prop · G3036 · 1979-12-31 00:00:00 — Ilänsprogrammet behandlas arbete, service och miljö. Områden som bostäder,utbildning, kultur, sociala tjänster, hälso- och sjukvård tas också upp. Deflesta överväganden i dessa sammanhang måste bygga på sociala hänsynstaganden.Några specifikt sociala intressen är emellertid inte företrädda i arbetetmed dessa frågor inom . Den fysiska planeringen är till stora delar en kommunaluppgift. Det är i kommunen de primära och väsentliga avvägningarna sker mellanolika intressen. Det är därför viktigt att de sociala aspekterna kommer inredan i den kommunala planeringen, vilket i första hand är en uppgift förberörda kommunala nämnder. Även den sociala enheten bör bevaka dessa frågorgenom medverkan i plansamråd med kommunerna. Vid länsstyrelsensfastställelseprövning av de fysiska planerna är det också viktigt attminimikraven ur social synpunkt bevakas. utarbetar regionala trafikplaner, vilkaomfattar såväl persontransporter som godstransporter och anläggningar.Utvecklingen av de allmänna kommunikationerna inom länet har vikliga socialakonsekvenser, som motiverar en bevakning av de sociala aspekterna. Den sociala enheten bör även kunna delta i den planeringsom sker inom naturvårdsfunktionen på naturvårdsenhet. Dennafunktion ansvarar för ur social synvinkel viktiga områden såsom fritid, fiske,rekreation och motion. Den sociala enhetens medverkan i planeringsarbetet kansåledes ske inom olika områden och på olika nivåer. Jag vill särskilt framhållaatt 1979/80:6 123 enheten i planeringsverksamheten bör ha särskilda förutsättningaratt bevaka de s. k. svaga gruppernas behov. Inom vårdsektorn finns delskunskaper om olika gruppers problem och orsakerna till dessa problem, delsspeciella förutsättningar att söka sådan kunskap. För att man iplaneringsprocessen skall kunna ta hänsyn till de sociala aspekterna ställskrav på ett tillförlitligt faktaunderlag. Det är därför väsentligt att deerfarenheter som fortlöpande vinns i arbetet inom på ettsystematiskt sätt samlas in och bearbetas för att kunna ligga till grund förbedömningar om utformningen av den framtida miljön. Den sociala enhetens medverkan i den regionalasamhällsplaneringen på det sätt som jag här föreslagit kommer bl. a. att ställakrav på att tjänstemännen på enheten håller sig å jour med resultaten av denforsknings- och utredningsverksamhet som bedrivs. Detta förutsätter ett välutvecklat samarbete med såväl de kommunala huvudmännen som . Inom finns speciella handläggare avalkoholärenden ("uiskänkningsärenden"), vilka f. n. ingår ilänsstyrelsens allmänna enhet. De sorterade tidigare under riksskatteverketsalkoholbyrå. Denna överfördes lill som en följd avriksdagens alkoholpolitiska beslut . är tillstånds- ochtillsynsmyndighet för handeln med drycker. Verksamheten regleras främst avlagen (1977:293) om handel med drycker med tillhörandedryckeshandelsför-ordning (1977:305) samt föreskrifter. I ochmed denna nya alkohollagstiftning har verksamhetens inriktning vidlänsstyrelsen delvis förändrats och utökats. Det förutsätts i nämndaalkoholpolitiska proposition alt övervakningen av handeln med drycker skall fåen mer offensiv inriktning än med särskild tonvikt på förebyggandeinsatser och skärpt lagtillämpning. Förändringen består i att ärenden rörandedetaljhandel med öl och tillslånd till servering av öl samt vissa medgivandenm. m. rörande servering av drycker har flyttats frän polismyndigheterna tilllänsstyrelserna. Med anledning av dessa förändringar har antaletlänsstyrelsehandläggare fr. o. m. den ökats från totalt 27,5 till45. Övervakningen av handeln med alkoholdrycker är en del avalkoholpolitiken som i sin tur är en del av socialpolitiken. Det är därförviktigt att behandling av dessa frågor inte sker isolerat, utanatt de kommer in i ett större socialt sammanhang. Jag anser att på samma sättsom en integration på central nivå, genom överförandet av alkoholbyrån frånriksskatteverket till , bör en integration genomföras även påregional nivå. Jag förordar därför att alkoholhandläggare ingåri den sociala enheten. I samband med inrättandet av en regional social enhet villjag betona vikten av att arbetsuppgifter så långt möjligt decentraliseras frånsocialstyrelsen till länsnivån. Jag vill erinra om att det förslag tillomorganisation av som jag lagt fram i det föregående redan isig inrymmer betydande decentraliseringsåtgärder, i första hand till de vårdansvariga huvudmännen, som får långtgående effekler på Prop.1979/80:6 124 styrelsens organisation och resurser. Ytterligarearbetsuppgifter bör emellertid enligt min mening kunna decentraliseras till denregionala nivån, särskilt inom de verksamhetsområden som rörstatsbidragsärenden, planering, juridisk rådgivning, tillståndsgivning enligtalkohollagstiftningen samt flyktingfrågor. disponerar och administrerar förnärvarande ett stort antal statsbidragsanslag (/79 ca 25 st.) avolika karaktär. Adminitrationen av de olika statsbidragen varierar starkt,främst beroende på detaljeringsgraden i statsbidragsreglerna. Vissastatsbidrag är mycket komplicerade och reglerade, vilket kräver en omfattandegranskning av ansökningar. Andra statsbidrag är enkla och utbetalas efterschablonmässiga regler. arbete med statsbidragen bestårhuvudsakligen i petilaarbele, granskning oeh utbetalning samt utfärdande avtillämpningsföreskrifter. En stor del av de statsbidrag som administreras avsocialstyrelsen har övervägts av olika utredningar. De viktigasteutredningarna i detta sammanhang är socialutredningen och kommunalekonomiskautredningen. Även ÖSoS har övervägt vissa statsbidrag. Flera statsbidragförsvinner eller ersätts med skatteutjämningsbidrag som en följd av vadriksdagen beslutat med anledning av propositionen ( 1978/79:95) om denkommunala ekonomin. kommer del inom vissa områden att finnas behovav särskild stimulans i form av statsbidrag. Denna typ av stimulansbidragkommer även att kräva olika slag av kontakter med kommuner ochandra vårdhuvudmän. Handläggningen av vissa sådana bidrag torde med fördelkunna föras över till de sociala enheterna. Sådana bidrag som utgår efter merschablonmässiga grunder och som för utbetalning endast kräver enklaresammanställningar av uppgifter från kommunerna bör av effektivitetsskäl ävenfortsättningsvis handläggas centralt av . Vilka statsbidrag ochvilka delar av handläggningen som skall föras över till regional nivå fårutifrån dessa riktlinjer prövas efter hand. Jag vill emellertid redan nuföreslå vissa decentraliseringar. handlägger ärenden som avser godkännandeför statsbidrag av inackorderings- och behandlingshem inom nykterhets- ochnarkomanvården. Det planerade överförandet till kommunala huvudmän av detsamlade resursansvaret för olika vårdinstitutioner innebär att dessa ärendenminskar i omfattning. Kvar torde i huvudsak bli ett mindre anlal ärendenrörande inrättandet av i enskild regi bedrivna behandlingshem inomnarkomanvården, där även fortsättningsvis ett godkännande kommer att erfordrassom grund för utbetalning av statsbidrag. Ett sådant statsbidragsärende kräveröverläggningar med huvudmannen, berörda kommuner etc. Jag förordar att efter en förväntadhuvudmannaskapsreform ärenden som gäller godkännande av i enskild regianordnade behandlines-hem för narkotikamissbrukare behandlas av den socialaenheten inom . Det bör ankomma på att godkännabehandlingshemmet efter hörande av sedvanlig byggnadsteknisk expertis. Prop.1979/80:6 125 styrelsens beslut i ärendet bör sändas tillsocialstyrelsen, som med eget yttrande överlämnar det till regeringen, somenligt gällande regler meddelar beslut i bidragsfrågan. I regeringens proposition 1978/79:1 11 har föreslagitsvissa förenklingar av statsbidragen inom barnomsorgen. Vidare har föreslagitsundantag från livsmedelslagens tillämpning på kök i förskola m. m. Dessaåtgärder kommer att medföra ett minskat behov av myndighetskontroll. Förslag omytterligare förenklingar i statsbidragsgivningen lill barnomsorgen som ledertill en minskning av kontroll- och granskningsuppgifter harnyligen lagts fram i en departementspromemoria (Ds S 1979:03). I promemorian föreslås att bestämmelserna om ytnormeravskaffas och ersätts av en av antagen rekommendation. Delta innebäratl ritningsgranskning och fastställande av platsantal skulle bortfalla. Vidareföreslås att granskningsuppgifter m. m. i samband medstatsbidragsgivningen förs över till länsstyrelserna liksom utbetalningen avbidragen. För egen del anser jag att mycket talar för attlänsstyrelserna bör få ansvaret för prövning och utbetalning av statsbidragen.En decentralisering ger förulsältningar för bättre kontakt mellan granskandeorgan, dvs, länsstyrelsernas sociala enheter, och de ansvariga kommunalaorganen. Länsstyrelserna bör också i samarbete med - följaupp kommunernas planering för barnomsorgen. Jag har emellertid funnit detlämpligl all genom remiss inhämta synpunkter på förslaget, varför ettdefinitivt ställningstagande får anstå. Jag har tidigare föreslagit (avsnitt 7.3) att vissa delarav planeringsarbetet rörande bör ligga på regional nivå. Medtanke på det förhållandevis stora antalet huvudmän för socialvården bör socialstyrelsensuppföljning av den planerade utvecklingen grundas på regionalasammanställningar av kommunernas planer för och dess olikadelar. Den sociala enhelen bör ta del av och kommentera SCB:s regionalasammanställningar av kommunernas planer för innan dessa sändstill . gör sedan översiktligarikssammanställningar och analyserar samt kommenterar planerna med utgångspunktfrån de intentioner, som angivits av statsmakterna. Kommunernas redovisning avplaner rörande följer enligt vad jag tidigare nämnt av dettillsynsansvar för som enligt den nya lagstiftningen skall åvilasocialstyrelsen och länsstyrelserna. Vid finns f. n. två lagbyråer, I bådabyråernas arbete ingår alt ge juridisk service till myndigheter,organisationer, andra organ samt till allmänheten. Uppgiften att lämna dennaservice till myndigheter och allmänhet ökar i omfattning och beskrivs avsocialstyrelsen som betungande. Vidare bedömer att de nya lagarsom träder i kraft inom området i inledningsskedet kommeratt ytterligare öka antalet förfrågningar. Jag delar uppfattningen att den nya lagstiftningen tillatt börja med 1979/80:6 126 kan leda till ett ökat behov av råd och information.Däremot är jag tveksam till om huvuddelen av denna information skall utgå centraltfrån . Myckel talar i stället för att man bör utnyttja denjuridiska kompetensen på länsstyrelserna inom detta område. Som jag tidigare varit inne på skall en uppgift för densociala enheten vara att ge råd och information till allmänheten och fungerasom "klagomur". Det ler sig därför naturligt att även den utåtriktadejuridiska service och rådgivning, som utgår från socialstyrelsencentralt, blir en uppgift för den regionala nivån. Genom samverkanmellan den sociala enheten och den allmänna enheten inom bör enjuridisk kompetens inom socialrätlsområdet och närliggande områden kunnautvecklas som möjliggör atl ansvaret för denna utåtriktade juridiska servicelill allmänhet, myndigheter och organisationer i stor utsträckningdecentraliseras till . 1 sakens natur ligger att i vissa specielltkomplicerade rättsliga frågor måste man även ha möjlighet att vändasig till . svarar för en inte obetydlig del av dentillståndsgivning som krävs enligt alkohollagstiftningen. Det bör enligt minmening prövas om dessa frågor kan decentraliseras till länsstyrelsernas socialaenheter, som enligt vad jag tidigare föreslagit skall innefatta de nuvarandealkoholhandläggarna vid länsstyrelserna. verksamhet för flyktningar har jag berörti ett tidgare avsnitt (avsnitt 7.5.7). Jag har därvid föreslagit förändringar ifråga om roll i detta sammanhang. I den mån vissalänsstyrelser har behov av särskild sakkunskap inom flyktingområdet, kan detövervägas att inrätta särskilda tjänster på de sociala enheterna, motsvarandeden typ av flyktingkonsulenttjänster som finns på central nivå. Jag hartidigare framhållit att det bör övervägas om det skall vara en uppgift förarbetsmarknadsverket att i samarbete med vederbörande kommun svara förbostadsanskaffning m. m. för sådana flyktingar som har tagits om handav . 1 den utsträckning kommer att ha kvar visstansvar inom flyktingverksamheten bör den praktiska handläggningen avuppgifterna i stor utsträckning kunna decentraliseras till länsstyrelserna ochdessas sociala enheter. Jag vill i sammanhanget också erinra om mitt tidigarenämnda (avsnitt 7.5.7) förslag om att den administration av statsbidragavseende flyktingar som svarar för skal! överföras tilllänsstyrelserna och invandrarverket. Det torde vara möjligt att finna ytterligarearbetsuppgifter inom , där man kan överväga decentralisering.Jag avser därför att uppdra åt den organisationskommitté som skall svara förgenomförandet av den nya organisationen att fortlöpande under arbetet kommamed förslag om ytterligare decentralisering inom områden, där det visar siglämpligt. Även med som huvudman för den regionalaenheten har enhgt min mening ett ansvar för fort- ochvidareutbildning inom sina fackområden av den sociala enhetens personal.Länsstyrelsernas organisationsnämnd () svarar för den länsstyrelsespecifika Prop.1979/80:6 127 bör en introduktionsutbildning förnyanställd personal inom den sociala enheten utvecklas. Den regionala organisationenbör också ha möjlighet att delta i utbildning och konferenser, som anordnas förförtroendevalda och tjänstemän i kommunerna. Det bör finnas möjlighet att på regional nivå tainililativ till utvecklingsarbete liksom för atl initierautredningsuppdrag på den regionala nivån. I dessa uppgifter kan de regionalatjänstemännen med sin kännedom om de specifika förhållandena inom länetkomplettera det centrala verkets djupare kunskaper inom fackområdena.Samarbete mellan flera län bör i dessa sammanhang kunna förekomma. Jag villockså understryka vikten av elt effektivt samarbete mellan ochlänsstyrelsens sociala enhet i övrigt. Formerna för samarbetet bör reglerasenligt samma principer som gäller mellan andra statliga myndigheter ochlänsstyrelsen. Vad gäller dimensioneringen av de sociala enheternaförutsätter jag, såsom jag tidigare framhållit, att de nuvarandesocialkonsulenterna ges möjlighet till anställning vid enheterna. anserjag att man bör sträva efter att inom ramen för de befintliga resursernaåstadkomma en differentiering av enheternas dimensionering med hänsyn till deskiftande behoven i olika län. Frågan om den sociala enhetens inplacering ilänsstyrelsens organisation bör närmare prövas av organisationskommitténtillsammans med länsstyrelsernas organisationsnämnd (). Jag vill slutligen nämna att jag i likhet medsocialutredningen anser att tjänsterna för eftervårdskonsulenter bör avvecklasi samband med att huvudmannaskapet för ungdomsvårdsskolorna ändras. bildades genom atl mantill en organisation sammanförde förutvarande förste provinsialläkaren ochlänets hälsovårdskonsulent. Riktlinjerna för den nya organisationen drogs upp ibetänkandet (SOU 1958:15) Hälso- och öppen sjukvård i landstingsområdena, somlades fram av kommitté för översyn av hälso- och sjukvården i landet. I betänkandet föreslogs att förste provinsialläkarenskulle kallas länsläkare. Förutom arbetsuppgifter inom omgivningshygienenskulle länsläkaren även verka inom hälsovårdsupplysningen och inom tillsynen avden förebyggande vården och av hälso- och sjukvården i övrigt. Utredningenföreslog att länsläkaren vid sin sida skulle ha en biträdande länsläkare, enhälsovårdskonsulent och länssjuksköterska. Hälsovårdskonsulenten skulle iförsta hand ägna sig åt samarbetet med kommunerna angående denomgivningshygienska tillsynen. Länssjuksköterskan skulle främst biträdalänsläkaren i tillsynen av den sjukvårdande verksamheten. Organisationenföreslogs vara underställd medicinalstyrelsen, men den skulle om möjligt lokaler inom , vilken också skulle ge skrivhjälp och biträdaorganisationen i juridiska frågor. Propositionen 1961:181 byggde i stort på utredningensförslag. 1979/80:6 128 angavs följande huvudinriktning förlänsläkarorganisationens verksamhet: - alt medverka iall hälso- och sjukvårdsplanering inom länet - alt utövatillsyn över hälso- och sjukvårdsförhållandena - att slå länsstyerelser och kommunala organ ochandra sammanslut ningar till tjänst med råd och upplysningar i frågor som rör den allmänna hälsovården - att ägna särskild uppmärksamhet åt utvecklingen pådet omgivnings hygieniska området. Den successiva utbyggnad av länsläkarorganisationen, somutredningen föreslog, genomfördes dock aldrig. Länsläkarorganisationensinstruktion, som trädde 1965, omfattade en slor mängd sinsemellanoprioriterade arbetsuppgifter av varierande dignitet och omfattning. Arbetethar därför kommit att skifta mellan olika län. Ar 1972 tillsattes en utredninginom med uppgift att föreslå dels lämplig inriktning av arbetetvid länsläkarorganisationen, dels ett system för att löpandekunna påverka inriktningen av detta arbete. Mot bakgrund av utredningens förslag har en prioriteringav länsläkarorganisationens uppgifter gjorts. Inom sjukvårdsområdet hartillsynen över den privat utövade sjukvården ansetts mycket angelägen medandeltagande i sjukvårdsplaneringen bedömts mindre väsentlig. Inom den allmännahälsovården har det miljömedicinska området prioriterats. Inom detta områdemedverkar organisationen i atl föra ut råd och föreskrifter iolika frågor, samt återför till styrelsen den lokala och regionala nivåns behovav insatser från centralt håll. Vidare bedrivs viss undersöknings- ochutredningsverksamhet åt . biträderockså med medicinsk sakkunskap i dess arbete med såväl tillsyn,planering som handläggning av enskilda ärenden. Biträde åt länsstyrelsenomfattar även uppgifter utanför del mUjömedicinska området, främst kan härnämnas medverkan i körkortsärenden. I råd och upplysningsverksamheten lillhälsovårdsnämnderna eftersträvas en utveckling mot generellt verkande åtgärder,medan rådgivningen i enskilda ärenden bör minska. Inom länsläkarväsendei finns totalt 66handläggartjänsier, varav 25 länsläkartjänsler - en i varje län samt 2 iStockholm. Vidare finns 15 tjänster som biträdande länsläkare, varav 2 finns iStockholms län. Det finns vidare 26 länshälsovårdskonsulenter. I ochNorrbotten finns även länssjuksköterskor anställda. Några särskilda tjänsterför dessa finns emellertid inte inrättade. Anslaget för /79uppgick till . tillhandahåller lokaler och kansliresursersamt svarar för länsläkarorganisationens expenser. Kanslipersonalen uppgår till64, varav 28 är deltidsanställda. Ett flertal utredningar, som berörlänsläkarorganisationen, pågår eller har avslutals. ÖSoS föreslog attsocialkonsulent- och länsläkarorganisationerna skulle samordnas i en social-och miljömedicinsk enhet på . Inom hälso- och sjukvårdsutredningen övervägs att Prop.1979/80:6 129 ålägga landstingen ett totalt planeringsansvar för hälso-och sjukvärden inom resp. län. Detta medför ett ansvar för landstingen atl bl.a karl-lägga behoven av hälso- och sjukvård för befolkningen inom sina resp,områden, atl vidta eller initiera hälsofrämjande åtgärder samt att samordnaolika vårdgivares insatser som riktar sig tiU enskilda, I utredningenredovisar ,Spri och de båda kommunförbunden sin syn på den framtida primärvårdensarbetsuppgifter. Dessa skall bl. a, omfatta miljöinriktade förebyggandeinsatser, individinrikiade förebyggande insatser och forsknings- ochutvecklingsarbete, t, ex, epidemiologi. Utredningen pekar i detta sammanhang påbehovet av insatser i den inre boendemiljön (bostadshygien), den yttreboendemiljön, mUjön i offentliga lokaler, den lokala trafikmiljön, arbetsmiljönoch den psykosociala miljön, I primärvården skall finnas ett sammanhålletansvar för befolkningens hälsa, där miljömedicin, arbetsmedicin ochsocialmedicin kommer alt utgöra väsentliga inslag. Vissa delar avlänsläkarorganisationens nuvarande verksamhet kommer alt Ugga påprimärvården och dess personal. I primärvårdens idé ligger enligt utredningenatt den skall verka nära den befolkning som skall betjänas och ha godamöjligheter till samverkan med socialvården. måstekunna medverka i samhällsplaneringen och därvid tillhandahåUa de samladeerfarenheterna från det hälso- och sjukvårdande arbetet. Liknande tankegångarförs fram i en rapport (Hälsopolitik i praktiken - förutsättningar och krav)utgiven av landstingsförbundet tUl förbundskongressen . I rapportenframhålls primärvårdens centrala ställning i det framtida hälsovårdsarbetet.För alt tillgodose kraven på ett samordnat hälsoarbete på regional nivå föreslåsvidare att en miljömedicinsk enhet inrättas inom varje landsting som ettkomplement till sjukvårdens nuvarande resurser. huvudbetänkande (SOU 1978:26) förutsatts, attsjukvårdshuvudmännen och vårdpersonalen tar ett stöne ansvar för informationoch kontakter meUan patienter och personal och skapar för patienten tryggareoch säkrare förhållanden. Vidare har kommittén avgivit vissa förslag (Ds S1979:2) som rör personer som tillämpar icke auktoriserade terapimeloder, exempelviskiropraktorer. naprapater, osteopater m. fl. I huvudbetänkandet frånutredningen om sjukvården i krig (SOU 1978:83) föreslås att delar avlänsstyrelsens specifika ansvar för hälso- och sjukvården i krig skall upphöraoch överföras tiU landstingen. Däremot skall hälsoskyddsfrågorna ävenfortsättningsvis åvila länsslyrelsen. framhåller isitt huvudbetänkande (SOU 1978:44) alt kommunerna fått förbättrade möjligheteratt klara olika uppgifter inom omgivningshygienen. För att betonamiljöfrågornas ökade betydelse föreslås att hälsovårdsnämnderna får en nybenämning, miljö- och hälsoskyddsnämnder. bedömerfrågan om mUjö- och hälsoskyddsnämndens medverkan i planeringen sombetydelsefull. Genom en aktiv insats i planeringen får nämnden möjlighet attmedverka Prop.1979/80:6 130 lill att förebygga eventuella misstag i planeringen, somsenare kan visa sig svära och dyrbara att rätta till. När det gäller miljö- ochhälsoskyddsnämndens behov av medicinsk sakkunskap, där kommunerna harmöjlighet alt bl. a. utnyttja länsläkarorganisationen, föreslår uiredningen ettnärmare samarbete mellan nämnd och distriktsläkare. Förslaget innebär attallmänna läkarinstruktionen ändras så att distriktsläkaren blir skyldig att päkallelse av miljö- och hälsoskyddsnämnd i tjänsten närvara vid nämndenssammanträden. Detta åläggande för distriktsläkarna förutsätter, enligtutredningen, att dessa får sädan utbildning i miljömedicin att de blir lämpadeför uppgiften. 1 en del kommuner räknar hälsovårdssladgeutredningen med attmedicinsk sakkunskap även kan påräknas från exempelvis företagsläkare medkunskap om och intresse för omgivningshygieniska frågor. Denna redovisning av olika utredningar visar enligt minmening att förutsällningarna för länsläkarorganisationens arbete under senareår förändrats på ett grundläggande sätl. Utvecklingen i stort när det gällerden kommunala verksamheten går mot större självständighet och ansvar förhuvudmännen. Denna utveckling medför att det inte längre finns samma behov aven regional statlig organisation inom detta område. Jag vill peka på densjukvårdspoliliska utvecklingen, som innebär betydande förändringar i fråga ominsatser för befolkningens hälsotillstånd. Dessa förändringar medför attlandstingen inom primärvården förstärker sina insatser såväl beträffandehälsobefrämjande som sjukdomsuppspårande ätgärder. Till hjälp i detta arbetebehövs bl. a. epidemiologiska studier, men även ett utökat forsknings- ochutvecklingsarbete. I den framtida hälso- och sjukvårdslagstiftningen tordelandstingens ansvar komma att utvidgas i jämförelse med vad som gäller i dag.Landstingen bör få ett förstahandsansvar för samordningen av hälso- ochsjukvården inom resp. landstingsområde för att tjänster skall kunna erbjudasalla på lika villkor. Jag utgår också ifrån att landstingens ansvar vad gällerförebyggande hälsovård i vid bemärkelse kommer att vidgas.