskrivna minimibeloppet föraktiekapitalet från 5.000 till . Såvitt gäller ny bolagsbildningträdde reformen i kraft nämnda år. I fråga om bolag som bildats tidigareoch vars aktiekapital är lägre än . gäller övergångsvis att bolagelskall upplösas vid utgången av , om inte aktiekapitalet dessförinnanhöjts till angivna belopp. med att aktiekapitalets minimibelopphöjdes infördes principielll förbud för aktiebolag alt låna pengar tillaktieägare m.fl. (12 kap. 7 S aktiebolagslagen). De nya reglema omaktiekapitalels storlek och låneförbud är ägnade att minska anlalelakliebolagskonkurser. Reformens effekt i detta hänseende bör dock inteöverskattas. Det finns inga närmare undersökningar om i vilkenutsträckning en och samma person själv eller som företrädare för juridiskperson har varit i konkurs . 1 rapporterna Företagskonkurser(statens industriverks utredningar SIND 1975:2) samt Etableringar ochkonkurser i byggnadsindustrin (SIND 1976:2) har emellertid lagts fram visstmaterial som ger en bild av förekomsten av upprepade konkurser. I SIND 1975:2 redovisas en undersökning beträffandefrekvensen av fall där huvuddelägare i akiiebolag och enskilda rörelseidkare,vilkas företag försatts i konkurs i , tidigare hadevarit i konkurs personligen eller stått bakom konkursdrabbade företag.Undersökningen omfattade 160 personer. 31 av dessa var enskilda näringsidkare.Övriga personer hade drivit näring genom aktiebolag, i vilket de innehade 10procent eller mer av aktiema och dessutom huvudsakligen ansvarade för bolagetsförvaltning. Tidigare studier sades i rapporten ha visat atl det i fråga omföretagsstorlek och företagsform rådde god överensstämmelse mellankonkursföretag i och hela landet. Av de 31 enskilda näringsidkarna hade två varil gäldenäreri vardera två tidigare konkurser. Bland övriga 129 personer hade 19 varitinvecklade i en tidigare konkurs, personligen eller som huvuddelägare i enjuridisk person. Ingen hade varil inblandad i flera än tre konkurser. Avundersökningsresultatet framgår att ungefär var sjunde företagare hadeuppträtt i mer än en konkurs. Bortsett från etl par extrema fall hade det igenomsnitt gått mellan den beslutade konkursen och entidigare konkurs eller mellan två tidigare beslutade konkurser. Ingen som varit inblandad i ett aktiebolags konkurs hadeåter gått i konkurs som enskild näringsidkare. Näslan hälften av de tidigareenskilda näringsidkare som försatts i konkurs hade däremot före nästa konkursstartat verksamhet i aktiebolagsform. Beräkningarna i undersökningen bygger på uppgifter från deberörda personema själva. Det kan därför enligt undersökningen tänkas att dehar varil engagerade i fler konkurser än som uppgetts. Med hänsyn till ettbortfall pä i undersökningen främst bland enmansägarna till Prop.1979/80:83 16 aktiebolag med ell aktiekapital om . - och lillatt ett mindre antal personer varit förtegna vid uppgiftslämnandet kan det,enligl vad som sägs i undersökningen, inte uteslutas att den faktiskaförekomsten av upprepade konkurser har varit större än den som konstaterats. Den i SIND 1976:2 framlagda undersökningen är be- gränsadlill byggnadsindustrin. Syftel med undersökningen var att kartlägga i vilkenulslräckning företagare (föielagsägare) varit huvudgäldenär i mer än enkonkurs. Studien omfattar 845 företag som försatts i konkurs och i vilka konkurser fackliga organisationer har bevakat inneståendelönefordringar och semesterersätlningar. Undersökningen grundar sig påuppgifter från lokalavdelningar inom Svenska byggnadsarbetareförbundet.Svenska bleck- och plåtslagareförbundet. Från 23 av företagen saknas svar. Den undersöktagruppen består således av 822 företag. Undersökningen visar atl av de berörda företagarna 83,6procent inte lidigare varil i konkurs som företagare. hadetidigare varit försatta i konkurs en gång, två gånger, 1,0 procenttre gånger, fyra gånger, fem gånger, sexgånger, sju gånger och 0,1 proceni nio gånger. av företagarnahade sålunda lidigare i denna egenskap varit indragna i konkurs. av de upprepade konkurserna inträffadeinom , närmare 50 proceni och drygt 60 proceni inom tre årfrån föregående konkurs. Den genomsnittliga tiden mellan konkurserna var bortsett från några ytteriighelsfall . I utredningen påpekas alt konkursbenägeheten synes vara idet närmaste dubbelt så stor för byggnadsindustrin som för näringslivet i desshelhet. Det understryks emellertid alt resultaten av undersökningen bör tolkasmed viss försiktighet. För att få förhållandena belysta har ävenkonkurslagskommitténs sekretariat undersökt ett antal företagskonkurser, främstfall då det har varit fråga om upprepade konkurser. Undersökningen avserförhållandena som de förelåg omkring /1978. Det material som kommitténs sekretariat har gått igenomvisar enligt vad kommittén sammanfattningsvis anför att upprepade konkurserförekommer i ej ringa omfattning. Verksamheten har då nästan uteslutandebedrivits i form av aktiebolag. Bolaget har kontrollerats av en person som oftahar varit ställföreträdare för eller dominerande aktieägare i bolaget. Bolagetsformella ledning kan emellertid ha legal på någon annan, t.ex. den andra makeneller en tidigare anställd. 1 dessa fall synes dock enligt kommitténvederbörande själv ha haft ett bestämmande inflytande över den verksamhet somhar bedrivits. aktiekapital har endast undanlagsvis överstigit5.000-10.000 kr. Konkurserna har till övervägande del handlagts somfattigkonkurser. När de handlagts i ordinär form har detta ofta berott på attsäkerhet ställts Prop.1979/80:83 17 Medelvärdet av skulderna i dekonkurser som handlagts som fattigkonkurser (de som övergått lill ordinärkonkurs undanlagna) är . Som jämförelse kan nämnas atl molsvarandevärde enligt en av kommittén gjord undersökning av fattigkonkurser somavskrivits var i runda lal . (SOU1974:06). Vidare konstaterar kommittén atl skulderna för skatter och allmännaavgifler i de undersökta konkurserna är mycket stora i förhållande till övrigaskulder. Uppenbart är att långsamheten i uppbördsförfarandel harvaril en förutsätlning för den verksamhet som bedrivits. Ofta synes bolaget hadrivits vidare trols atl vederbörande har haft insiki om all bolaget varit påobestånd eller att likvidalionsskyldighet förelegat. I samtliga undersökta företagskonkurser som handlagts iordinär form utom en har förvaltaren uttalat misstanke om gäldenärsbrott. För att man skall få en rättvisande bild av det enskildakonkursfallet måste detla enligt kommitténs uppfattning bedömas i etl slörresammanhang. Vid en sådan bedömning lorde åtminstone beträffande ett par fallkunna konstateras atl konkurs varit ofrånkomlig och en för vederbörande fulllförutsebar följd av det säll på vilket verksamhelen bedrivits. Gemensamt för dessafall synes vara att bolagen medvetet drivits med föriust. Bolagen har saknattillgångar som de belastats med avsevärda skulder, främst skatter ochallmänna avgifter. Kort före den oundvikliga konkursen har verksamhetenflyttats över till ett annat bolag. 1 ett fall har vederbörande med hjälp av s.k. grå ochsvart arbetskraft utfört entreprenadarbeten åt störte företag. Verksamheten harbedrivits genom en rad aktiebolag, vilka i tur och ordning gått i konkurs ochersatts av ett nytt bolag. Bolagens livslängd har varit utomordentligt kort.Verksamhet har sålunda inte drivits längre än ett drygt halvår i ett och sammabolag. Vederbörande förefaller att ha varit inriktad på att tillgodogöra siginnehållna källskattemedel och andra medel på borgenärernas bekostnad. I vissaav bolagen har styrelsen haft sitt säte på orter långt från det geografiskaverksamhetsområdet, något som försvårat myndigheternas kontroll. Det kan ocksånoteras att den drivande kraften bakom verksamheten i några fall inte haringått i styrelsen. Ett av de undersökta fallen utgör exempel på en särskildform av upprepade konkurser genom att flera bolag har drivits parallellt. Denanvända associationsrättsliga konstruktionen har möjliggjort att vissakostnader för de anslällda, bl.a. källskatter och sociala avgifter, styrts tillett bolag som saknat tillgångar. När skulderna blivit stora har bolaget, oftaefter egen ansökan, försatts i konkurs. har bolagets namnändrats kort före konkursen. Om ett annat bolag har erhållit det förra bolagetsnamn, kan genom namnändringarna kunderna ha hållits ovetande om faktiskaförhållanden. Postadress, brevpapper osv. har då varit desamma som tidigare.Enligt uppgift har i en sådan situation kunderna endast 2 1979/80. Prop.1979/80: 83 18 underrättats om nytt bank- och postgiro. haft till följd atl betalningar som egenlligen skolat tillfallakonkursbolaget i stället flutit in i del nya bolaget. 1 några av fallen har den statliga lönegarantin tagits ianspråk med betydande belopp. Några fall karaktäriseras av att en mångfald konkurser harinträffat under en förhållandevis korl tid. Borgenärerna, främst det allmänna,har ofta gåll miste om betydande belopp. Återkommande inslag i ett av fallen ären uppenbart bristfällig bokföring. Vidare har brott mot uppbördslagenförekommit i stor omfattning. Verksamheten synes ofta ha fortsatts trots insikiom alt bolagel varit på obestånd eller att likvidationsplikt förelegat. Ocksåhär kan den statliga lönegarantin ha spelat en viss roll. Man kan inte bortsefrån möjligheten alt verksamheten drivits vidare mot bakgrund av att detallmänna träder in och betalar lönerna. 1 ett annat fall har flera bolag trätt i likvidation.Oavsett om så har skett efter beslut på bolagsstämma eller omlikvidationsskyldighet inträtt till följd av underlåtenhet att till patent- ochregistreringsverket ge in föreskrivna handlingar kan förfarandet ha varit ettled i strävanden atl utan publicitet låla ett bolag försvinna. Till bilden höratl namnändring förekommit i samband med att bolagen trätt i likvidation.Vissa likvidationsbolag som haft betydande skulder har försatts i konkursefter ansökan av kronofogdemyndigheten. I etl fall har en verksamhet successivtflyttats niellan tre bolag. De sammanlagda skulderna är betydande. Två bolaghar helt tömts på tillgångar. Såväl enskilda borgenärer som det allmänna hargjort stora förluster. För en närmare redogörelse av de undersökta fallenhänvisas till kommitténs betänkande. För att man skall komma till råtta med de rådandemissförhållandena är det enligt kommitténs mening nödvändigt att införa nyareglerom näringsförbud i samband med konkurs (konkurskarantän). Kommittén, somanser att det nuvarande förbudet enligt 199 a S KL är otillräckligt, föreslåratt det införs etl ulvidgat näringsförbud som förutsätter prövning i detenskilda fallet. När det gäller personkretsen föreslår kommittén attnäringsförbud skall kunna meddelas gäldenär som är näringsidkare. Om gäldenärenär ett aktiebolag eller liknande juridisk person, skall förbud kunna meddelasden som är eller senare än innan konkursansökningen gjordes har varitställföreträdare för den juridiska personen eller som faktiskt handhar ellerunder nämnda lid handhaft ledningen eller förvaltningen av företaget. En grundförutsättning för alt näringsförbud enligtförslaget skall kunna meddelas är att konkurs har inträffat. Det krävs vidareatt vederbörande 1979/80: 83 19 har förfarit grovt otillbörligt mot sina borgenärer elleratt han på annat sätt har grovt åsidosatt vad som ålegat honom somnäringsidkare. Slutligen skall förbud kunna meddelas den som genom altupprepade gånger ha förekommit i konkurser eljest visal sig uppenbart olämpligatt driva näringsverksamhet. Innebörden av etl förbud är enligt förslaget atl denförbjudne inle får driva en näringsverksamhet som är bokföringspliktig enligtbokföringslagen (1976:125). Han får inte heller vara styrelseledamot eller iannan egenskap vara ställföreträdare för akiiebolag eller vissa andra slag avjuridiska personer eller utan atl formelll vara ställföreträdare faktiskthandha ledningen eller förvaltningen av företaget. Näringsförbud skall kunna meddelas atl gälla inle baraunder konkursen ulan också sedan denna har avslutats. Förbudet skall emellertidvara tidsbegränsat. Maximitiden för giltigheten av etl förbud är enligtförslaget . Vad angår själva förfarandet föreslås alt frågor omnäringsförbud skall prövas av efter ansökan avnäringsfrihetsombudsmannen. Den som bryter mot ett meddelat näringsförbud skall enligtförslagel kunna dömas till fängelse i högst . I ringa fall skallpåföljden vara böter eller fängelse . Frågor om överträdelseav förbud och om utdömande av påföljd skall prövas av allmän domstol. Den föreslagna ordningen ger enligt kommittén möjligheleratl komma åt kvalificerade missbruk av näringsfriheten. Man kan också räkna medalt regleringen får en allmänt sanerande och avhållande verkan lill förmån förett sunt näringsliv. Kommittén har med beaktande av det föreslagnanäringsförbudet övervägt om inte del nuvarande automatiska förbudet enligl 199a S KL kan utgå. Med hänsyn främst till sambandet mellan denna bestämmelse ochett stort antal näringsrättsliga författningar har kommittén likväl funnit detlämpligast aU 199 a § fär stå kvar. 2.4 Närmare om bakgrunden till kommitténs förslag, m.m. Med utgångspunkt bl.a. i kommiltésekrelariatetsundersökningar av inträffade upprepade konkurser kan man enligt kommitténurskilja tre huvudtyper av fall, där lagstiftaren nu kan ha anledning atlöverväga åtgärder. Till en början finns, anför kommittén, konkurser därgäldenären eller, om denna är juridisk person, den som stått bakom denjuridiska personen genom brottsligt förfarande har åsidosatt borgenärernaseller det allmännas intressen. Gäldenärs- och skattebrotten är här de mest framträdande,men andra brott förekommer också. En andra kategori utgörs enligt kommittén av konkurser därdet bestående intrycket är att den för verksamheten ansvarige även om brott Prop.1979/80:83 20 inle har konstaterats eller ens misstänkts har förfarituppenbart ansvarslöst mol borgenärer och samhälle. I dessa fall har åtgärdervidtagils som förefaller ha syftat till ekonomiska fördelar på borgenärernasoch del allmännas bekostnad. Slutligen finns konkurser utan inslag av vare sigbrottsligt förfarande eller uppenbar ansvarslöshet. Man får här intryck av altoförmåga eller missriktade ambitioner hos fötetagsledningen ellerokontrollerbara yltre omständigheter har medverkat till konkursen. Kommittén framhåller att de pålalade förhållandena inleuteslutande utgör ett konkursrättsligl problem. Väsenlliga förutsättningar förde förfaranden som förekommit är möjligheten alt driva verksamhet utanpersonligt ekonomiskt ansvar, främst genom akiiebolag, och den i huvudsak friaelableringsrätt som råder här i landet. En annan viktig omständighet är alt detofta dröjer länge innan skatter och allmänna avgifter som inte har betalats påförfallodagen blir föremål för indrivning. Problemen med de upprepadekonkurserna hör alltså även lill associations-, närings- och skatterättensområden. De illojala förfaranden som det är fråga om är enligtkommittén ofta hänförliga till den ekonomiska brottsligheten.Brottsförebyggande rådet har till uppgift bl.a. att närmare överväga former ochriktlinjer för lagstiftningsåtgärder mol sådan brottslighet. Inom ramen förrådels verksamhet har publicerats en inom rådets kansli upprättad rapport(1978:1) Konkurser och ekonomisk brotlslighel. 1 rapporlen belyses hurkonkursinslitutet använts för atl uppnå orälimätig ekonomisk itransaktioner som slutat med konkurs. Kommittén pekar på vissa åtgärder som är ägnade att stävjade förfaranden som innefatlar missbruk av konkursinslitutet. Man betonar bl.a.vikten av alt den nya ordning för handläggning av mindre konkurser som lagtsfram i prop. 1978/79:105 kommer lill stånd. Enligt propositionsförslaget, somnumera också lett till lagstiftning (SFS 1979:340), skall förvaltningen ochtillsynen - särskilt i de mindre konkurserna - göras effektivare. Frågan omgäldenärsbrott och återvinning skall alltid utredas. Vidare är det angelägel, framhåller kommittén, att samhälletsinsatser inriktas på att ge lokala skattemyndigheter, länsstyrelser samt kronofogde-,polis- och åklagarmyndigheter ökade resurser och kontrollmöjligheter.Ulbildning i associationsrättsliga, skatterättsliga och företagsekonomiskafrågor är här av slor betydelse. Möjligheterna till information och samverkanmellan olika myndigheter bör också förbättras. Kommittén anser emellertid att kompletterandelagstiftningsåtgärder är nödvändiga. Man pekar i detla hänseende bl.a. påskatteområdet, där ändrade rutiner och ökad kontroll kan leda till snabbare ocheffektivare indrivning. Detta kan indirekt få konkursförebyggande effektergenom att ekonomiskt icke bärkraftiga verksamheter avvecklas tidigare äneljest. Av stor betydelse vore också en översyn av reglerna i aktiebolagslagenom 1979/80: 83 21 möjligheterna alt ändra aktiebolags firma och säte samt omlikvidation. Åven andra åtgärder inom främsl området för skatte- ochassociationslagstiftningen berörs av kommittén. Kommittén, som för sin del haft alt lösa den merabegränsade frågan hur man inom konkurslagstiftningens ram skall kunna råda botpå missbruket av konkursinstitutet, har gjort den bedömningen atl det vid sidanav andra åtgärder behövs nya regler om näringsförbud som gör det möjligt all isamband med konkurser ingripa mer effektivi mot förekommande missbruk. Dennuvarande bestämmelsen i 199 a § KL är olillräcklig i flera hänseenden.Förbudet gäller t.ex. när fysiska personer har gått i konkurs men däremot intenär konkursgäldenären är ett aktiebolag eller liknande juridisk person. Vidarevarar förbudet endast så länge konkursen pågår. Eftersom här aktuella konkurseri allmänhet handläggs i summarisk form och därför avslutas tämligen snabbt, fårförbudet ofta kort giltighetstid. Som en bakgrund till sitt förslag till utvidgatnäringsförbud berör kommittén även gällande inskränkningar i näringsfrihetensaml den diskussion som förts i rörande s.k.elableringskontroll. Kommittén konstaterar inledningsvis att all näringsverksamhetär fri för svenska medborgare, om inte annal är uttryckligen föreskrivet.Principen om fri elableringsrätt fanns tidigare inskriven i förordningen(1864:41 s. 1) angående utvidgad näringsfrihet (näringsfrihetsförordningen).Förordningen har numera upphävts men principen gäller fortfarande. På åtskilliga områden finns emellertid begränsningar inäringsfriheten. Vissa lyper av näringsverksamhet är förbehållna staten ellerstaten närstående företag. Detla gäller t.ex. beträffande tillverkning ochförsäljning av rusdrycker saml detaljhandel med läkemedel. Vissa yrken fårutövas endast av den som visat sig ha erforderlig kompetens såsom i fråga omläkare, tandläkare och veterinärer. På andra områden, där det i och för sigråder fri elableringsrätt, förekommer ett frivilligt auktorisationsförfarandegenom kommerskollegium, handelskammare eller branschförening. Så är falletexempelvis beträffande revisorer och fastighetsmäklare.Auktorisa-tionsförfarandet för advokater kan också nämnas i sammanhanget. I andra branscher åter krävs tillstånd av en offentligmyndighet för utövande av näringsverksamhet. Skälen härför varierar. 1 vissafall är motivet att det finns behov av samhällelig kontroll över utnyttjandetav landets naturtesurser eller över andra typer av verksamhet av allmän vikt. Iandra fall är det fråga om en verksamhet av särskilt ömtålig natur. I allmänhethar man velat ha garantier för att den ifrågavarande verksamheten bedrivs påett ekonomiskt tillförlitligt sätt och för att utövaren av verksamheten iövrigt uppfyller de lämplighetskrav som kan ställas. I en del fall motiverastillståndsplikten av hänsyn till allmän ordning. Som exempel på lagardär elableringskontroll föreskrivs kan nämnas lagen (1948:433) omförsäkringsrörelse, lagen (1955:183) om bankrörelse, lagen (1968:555) om rättför utlänning och utländskt företag att idka näring här i Prop.1979/80: 83 22 rikel, jordförvärvslagen (1979:230).kreditupplysningslagen (1973:1173), inkassolagen (1974:182), yrkeslrafiklagen(1979:559) saml vapenlagen (1973:1176). En speciell form av konlroll gällerenligt resegaranlilagen (1972:204). som föreskriver alt den som anordnarsällskapsresor i förvärvssyfte skall ställa säkerhet hos kommerskollegium. Frågor om elableringskontroll har vid flera tillfällenunder behandlats i . 1 stor utsträckning har del rörtsig om frågor som hafl samband med regionalpolitiken. 1 andra fall har detgällt krav på elableringskontroll i särskill utsatta branscher där konkurservarit vanliga. Även andra synpunkter på etableringen av företag har förtsfram i den allmänna debatten. I en rapport, som LO-SÄF:s näringspolitiska gruppavlämnade , uttalades att det fanns goda skäl alt se över möjligheternaatt förebygga att förelag startades av personer som inle kände tillförhållandena inom den bransch där de etablerade sig eller inte hade tillräckligkompetens eller, i vissa branscher, uppenbariigen inte hade möjlighet altfullgöra sina ekonomiska åtaganden för atl säkerställa arbetstagarnas krav påtrygghet i anställningen. Frågor rörande elableringskontroll togs också upp i tvåmotioner vid . I dessa pekades på lendensen attanställningsförhållanden undviks och ersätts med entreprenadavtal. Medanledning av de båda motionerna framhöll näringsulskotlel (NU 1975:14 s. 79)alt det för sysselsättningen och över huvud för den ekonomiska utvecklingenvar väsentligt att näringslivet fortlöpande fick tillskott av nya företag.Detta ansågs tala mot inskränkningar i etableringsfriheten. fannutskottet det vara angeläget att man i möjligaste mån sökte undanröja ochförebygga förekommande missförhållanden. Utskottet ansåg det vara önskvärl atlen samlad översyn av de problem som hade med elableringsrällen atl göra komtill slånd. beslöt att som sin mening ge regeringen till känna vadutskottet hade anfört (rskr 1975:102). lade en arbetsgrupp under ledning avkonsumentverket fram rapporten (KOV 1978:8-01) Auktorisation och konsumentskydd.Där diskuteras i vilken utsträckning och i vilken form auktorisation avnäringsidkare bör användas som medel för att förbättra konsumenternassituation. 1 rapporten intas en restriktiv hållning till auktorisation somkonsumentskydd. har därefter i skrivelse till regeringen den 7december 1978 aktualiserat frågan om näringsförbud beträffande företagare somuppenbart missköter sig i förhållande till konsumenterna. har vid upprepade tillfållen uttalats stöd föråtgärder mot missbruk av konkursinstitutet (NU 1975/76:54 s. 49 och1976/77:30). I anslutning till behandlingen i av propositionen1978/79:105 om konkursförvaltning m.m. berördes frågan om konkurskarantän ochkommitténs nu aktuella belänkande. , som hade att behandlamotionsyrkanden i ämnet (LU 1978/79:19 s. 82), noterade att avsikten var Prop.1979/80: 83 23 atl proposition om konkurskarantän skulle föreläggasriksdagen. Utskottets majoritet ansåg därför någoisärskill initiativ frånriksdagens sida ej vara påkallal och hemställde att motionerna avslogs.Riksdagen (majoriteten) biföll utskottets hemställan. Kommitténs betänkande har fåll elt genomgående positivlmollagande under remissbehandlingen. Med ett undanlag - advokaisamfund~ har inte någon remissinstans framfört erinringar mot kommitténs förslag omatt etl utvidgal näringsförbud skall kunna meddelas i samband med konkurs.Flera inslanser framhåller visseriigen alt etl införande av näringsförbudinnebär ett slort ingrepp i den principiella näringsfrihet som av hävd råder ilandet. Med hänsyn till syftel med förslaget anser dock dessa inslanser atl detbör godtas.