prop · G30340 · 1979-12-31 00:00:00 — Vidare ingår ersätlningar lill förtroendevaldaledamöter i nämnderna med ca 35 milj. kr. kostnader belastar dock intestatsverket utan faller pä resp. kommuner. Mol kostnaderna om ca 210 milj. kr.ställer kommittén åriiga inläkter för kommunema genom garanlibeskallningen omca 2 200 milj. kr., vilkel skall Prop.1979/80:40 191 jämförasmed ett belopp av ca 1 300 milj. kr. som följd av de taxeringsvärden som 1975ärs allmänna fasUghetstaxering resulterade i. Detär svårt all göra en lillföriitlig och lillräckligl noggrann beräkning av vaddel kosiar alt genomföra ett så pass omfattande förfarande som en allmänfastighetstaxering med den länga förberedelsetid som dessutom krävs. Ännuvanskligare är det all i förväg bedöma det lillskott lill det allmännasinkomsler som blir följden av de ändrade taxeringsvärdena. Jag anser emellertidatt kommitténs kostnadsberäkning av sill framlagda förslag har sädantillförlitlighet all den kan ligga till grund för slalsmakiernas beslut om enfastighetstaxering med den utformning och den ambitionsnivå som jag anser arönskvärd och som jag har redogjort för i det föregående. De förändringar i kommittéförslagensom jag därvid har förordat ändrar inle på något avgörande säll gmnderna förberäkningarna. Givelvis kommer dock samordningen av uppgiftslämnandet förenergiplaneringsändamäl m. m. all medföra uppgifler som kommittén inle harkunnal fömtse, men denna ulvidgning ger enligt min uppfaUning sädana fördelaroch kostnadsbesparingar i stort all den inle bör underlåtas. Merkostnaderna pådetla sätt är marginella jämfört med totalkostnaden för fastighetstaxeringen. Somjag antydde belöper kostnaderna för den allmänna faslighels-laxeringen ochförberedelserna för denna på ell flerlal ändamål och kommer därför attredovisas över olika utgiftsanslag på statsbudgeten. Jag syflar därvid päanslagen till länsstyrelserna, de lokala skattemyndigheterna och RSV. Vidarefinns på statsbudgeten under åttonde huvudtiteln /79uppfört ett särskill förslagsanslag, benämnt Kostnader allmännafastighetstaxering. Från della anslag, som för innevarande budgetår är uppförtmed 35 milj. kr., har främsl bekostats ersätlningar till de olika organ - LMV,och - som pä uppdragsbasis har medverkati det förberedelsearbete med atl utarbeta anvisningar av olika slag som RSVleder. Avsiklen är all frän delta anslag också skall beslridas kostnaderna förersättning till nämndordförandena och de andra icke förtroendevaldafunktionärer i fasUghetslaxeringsnämnderna som inle fullgör uppdragel inämnderna som etl led i sin normala Uänst. Däremot kommer inte belastningen pådetla anslag att återspegla den samlade kostnaden för fastighetstaxeringen. Underden lid som förberedelsearbetet års allmänna fastighetstaxering harpågått har medel utbetalats från berörda myndighetsanslag och det särskildafaslighetstaxeringsanslagel under åttonde huvudtiteln efter del atl medel påvanligl sätt har anvisats av för varje budgetår. När del gällermedelsbehovet under /81 - och evenluellt för kvarståendekoslnader även under /82 - återkommer jag och andra berördastatsråd till detta i samband med förslaget till stalsbudget för resp.budgelår. Del är säledes inte aktuellt med någon anslagsframställning hosriksdagen i förevarande sammanhang. Jag vill emellertid - efter samråd med chefenför kommundepartementet - här framhålla atl man, för att i så liten 1979/80:40 192 ulslräckningsom möjligt behöva bygga upp en särskild, tillfällig organisation för denallmänna fastighetstaxeringen, bör sträva efter all samordna de regionala ochlokala skattemyndigheternas medverkan i fastighetstaxerings-arbetet medutbyggnaden av den ordinarie taxeringsorganisalionen i första instans. 1enlighet med vad jag nu har anfört har inom budgeldeparlementet upprältatsförslag lill 1. fastighelslaxeringslag, 2. lag om ändring i taxeringslagen (1956:623), 3. lag om ändring i kommunalskallelagen (1928:370), 4. lag om insamling av uppgifler för ochslallig planering. 1§ I paragrafen anges huvudmomenten vid fastighetstaxeringen. Någon motsvarighellill paragrafen finns inte . Bestämmelsen i sista meningen om alttaxeringsvärde inte skall åsättas faslighet som undantagits från skatteplikthar nu sin motsvarighet i 9 § sisla stycket KL. 4 §anger sådan lös egendom som skall jämställas med fastighet vidfastighetstaxeringen. Bestämmelserna har sin motsvarighet i 4 § andraa styckelKL och andra punkten av anvisningarna till 8 § KL. 15 §sägs all den, som innehar faslighet och enligt 47 § KL jämställs med ägare tillfastigheten även skall anses som ägare i FTL. Molsvarande stadgas nu i 172 §andra slycket TL. Om den s. k. beskaffenhetstidpunkten talas idenna paragraf Innehållet i paragrafen har med vissa redigeringar överförtsfrån 4 § iredje slyckel KL. Regler om den s. k. användningstidpunkten hartidigare gällt endasi i fråga om fastighets skattepliktsförhållande. Enligtförslaget gäller den regeln nu uttryckligen också vid bedömning avbeskattningsnatur, värdering m. m. 7 § I lagrummet anges all allmän fastighetstaxeringskall ske . Tiden mellan tvä allmänna fastighetstaxeringar kallasden löpande taxeringsperioden. Frågan om atl definiera begreppet allmänfastighetstaxering i lagtexten har tagils upp av några remissinstanser. Jaganser inte att det behövs. Med allmän fastighetstaxering menas att allafastigheter taxeras. De år som inte allmän fastighetstaxering görs, skallsärskild fastighetstaxering ske. Dä skall fastigheterna åsättas samma värden m.m., som vid den allmänna fastighetstaxeringen. Om vissa särskilt angivnaomständigheter 1979/80:40 193 inträffarunder den löpande taxeringsperioden skall ny taxering göras vid den särskildafastighetstaxeringen. Dä frångås del beslut som faUades vid den allmännafastighetstaxeringen. Molsvarighelen lill del som sägs i 7 § finns nu i 12 §KL. 1 2 § 1 mom. TL omnämns också allmän fastighetstaxering. Den regelnföresläs få en redaktionell ändring. 1kapitlet har införts regler om hur byggnader och mark skall klassificeras.Klassificeringen i detta kapitel är grundläggande för övriga moment vidlaxeringen. En ändring av kommitléförslagel har gjorts i 1 §. Beslämmelsen i 4§ om atl indelning inle skall få ske på grandval av tillfällig användning börgälla även för byggnader. Frågan lorde ha störst betydelse för mark.Belräffande byggnader skall i och för sig en åriig prövning ske vidinkomsttaxeringen. Del finns enligl min mening emellertid en viss risk för atten byggnad, som indelats på sådant säll atl den blivit skattefri, trots ändradanvändning inte blir omtaxerad. Jag föreslår därför att regeln om lillfälliganvändning skall gälla all indelning och alt della anges i den inledandeparagrafen. Tillbyggnadstypen småhus hör del som i dagligt tal kallas villor, radhus ochkedjehus. Nägon särskild byggnadstyp för fritidshus har inle föreslagits.Garage- och förrådsbyggnader och andra mindre byggnader klassificeras ocksä somsmåhus, om de utgör komplemenl till småhuset. De flr anses utgöra komplementtill småhuset, om de är inrättade för sådana ändamål, för vilka del kan finnassärskilda utrymmen i ett småhus. Definitionen av småhus avses överensstämma medden nuvarande definitionen. Tillgrappen hyreshus skall inte bara bostadshus föras. räknas också affärshus,hotellbyggnader och liknande. Byggnad som ligger i anslulning till etl hyreshusoch som används som förråd indelas ocksä som hyreshus, om det behövs förverksamheten. Det är här fräga om utrymmen som också kan tänkas finnas i självahuvudbyggnaden, t. ex. i en affärsbyggnad. Förhyreshusen betyder förslaget en viss förändring mot vad som gäller. Vissabyggnader som för framtiden skall indelas som hyreshus, t. ex. hotell-ochrestaurangbyggnader hör i gällande ordning till specialbyggnader. Definitionenindustribyggnad motsvarar i stort sett vad som redan gäller. Byggnader somligger i anslutning till industribyggnader och behövs för den industriellaverksamheten bör indelas som industribyggnader. Hit hör t. ex. lagerbyggnadermen inte kontorshus. Övrigbyggnad utgör en restpost. Till övriga byggnader hänförs en del byggnader som fn. indelas som industribyggnad. Vissa förrådsbyggnader indelas som småhus ochhyreshus. Till övrig byggnad skall också föras förrådsbyggnader ochlagerbyggnader. Förutsättningen för detta är att byggnaden inte kan kopplastill ett småhus eller hyreshus. Främst är det fråga om centrallager ochliknande byggnader som inte ligger i närheten av småhus 13 1979/80. 1 sami Nr 40 1979/80:40 194 ellerhyreshus som del har anknytning lill. Vidare kan del vara fråga om hellsjälvständiga lagerbyggnader. 3 §Definitionen av småhus, hyreshus, ekonomibyggnader, industribygg nader och övriga byggnader utgär från byggnadernas beskaffenhet, dvs. del ändamål som byggnaden är inrättad för. Etl hus som alltså är inrällal till bostad åt tvä familjer skall delas in som småhus, även om del används som boslad ål fler än två familjer. Viddefinitionen av specialbyggnader har man däremol ulgått från användningssättet.En byggnad som är inrättad för högsl två familjer skall inte delas in somsmåhus, ulan som specialbyggnad, om den används för sädant ändamål som stämmeröverens med definitionen av en specialbyggnad. 3 § har utformats sä atlbyggnadens användningssätt vid klassificeringen har företräde framför byggnadensbeskaffenhet. Byggnad som är inrättad som ekonomibyggnad skall dock alltiddelas in som ekonomibyggnad. Valetav byggnadstyp skall göras med ledning av den s. k. huvudsaklighetsprincipen.Byggnad som är inrättad för flera ändamål skall delas in efter hur den tillövervägande del är beskaffad. Samma gäller byggnad som används för flera än ettspecialändamäl. Del kan också förekomma alt byggnad delvis används förspecialändamål och delvis för det ändamål som byggnaden är inrättad för. Isådant fall skall ocksä huvudsaklighetsprincipen vara avgörande för valel avbyggnadstyp. 4 §Indelning flr som nämnts under 1 § inte ske på grundval av tillfällig användning. Om t. ex. mark som är lämplig för växtodling och är ägnad aU plöjas används som tillfällig upplagsplats skall den delas in som , trols att den inle för tillfället används för växtodling. Deregler som införls i 4 § i fräga om tomtmark syftar bl. a. till att mark, därmöjligheterna alt bygga är Iveksamma, inte kommer att åsättas tomtvärde. Vidareskall planlagd obebyggd mark inte hänföras till exploateringsmark om det äruppenbart att exploatering inte kommer att genomföras.Med detta avses fall dåt. ex. vid översiktlig planering klarlagts att marken inte skall bebyggas.Vidare gäller t. ex. alt man för vissa små tätorter med avstannande utvecklingfastställt mycket omfattande stadsplaner och byggnadsplaner. I sådana fall dåbebyggelse enligt planerna med stor sannolikhet inte kommer aU ske inomöverskådlig tid bör marken inle klassificeras som exploateringsmark. I andrafall kan man göra den bedömningen att planlagd mark i närheten av en tätortkommer atl ligga obebyggd men att bebyggelse kommeratt ske, eftersom den ligger inom område som enligt översiktliga planerreserverats för framtida bebyggelse. Kommer bebyggelsen aU, såviit man kanbedöma, dröja mer än omkring bör marken normalt inte indelas somexploateringsmark. Ägoslaget exploateringsmark finns inte i gällande ordning.Det uppställda Prop.1979/80:40 195 kravetatt marken enligt fastställd stadsplan eller byggnadsplan är avsedd altanvändas för byggnadsändamål stämmer också överens med definitionen avtomtmark. Därför har angetts atl sådan planlagd mark skall iiidelas somexploateringsmark, endast om den inte kan indelas som tomtmark. Del belyderatt, om så långtgående åtgärder har vidtagits med marken att byggnadslov ellerfastighetsbildning föreligger, skall marken indelas som tomtmark. Inomomräde som har avsatts för byggnadsändamål kan finnas mark som är avsedd förparker o. d. Definitionen av exploateringsmark omfattar även sådana områdengenom uttrycket "mark som till någon del är avsedd att användas förbyggnadsändamål". Ilikhet med exploateringsmark är täktmark ett nytt ägoslag. Ägoslagenskogsimpediment och övrig mark finns inte heller i gällande ordning. Kapillelersätter 5 § KL där f n. regler om undantag från skatteplikt finns. Vidklassificeringen av byggnader har definitionerna av specialbyggnaderna gjortsmed tanke på att alla specialbyggnader skall vara skattefria. I 2 § behövsdärför endast sägas att specialbyggnader skall undantas från skatteplikt.Enligt 5 § 3 mom. KL skall även tomtområde till skattefri byggnad varaskattefritt. Enligt förslaget skall ocksä tomtmark till specialbyggnadenundantas från skatteplikt liksom övrig mark och markanläggningar som hör tillfastigheten. Skattefriheten gäller alltså även markanläggning på annans mark,om anläggningen omfattas av servitut till förmån för fastighet som innehållerskattefri egendom. Som jag nämnt i den allmänna motiveringen bör skattefrihetkunna medges även för byggnad under uppförande. En förutsältning för delta äratl det klart framgår att byggnationen kommer alt resultera i en byggnad somkan indelas som specialbyggnad. 3§ I paragrafen anges den egendom med beskattningsnaturen jordbruksfastighetsom skall vara undantagen från skatteplikt. En utvidgning av skattefriheten harskett i dessa hänseenden. 14 § undantas från skatteplikt byggnad, tomtmark och övrig mark som tillhörvissa allmännyttiga rättssubjekt, om egendomen används i deras verksamhet såsomsådana. Om markanläggning gäller motsvarande som i 2 §. Paragrafen motsvarar istort vad som gäller enligt 5 § KL. Ilagrummet undantas även främmande makters beskickningsfasligheter frånskatteplikt. Förslaget står i överensstämmelse med gällande rätt. Liksomhiuills bör RSV tillställa berörda länsstyrelser förteckning över hithörandefastigheter. Prop.1979/80:40 196 Bestämmelserom beskattningsnatur och taxeringsenhet finns nu i 7 och 8 §§ KL. Vidare finnsi Handledningen anvisningar beträffande dessa moment vid taxeringen. Reglerna iförslaget har fltt en annan lagteknisk utformning men avser atl ge i storl sellsamma materiella innehåll. I1 § anges atl faslighet liksom nu skall utgöra taxeringsenhet, om inle annatsägs i kapitlet. Med fastighet avses registerfastighet. I2§ skall registerfastighet delas upp i taxeringsenheter efter ägarförhållandena.Så kan ske om det finns olika ägare till skilda delar av en fastighet men intevid samäganderätt. En viss motsvarighel till 2 § finns i 8 § 2 mom. andrastycket andra meningen KL. 3 § är en sammanslagningsregel, som också anger dengeografiska gränsen för taxeringsenhet. Genom regeln skall all fast egendom somtillhör samma ägare inom en kommun slås samman. Om inte annal sägs i 4-9 §§skall all den sammanslagna egendomen utgöra en taxeringsenhet. 4 § Taxeringsenhet flr inte innehålla både skattefrioch skattepliktig egendom. En ägares fastighetsinnehav enligl 3 § skall därfördelas upp i enlighet med skattepliktsförhållandena. En uppdelningsregel medanledning av skilda skattepliktsförhållanden finns ocksä i gällande rätt. Dengäller emellertid endast om skattefriheten kan hänföras till särskilt område avfastigheten. En och samma byggnad Iir däremol enligt gällande rätt varaskattefri och skattepliktig skilda delar. I5 § anges vilka olika typer av egendom som en taxeringsenhet flr innehålla. Enfastighetsägares samlade fastighetsinnehav enligt 1-4 §§ skall genom 5 § delasupp efler egendomens beskaffenhet och användning. Om uppdelning avregisterfastighet i flera taxeringsenheter med hänsyn skildaanvändningssätt stadgas nu i 8 § 2 mom. tredje stycket KL och tredje punktenandra stycket av anvisningarna till 8 § KL. I6 § behandlas bl. a. i vilken utsträckning hyreshus och tomtmark härför skallutgöra en eller flera taxeringsenheter. Ett krav för att egendomen skall ingå ien taxeringsenhet är att den ligger samlad. Det bör beträffande hyreshusenheterinom kvartersmark tolkas så atl egendomen skall ligga i samma byggnadskvarter. I10 § regleras hur samfälligheter skall behandlas vid bildande avtaxeringsenheter. Samfälligheter behandlas f.n. i första punklen andra stycketav anvisningarna till 8 § KL. 10 § motsvarar vad som sägs där med eU 1979/80:40 197 undantag.Del undantag som gäller för gemensamhetsanläggningar till villafastigheter harutvidgats till atl gälla även marksamfälligheter. 1 11§ ges bestämmelser om taxeringsenheternas beskattningsnatur. Förslaget motsvarar i det stora hela det som gäller enligt 7 § KL och Handledningen. Ennyhet är att fasligheter som är bebyggda med bostadshus och som är större än 2ha men som inle haren areal produktiv mark om minst 5 ha, skall uppdelas i tvåtaxeringsenheter. Den ena taxeringsenheten kommer alt innehålla bostadsbyggnadoch tomtmark och fä beskattningsnaturen annan fastighet. Den andrataxeringsenheten kommer normalt att innehålla jordbruks- eller skogsbmksmarkeller båda och taxeras som jordbraksfastighet. Enfastighetsägare med flera fastigheter inom samma kommun flr dock all jordbruks-och skogsbruksmark sammanförd till en taxeringsenhet, förulsall att markeningår i samma brakningsenhet. Det innebär atl ägaren inle behöver ha fleraolika myckel små taxeringsenheter med beskattningsnaturen jordbruksfastighet. Äventvähektarsfastighelerna omfattas av denna regel. Produktiv mark på en medbostadsbyggnad bebyggd fastighet vars areal är högst 2 ha skall säledes undervissa omständigheter delas in som något eller några av de produktiva ägoslagenoch taxeras som jordbruksfastighet. Om ägaren inom samma kommun har egendom somutgör lantbruksenhet skall nämligen den produktiva marken fråntväheklarsfastigheien föras till lantbruksenheten, om de olika markområdenaingår i samma brukningsenhet. 2 §För bl. a. skogsfastigheter fanns vid allmänna fastighetstax ering särskilda bestämmelserom aU taxeringsvärdet kunde sällas under 75 96 av marknadsvärdet. Någon direkt motsvarighet härtill finns inte i FTL. 13§ första stycket definieras begreppet marknadsvärde. Regeln motsvarar punkt 1av anvisningarna lill 9§ KL. 3§ andra stycket anger vilka privaträtlsligaförpliktelser som skall beaktas vid värderingen. Regeln motsvarar i huvudsakpunkt 1 andra meningen av anvisningarna till 9 § KL. Marknadsvärdet skallliksom f n. avse priset utan avräkning för skulder. Någon bestämmelse om dettahar inte ansetts behövlig. Privaträttsliga förpliktelser som tagits in itomlrätlskonlrakt skall i fortsättningen beaktas vid värderingen. 1979/80:40 198 3§ tredje stycket. Bestämmelsen om atl värderingen skall grundas pä debelåningsförhällanden som normall gäller för likartade fastigheter molsvararvad som tillämpades vid allmänna fastighetstaxering. 13§ fjärde stycket ges en specialbestämmelse om värderingen av fasligheter somligger i olika kommuner. Om dessa fastigheter skulle ha utgjort entaxeringsenhet om de legat inom samma kommun skall deras marknadsvärdebeslämmas som om en enda taxeringsenhet hade förelegat. 6§ anger alt det tekniska nuvärdet skall bestämmas genom atl äteranskaffningskostnadenför byggnaden eller markanläggningen, omräknad lill värdet under andra åretföre taxeringsåret, multipliceras med en nedräknings-faktor, som beaktar denvärdeminskning som egendomen har undergått mellan det år då egendomen togs ibruk och andra årel före taxeringsåret. Delta motsvarar i principbestämmelserna i punkt 2 av anvisningarna lill 9 § KL om bestämmandet av dettekniska nuvärdet. 8§första stycket motsvarar nuvarande bestämmelse i punkt 1 av anvisningarna till10 § KL. Förslaget innebär bl. a. att delvärden skall bestämmas lill 75 96 avmarknadsvärdet och att värdelidpunklen skall vara andra årel företaxeringsåret. 1 §Värderingsenhel skall endasi omfalta egendom som ingår i en enda taxeringsenhet. Detta innebär en ändring i förhållande till vad som gäller enligl Skvl enligl vilken en värderingsenhel kan få omfatta skogsmark pä flera taxeringsenheter i det fall taxeringsenheterna ligger i skilda kommuner och skulle ha sammanförts till en taxeringsenhet om de hade varil belägna i samma kommun. Enligl förslagel i 7 kap. 6 § FTL kommer det även i fortsäUningen all vara möjligt atl låta genomsnittliga förhållanden för en skoglig brukningsenhet inom ett värdeområde vara avgörande för värdefak torernas storlek. 2 § reglerar om småhus och komplementhus skall utgöraeller ingå i värderingsenhet. Med komplemenlhus avses byggnad som utgör etl komplementtill ett småhus i funktionellt avseende, såsom garage, förråd m. m. Med värdeavses i paragrafen taxeringsvärdet. 3 § Enligt huvudregeln skall varje hyreshusenhetutgöra en värderingsenhet. Om del väsentligt underiättar värderingen skallhyreshusenhet kunna uppdelas i flera värderingsenheter. Så kan vara fallet omolika värdefaktorer gäller för de olika husen som ingår i taxeringsenheten. 1979/80:40 199 4§ innehåller bestämmelser om i vilka fall ekonomibyggnader skall utgöravärderingsenhet. Bestämmelserna stämmer överens med de regler som f n. gällerenligt RSV:s anvisningar. Om värderingen väsenlligt underlättas fårekonomibyggnader som eljesl skulle ingå i samma värderingsenhet utgöra egnavärderingsenheter. 15§ anges atl en byggnad som är inrättad för väsenlligt olika ändamål får indelasi olika värderingsenheler om del underiättar värderingen. En sådan indelningblir aktuell endast om byggnaden enligt huvudsaklighetsprincipen vidklassificeringen blir skattepliktig. 7§ innehåller bestämmelser om i vilka fall loml skall utgöra värderingsenhet.Enligl huvudregeln skall varje loml ulgöra en värderingsenhel. Paragrafeninnehåller också regler om uppdelning av tomt i flera värderingsenheler. Medtomt avses i detta sammanhang markområde, som utgörs av byggnadsplats försmåhus, hyreshus, specialbyggnad eller industribyggnad samt i direkt anslulningtill byggnadsplatsen liggande trädgård, parkeringsplats, upplagsplats,kommunikalionsulrymme m. m. Närmare definition om vad som menas med tomt kommeratl lämnas i verkslällighetsföreskrifter eller i anvisningar. I8 § lämnas föreskrifter om uppdelning av exploaleringsmark i värderingsenhetermed hänsyn lill det användningssäll som anges i faslslälld detaljplan. 12§ anger att fastighets andelar i samfällighet skall utgöra en värderingsenhetför varje byggnadstyp och ägoslag. Uppdelning flr dock ske i två eller fleravärderingsenheter, om det väsentligt underlättar värderingen. Paragrafenär lillämplig på t. ex. samfälld skogsmark, som inte ulgör särskildtaxeringsenhet enligt 4 kap. 10 §. Normalt bör en faslighels andelar i olikamarksamfälligheter kunna utgöra en värderingsenhet, om samfälligheterna bestarav samma ägoslag och om ägoslagets beskaffenhet inle är alltför varierande. 12§ är däremot inte tillämplig på sådan mark- och anläggningssamfällighet somutgör särskild taxeringsenhet enligt 4 kap. 10 § eller pä sådan gemensambyggnad eller anläggning, som lämpligen värderas tillsammans med egendomtillhörande de delägande fastigheterna enskilt. Exempel pä det senare är engaragesamfällighet som hör lill ell villaområde. 3 §innehåller bestämmelse om att för byggnader och ägoslag som avses i 8-15 kap.skall taxeringsvärde bestämmas med utgångspunkt i riktvärden. Denna bestämmelsemotsvarar regeln i punkt 4 av anvisningarna till 10 § KL. 1979/80:40 200 Dessariktvärden skall beslämmas för värdefaktorer, som i nägon utsträckningvarierar inom värdeområdet och som har särskild betydelse för marknadsvärdet.Delta innebär all riktvärde inte skall bestämmas för vatten och avlopp om l.ex. alla tomter har tillgång till vatten och avlopp. Förde värdefaktorer som inte särskilt beaktas i riktvärdet skall della bestämmasmed utgångspunkt i förhållanden som i genomsnitt eller i huvudsak råder inomvärdeomrädet. Paragrafen innehåller även en bestämmelse om alt värdefaktorer,som särskill skall beaklas vid riktvärdets bestämmande, skall indelas iklasser. Motsvarande gällde enligl RSV:s anvisningar vid 1975 ärs allmännafastighetstaxering. 4§ innehåller en föreskrift om aU riktvärdet skall bestämmas i enlighel medbestämmelserna i 5 kap. 2-5 §§. Detla innebär bl. a. att riktvärdena skallanges i taxeringsvärdenivå. 114§ finns en värderingsregel för mark med saneringsbyggnad.