prop · G303103 · 1979-12-31 00:00:00 — Försäkringsskyddetskulle omfatta också skador vid genombrott av damm för vattenmagasin, däremotinle skador som uppslår genom att invallningar genombryts, Endasl skador påbyggnader och lös egendom skulle ersältas, däremot inte skador pä vägar,trädgårdar och liknande. I fråga om översvämningsskador föreslog kommillén inlenågot skydd för byggnader. Kommitténs förslag har genomförts i fråga om hem-,villaoch fritidshusförsäkringarna, Fr,o,m, har i alllväsentligl molsvarande åtaganden införts i fråga om förelags-, affärsochfaslighetsförsäkringarna. Dessa omfattar dock inte skador genom jordskalv ellerutslrömning från avloppsledning till följd av regn, snösmältning ellerhögvatten. Försäkringsbranschens serviceakliebolag anför i enskrivelse atl man inom försäkringsbranschen har nogaövervägt om de som drabbas av översvämningar skulle kunna skyddas genomförsäkring. Man har emellertid funnil atl en fullsländig lösning inte kan nåsinom området för frivillig försäkring, Serviceakliebolagel ifrågasäller om inleen utredning som är gemensam för staten och försäkringsbranschen skulle kunnaåstadkomma vissa lösningar. Naturkatastrofer kan - förutom förlust av människoliv ochskador av ideellt slag - medföra personskador och materiella skador. Denenskilde som har drabbats av personskada är ekonomiskl Iryggad genom i försiahand lagen (1962:381) om allmän försäkring och egen försäkring om sådan hartagits, Någol molsvarande gäller däremoi inte i fråga om maleriella skador.Försäkringsskyddet är, som framgår av del föregående, inle helläckande. Normaltbetalas statligt bidrag efler behovsprövning och endasl för viss del av skadan.För vissa maleriella skador ulgår bidrag över huvud tagel inte. Staten haremellerlid vid en del större kataslroftillfällen genom bidrag eller Del II Kn:l Skr 1979/80:103 540 på annal säll vidlagil särskilda ålgärder lill förmån förenskilda. Enligt min mening är del otillfredsställande atl de somdrabbas av naiurkaiasirofer ersätts efler olika principer. Omfaliningen av ennaturkatastrof bör givetvis inle vara avgörande för storleken på ersättningentill den enskilde drabbade. Jag anser all frågan om försäkringsskyddet ochprinciperna för samhällels insalser vid naturkatastrofer bör ses över. Syftetmed översynen bör främst vara alt pröva om det är möjligt alt skapa ett meraheltäckande försäkringsskydd och etl mer enheiligi ersallningssyslem. För detlaändamål bör en särskild kommillé fillkallas. Kommilléns uppdrag bör omfattaockså vissa ytterligare frågor som jag ålerkommer lill i del följande. Begreppet naturkatastrof innebär inle någon entydigbestämning. Hit kan räknas bl.a. jordskred, översvämningar saml häftiga stormaroch snöfall men även vissa skador lill följd av erosion o.dyl. Del bör ankommapå kommittén att söka åstadkomma en mera exakt definition. Särskildaersättningssystem finns för vissa typer av skador, l.ex. skördeskadeskyddei ochrennäringens kalastrofskadeskydd. Kommiuén bör söka åsladkomma en lämpligavgränsning mol sådana ersältningssyslem men i övrigl inte gå närmare in pådem. Jag anser all det är nalurligl all skador som uppkommervid naturkatastrofer, så långt del är möjligt med hänsyn lillförsäkringsmässiga synpunkter, ersätts inom ramen för försäkringsskyddet.Utredningsarbelel bör därför bedrivas i nära samarbele medförsäkringsbranschen. När det gäller den närmare ulformningen aversättningsprinciperna bör en utgångspunkt för kommilléns arbele vara allersällning frän samhällel skall vara socialt moliverad och belalas bara lillden som kan anses ha ell klarl behov av sådan ersäitning. Det innebär atl det iförsta hand är enskilda skadelidande som bör lillgodoses. Till denna kalegorikan räknas också personer som i en eller annan form driver smärre rörelser somde är beroende av för sin ulkomsl. Kommillén bör pröva hur man bör la hänsynlill den skadelidandes inkomsi- och förmögenhetsförhållanden. Vidare bör delövervägas om ersäitning skall belalas oberoende av vad slags egendom som harskadats och oberoende av omfattningen av skadorna. Kommittén bör också pröva omersättning under speciella förhållanden skall kunna belalas för åtminslone endel av skadorna, trots all den skadelidande inte har utnyttjat möjlighelen atlskaffa sig försäkringsskydd. En omsländighet som bör kunna föranleda altersällningen sätts ner eller faller bort är all den skadelidande har underlåtitatl vidta förebyggande ålgärder i rimlig omfattning. Kommittén bör övervägaockså denna fråga. Skador som drabbar förelag men som inte kan sägas medförabelydande ekonomiska verkningar för företagens ägare bör enligt min mening inleersättas. Vad jag nu har sagl ulesluler inle all kommittén bör kunna prövafrågan om hur l.ex. ideella föreningar och bostadsrällsföreningar börbehandlas. Geotekniska undersökningar och förebyggande åtgärder På flera håll i finns områden som på grund avtopografin saml jordarternas sammansällning och lagring är utsatta för risk förjordskred. Under 1900-lalet har elt antal slörre jordskred inträffat. Dessa hari några fall medfört förluster av människoliv och skador på byggnader ochanläggningar. Som exempel kan nämnas skreden i , ochTuve är 541 Kommittéer: Kommundepartementet Delll Kn:l Samhällets kostnader pågrund av stora skred har uppskattats lill i genomsnitl 10 milj. kr. om årel.Lcrskred som omfallar mer än en hektar mark inträffar i genomsnitt en gång påtvå lill , i flerlalel fall dock inom obebyggda områden. Cenlral förvallningsmyndighel för geoiekniska ärenden ärslalens gcoiek-niska institut (SGI). Verksamheten vid SGI är främsl inriktad pågeoteknisk forskning och utveckling samt information. SGI utför ocksågeoiekniska uppdrag i en icke oväsenllig omfallning. Slabilitelsförhållandcna iGötaälvdalen övervakas exempelvis . SGI genomför därvid bl.a.besiktningar och mätningar saml bilräder kommunala och slatliga myndighelervid planering och byggande utmed älven. Frän och med /78 har SGIfåll ökade medel för i huvudsak allmän rådgivning lill kommuner ochlänsslyrelser saml remissverksamhet avseende främsl bebyggda områden ellerområden under planläggning för bebyggelse. Vidare bedriver SGI forskningbeiräffande skredfarliga områden. Regeringen uppdrog ål SGI atli samråd med geologiska undersökning (SGU), inslilulionerna förgeoteknik och geologi vid saml utredade geoiekniska förhållanden som förelåg vid skredei i och som kan haullösl skredet. Enligt de allmänna bestämmelserna om planläggning i 9 Sbyggnadsstadgan (1959:612) skall, där inle särskilda förhållanden föranlederannal, mark avses för del åndamål vartill den är mest lämpad med hänsyn tillläge, terräng- och grundförhållanden samt övriga omständigheter. Förslag tillplan skall, när del överlämnas lill eller statlig myndighel föranlagande eller fasislällelse, vara älföljt av bl,a. utredning om de lekniskaoch ekonomiska förulsällningarna för genomförandel. Därvid skall särskiltgrundens beskaffenhet beaklas (16 §), Åven beträffande tilltänkt bebyggelseulanför detaljplan åligger del eller i vissa fall länsstyrelsenall pröva om grundförhållandena är lämpliga. För att mark skall få användas förbebyggelse, oavsett om denna är tät eller gles, förutsätts nämligen enligt 5 §byggnadslagen (1947:385) all marken prövats från allmän synpunki lämpad förandamålet. De i 9 § byggnadsstadgan upptagna allmänna bestämmelserna om vad somskall iaktlas vid planläggning gäller i tillämpliga delar också för bedömningenav glesbebyggelsens delaljlokalisering (se prop, 1972:111, bil, 2, s. 322 f).Ifråga om lälbebyggelse sker lämplighetsprövningen, såsom framgår av delföregående, vid planläggningen eller vid eventuellt förekommande prövning av omundantag (dispens) kan ges från förbudet i 56 § byggnadsstadgan moltätbebyggelse utanför detaljplan. Annan bebyggelse än lätbebyggelse prövas i sambandmed prövning av ansökan om byggnadslov. Staten eller kommunen har däremot inte någol forllöpandeansvar enligt byggnadslagsliflningen för all grundförhållandena under befintligbebyggelse är lillräckligl stabila. Del kan i della sammanhang anmärkas alt enslor del av bebyggelsen i landel har lillkommil innan noggranna överväganden omriskerna för skred blev vanliga. har det centrala ansvarei för planerings-och bebyggelsefrågor. På regional nivå har länsslyrelserna motsvarande ansvar.Kommunerna och dä främst har del primära ansvarcl för allgeotekniska förhållanden undersöks och beaklas vid delaljplanläggning.Länsstyrelserna skall i samband med fastställelse av delaljplaner med ledningav den ulredning som kommunen presenlerar bedöma om kommunen har DelllKn:l Skr 1979/80:103 542 beaktat de geotekniska förhållandena tillräckligt för attändamålel med planen skall kunna genomföras. Regeringen har genom etl beslul getlSGI i uppdrag att utföra en översiktlig karlering av områden inom vilka riskför skred kan föreligga. De områden där risken för skred kan bedömas varaslörsl skall avgränsas. Resulialel av karleringen skall redovisas efler handför berörda kommuner och länsslyrelser och för slalens planverk. För områdendär skredrisk inle kan uieslulas skall SGI redovisa vilka delaljerade undersökningarsom är påkallade. 1 princip ankommer del på ägaren alt vidta förebyggandeålgärder för all skydda egendom från skada. Försäkringsgivarens ansvar inlräderinle förrän elt försäkringsfall inträffar eller kan befaras vara omedelbarlföreslående. Även då är den enskilde enligt 52 S lagen (1927:77) omförsäkringsavtal skyldig all efter förmåga sörja för atl skadan avvärjs ellerminskas. Koslnad som härvid uppkommer för den enskilde skall försäkringsgivarenersälta (53 S). Enligt 2 S brandlagen (1974:80) svarar varje kommun förräddningstjänst och för förebyggande åtgärder mol brand i kommunen. avses verksamhel som syflar till all vid brand, oljeutflöde,ras. översvämning eller annal nödläge avvärja eller begränsa skada pä människoreller egendom eller i miljön (1 S). En förutsättning är emellertid alt del medhänsyn lill behovel av ett snabbi ingripande, del hotade intressets vikt, kosinadernaför räddningsåtgärderna och omständigheterna i övrigt kan anses påkallat attstaten eller kommunen svarar för atl ålgärder vidlas. 1973:185 med förslag lill brandlag (s. 132) anförföredraganden att räddningsorganens uppgifl skall vara atl avvärja ellerbegränsa skada, dvs. alt hindra alt skada uppstår eller all redan inträffadeskador förvärras. Renl förebyggnade ålgärder, dvs. ålgärder som vidlas påförhand för all förebygga all en händelse som kan leda lill skador inträffareller föranleder skador, hör alltså inte hit. Uppenbarligen är det från bådeeffektivitetssynpunkt och kostnadssynpunkt angelägel alt räddningsorganeningriper så snabbt som möjligt. Till åtgärder för att avvärja eller begränsaskada bör enligt föredraganden därför hänföras också åtgärder som vidlas innanen händelse som kan föranleda skada har inträffat, under förutsätlning all ensådan händelse kan befaras vara förestående. En kommun har utöver ansvarei för räddningstjänsten inlenågon laglig skyldighel all vidtaga åtgärder för att skydda den enskilde ellerhans egendom mol skador på grund av naturhändelser. Om förhållandena är sådanaatt den enskilde saknar möjlighet atl själv ombesörja alt ålgärder vidtas, kankommunen dock ha anledning atl ingripa. Reglerna om den kommunala kompetensenkan emellerlid innebära begränsningar i kommunernas befogenhet. Enligt min mening är del angeläget atl fortsattageotekniska undersökningar görs inom områden där del finns skäl all befarajordskred. När del gäller ny bebyggelse har kommunerna och länsslyrelserna, somframgår av del föregående, ell ansvar för all grundförhållandena undersöks. Manhar emellerlid anledning befara all befinllig bebyggelse i inle obelydligutsträckning är belägen pä mark där grundförhållandena inle har undersöktsnärmare. Staten kan självfallel inte åtaga sig eller ålägga kommunerna ellansvar för att geoiekniska undersökningar alltid görs när sådana undersökningarär motiverade i befinllig bebyggelse. I5äremot har samhällel både i eget inlresseoch med hänsyn till sill ansvar för befolkningens säkerhel 543 Kommittéer: Kommundepartementet Delll Kn:l anledning alt se lill all förutsättningar skapas för atlsådana undersökningar kan genomföras där man kan befara att riskerna ärsiirskill stora. Kommillén bör enligi min mening överväga hur sådanaundersökningar kan komma lill stånd. I de ftill där del är motiverat atlsamhällel svarar för uppgiften synes den lämpligaste lösningen vara altundersökningarna ombesörjs av kommunen. Kommillén bör överväga om en sådanordning kan införas utan att kommunerna åläggs en obligatorisk skyldighel attsvara för sådana undersökningar. Kommunernas befogenheter på området börklarläggas. Kommillén bör i denna fråga samråda med Svenska kommunförbundei.Vad jag nu har anförl bör inle utgöra hinder för kommiitén all pröva en ordningsom innebär alt en statlig myndighet, l.ex. , får till uppgift allsvara för all geoiekniska undersökningar kommer lill stånd. När det gäller konkreta ålgärder för all förebygga allskred inträffar måste ulgångspunklen för kommilléns överväganden vara atl delär den vars egendom hotas som har alt svara för åtgärderna. Vid risk förjordskred bör förebyggande ålgärder som regel vidlas snabbt. Mycket omfattandeoch koslsamma ålgärder kan behövas. Försäkringsgivarnas ansvar för ålgärder avdetta slag är, som framgår av det föregående, mycket begränsai. Jag finner delangelägel all kommittén prövar hur detla ansvar bör preciseras och om del finnsförutsättningar atl uividga del. I dessa frågor bör kommiitén samråda medförelrädare för försäkringsbranschen. Åven med ell utvidgat försäkringsgivaransvar torde docksilualioner kunna uppstå när de åtgärder som kan behöva vidlas är sä brådskandeoch omfallande att samhällel behöver ingripa. Den enskilde kan sakna bådeprakliska och ekonomiska möjligheter atl svara för åtgärderna. Direktskyldighet för samhället all ingripa föreligger bara i den mån åtgärderna kanhänföras till räddningstjänst i brandlagens mening. Kommittén bör överväga omdet i vissa särskilda fall - när försäkringsgivaransvar inte föreligger - börfinnas en möjlighel för den enskilde alt få stöd från samhället. När den enskilde inte själv kan ombesörja alt nödvändigaåtgärder vidlas, kan del vara lämpligt atl kommunen svarar för all så sker. Jaganser dock all kommunerna inle bör åläggas skyldighel att vidta ålgärder föralt förebygga skred. Kommittén bördäremol pröva om kommunernas befogenheter idelta hänseende behöver preciseras eller vidgas. Kommittén bör vidare överväga hur kostnaderna förförebyggande åtgärder bör i del särskilda fallet fördelas mellan siaten,kommunen och den enskilde. Utgångspunkten måste vara all det i försia hand ärden vars egendom hotas som har all svara för all förebyggande ålgärder vidtas.Ersättning frän samhället lill den enskilde bör komma i fråga bara när denneinte själv kan svara för kosinaderna, Ersäitning från staten bör vidare komma ifråga bara beiräffande ålgärder som verkligen har varil påkallade, I deltasammanhang bör kommittén pröva om del finns förutsättningar atl närmare ange desäkerhelsfaktorer som bör användas vid bedömningen av omslabilitelsförhållandena är sådana atl förebyggande ålgärder behövs. De frågor jag har beröri kan påverkas av resultatet avreformeringen av byggnadslagstiftningen. Kommittén bör vid sitt arbele beaktadella. Kommittén bör också överväga om särskilda regler ombefogenhet alt ingripa i annans räll behövs för att förebyggande åtgärder skallkunna genomföras så snabbi och effekiivt som möjligt. Det ligger i sakens naturatl sådana regler måste ulformas så all rimlig hänsyn tas lill den som utsättsför ell ingrepp. I delta sammanhang vill jag erinra om bestämmelserna i 2 kap.18 Delll Kn:l Skr 1979/80:103 544 S regeringsformen (RF). Diir föreskrivs atl varje medborgare skall varatillförsäkrad ersättning enligt grunder som besläms i lag för det fall all hansegendom las i anspråk genom expropriation eller annal sådanl förfogande. Den fråga som jag har beröri har samband med fråganom ersäitning för ingrepp enligt 11 S brandlagen. Ersällningsbesiämmelserna i19 S omfallar bara det fallet all utmslning för räddningstjänst har tagils ianspråk. En uttrycklig föreskrifl om rätt lill ersäitning också för andraingrepp som görs med slöd av 11 S brandlagen kan behövas med hänsyn lill 2 kap.18 S RF. En sådan föreskrifl kan vara moliverad även av andra skäl. Av del förhållandel all kommunerna enligt 2 S brandlagenär skyldiga all svara för räddningstjänsten följer alt de endast med slöd avföreskrifl i lag kan ta ul kosinaderna för ett räddningsingripande av den ivars inlresse ingripandel har gjorls eller av den vars verksamhet ellerhandlande har föranlett ingripandel. Uttryckliga beslämmelser om skyldighel altsvara för sådana kostnader finns bara i lagen (1973; 1198) om ansvarighet föroljeskada lill sjöss. (1973:185) med förslag lill brandlag m.m. berördesfrågan om bestämmelser borde införas som skulle göra det möjligt för kommunernaoch staten att, antingen generelll eller i särskilda fall, la ul ersäitning förkostnader för räddningsingripanden. Föredraganden ansåg all del inte bordekomma i fråga atl generelll föreskriva skyldighel för den i vars intresse elträddningsingripande hade gjorls eller den vars verksamhel eller handlande hadeföranlell elt räddningsingripande alt ersälla kommunens eller slatens kostnader(prop, s, 181), Däremot borde del övervägas om en sådan skyldighel varmoliverad pä vissa särskilda områden. Föredraganden fann emellerlid alt del vidtidpunkten för propositionen inle fanns lillräckligt underlag för en regel sominnebar all riskfyllda verksamheter av visst slag skildes ul och förenades medersällningsskyldighel för räddningskoslna-der. Jag anser alt tiden nu är mogen atl åler la upp frågan omregressrätt för kosinader för räddningstjänst. En sådan regressrätt framslårsom moliverad särskilt i fråga om verksamheter som innebär stora risker förolyckor som kan kräva omfattande räddningsålgärder. Det är dock inle givel altsamhällets krav på ersättning för dylika kosinader skall pä lika villkorkonkurrera med enskildas skadeståndskrav i de fall då full ersällning inle kanutgå för alla anspråk. Vid sina överväganden bör kommittén särskilt beaklaviklen av en klar och entydig avgränsning mellan de fall där regressrättföreligger och andra fall. Vidare bör beaklas de svårigheler som kan uppkommapå vissa speciella rättsområden, t,ex, sådana områden där den svenskalagstiftningen grundas på internationella konventioner. Kommillén bör lägga fram de förfaltningsförslag somföranleds av kommitténs överväganden. Med hänvisning lill vad jag nu har anfört hemsläller jagefter samråd med cheferna för justitie-. ekonomi-, budgel-, jordbruks- ochbostads-depariemenlena alt regeringen bemyndigar chefen för kommundepartemeniei all lillkalla en kommillé med högst fem ledamöier meduppdrag alt utreda 545 Kommittéer: Kommundepartementet Del IIKn:2 frågan om ersäitning för skador på grund avnaiurkaiasirofer m.m., all utse en av ledamöterna all vara ordförande, all besluta om sakkunniga, experler, sekrelerare och annalbilräde ål kommillén. Vidare hemsläller jag all regeringen föreskriver allkosinaderna skall belasla femtonde huvudtitelns kommilléanslag. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. Tilläggsdirektiv till kommittén (1978:02) för fortsattutredning av frågan om medbestämmande för de anställda i kommuner och landstingskommuner Departementschefen, statsrådet , anför. Maj:l chefen för civildepartementetatl lillkalla sakkunniga för all göra en översyn av den kommunala demokratin(ulredningen om den kommunala demokratin). Genom lilläggsdirekliv våren 1972fick ulredningen i uppdrag atl uireda vissa frågor om personalinflylandet i denkommunala verksamhelen. I tilläggsdirektiven framhölls att en fördjupadförelagsdemokrati är ett väsentligt medel när det gäller att nå bäitreförhållanden för de anställda och därigenom öka arbetstillfredsställelsen ochsäkerställa ell goll arbetsresultat. Det är enligt direkliven ett slarkiinlresse både från allmän synpunki och från arbetstagarsynpunkl all de personersom är anslällda inom kommunala och landstingskommunala förvaltningar, liksomandra arbetstagare, får insyn i och inflylande över verksamheten päarbetsplatsen. Frågan om hur della syfte skall nås erbjuder emellerlidsärskilda problem, som inle har någon direkl motsvarighet inom enskildverksamhet och som i viss mån skiljer sig från de svårigheler som uppkommer närdel gäller alt lillgodose molsvarande inlresse i fråga om dem som är anställdainom statsförvaltningen. Mot denna bakgrund har utredningen haft atl övervägasådana författningsändringar som behövs, dels för atl kommunala och landslingskommunalanämnder genom majoritetsbeslut skall kunna medge representanter för deanställda rätt att närvara vid resp. nämnds sammanträden och delta iöverläggningarna men inte i besluten, dels för att nämndernas beslutanderätt ivissa ärenden skall kunna överföras till förelagsnämnd eller annal organ medarbeistagarrepresenlation. Ulredningen lämnade i augusli månad 1977 belänkandet (SOU1977:39) Företagsdemokrati i kommuner och landslingskommuner. Ulredningenföreslog dels sådana ändringar i kommunallagen (1977:179, KL) all del blirmöjligt alt föra över beslutanderätt i vissa ärenden från nämnd lill parissammansattaorgan, dels en särskild lag om närvarorätt för personalföreträdare vidsammanträde med eller landstingskommunal nämnd. Betänkandet har remissbehandlais. Sammanlagi har 267 yttranden DellIKn:2 Skr 1979/80:103 546 En bred majoritet av remissinstanserna ärposiliva lill förslagel om parlssammansalia organ, medan remissopinionen ärspliltrad i närvaro-rättsfrågan. Efler bemyndigande av den dåvarande regeringen (Dir1978:63 och 87) tillsalles höslen 1978 en expertkommitté, kommittén (Kn1978:02) för forlsaU ulredning av frågan om medbeslämmande för de anställda ikommuner och landslingskommuner, för att överarbeta ulredningens båda förslag. En fortsatt beredning av vissa av de frågor som behandlasi utredningens betänkande har också ägl rum inom kommundepartemeniei. Den 29mars 1979 besluiade regeringen all lägga fram prop, 1978/79:188 om fördjupadförelagsdemokrali i kommuner och landslingskommuner, 1 proposilionen föreslås åtgärder som syftar lill allutveckla och fördjupa företagsdemokratin i kommuner och landslingskommuner,Avsiklen är all de anställda skall fä bättre möjligheter till inflylande ochinsyn i frågor som rör förhållandet mellan arbetsgivare och arbelslagare samtall de anslälldas erfarenheler och kunskaper skall kunna las lill vara pä ettbättre sätl än hiuills. Utvecklingen av företagsdemokratin skall ske inom deramar som har lagts fast för medbestämmandet inom den offentliga sektorn isamband med arbelsrältsreformen samt med hänsyn lill den kommunala sektornssärart, I propositionen föreslås all kommunallagen och lagen(1957:281) om kommunalförbund (omlryckt 1977:181) ändras så all del blirmöjligt atl inräita parissammansatta organ i kommuner, landslingskommuner ochkommunalförbund. De parlssammansalia organen kan enligt förslagen ipropositionen få vissa berednings-, förvallningsoch verkställighetsuppgifter ifrågor som rör förhållandel mellan kommunen eller landstingskommunen somarbetsgivare och dess arbelslagare. Med hänsyn lill viklen av alt den poliliskademokratin inte kränks föreskrivs alt lill parlssammansalia organ inle fåröverlämnas atl avgöra frågor som rör den kommunala eller landslingskommunalaverksamhelens mål, inrikining, omfattning eller kvalitet. I princip får departssammansatla organen inle heller avgöra frågor som avsermyndighelsulövning. Del ankommer på kommunfullmäktige resp. landslingel att ireglemente för de parlssammansalia organen ange dessas uppgifler,sammansättning, mandattid och verksamhetsformer. Förslagen bygger påförutsällningen all arbetsmarknadens parter i samband med förhandlingar ommedbestämmandeavtal aktualiserar frågan om parts-sammansatta organ. Någotförslag i närvarorällsfrågan läggs inte fram i propositionen.