prop · G3039 · 1979-12-31 00:00:00 — Förutsättningen härför är att de tvingande lagreglernaverkligen bildar en ram inom vilken försäkringsgivaren kan utnyttja sinavtalsfrihet. Men när dessa föreskriveren individuell skälighetsbedömning flnnsinte en sädan ram. Det ligger i sakens natur atl mer preciserade och exaktavillkor också måste bli mer generella och schematiserade än lagreglerna - detär ocksä enligt kommittén avsikten med den metod som valts. Men i så fall måstei varje enskilt fall uppkomma frågan om en tillämpning av villkorensschematiserade päföljdsregler i /i/5/ det fallet ger elt resultat som stämmermed lagens tvingande regel. Detta måste gälla alldeles oberoende av om villkorensregler generellt sett utformats med all 1979/80:9 137 Snarare fär han antas ha ett påtagligt intresse att haförsäkringen kvar så länge försäkringsbehovet finns kvar oförändrat. Frånbolagens synpunkt är givetvis det väsentliga alt premierna till slut betalasin, inte alt skador som inträffar under dröjsmålsliden inte ersätts. Att sä är fallelhar även med tydlighet framgått av bolagens praxis, enligt vilken t. o. m.betydande dröjsmål med betalningen kan accepteras om rimliga skäl kan anförasför dröjsmålet. Del är givet all andrasystem föran behålla försäkringstagarna i kolleklivet kan övervägas, varvid detju inte behöver vara någon väsentlig punkt att ersätlningsrätten faller bortvid dröjsmål. Om försäkringsgivarna kan fö rimliga garantier för atl premientill slut kommer alt betalas om försäkringsbehov fortfarande föreligger,skulle i princip inget hinder finnas för atl ge premiekredit under betydandetid. Riksförbundeihar mot den nu angivna bakgrunden ingen anledning att motsätta sig denmodifiering av premiebetalningsreglerna som KFL-förslaget innebär. Det kanemellertid ifrågasättas om det är lämpligt alt i lag fixera kravrutiner ochfrister beträffande premierna. En reglering som den nuvarande har betydligtstörre flexibilitet och kan lätt anpassas efler de erfarenheter som mansuccessivt vinner och lill de anspråk på reglernas utformning som kan ställasfrån konsumenthäll. Man skulle även i så fall kunna förhindra den inte önskadeeffekten som KFL innebär, nämligen att också försäkringstagare med kvarvarandeförsäkringsbehov genom förslagets stelhet stöts ut ur kollektivet och sålundastår ulan försäkring för belydande ekonomiska intressen när skada inträffar. OmKFL inte genomförs är riksförbundet atl medverka till att AB idenna del justeras så atl det även formellt blir mera fördelaktigt förförsäkringslagarna. Delbör även framhållas att ur formell synpunkl inte enbart fördelar är förknippademed KFL:s system i jämförelse med AB:s. Vissa klara nackdelar förförsäkringstagaren följer också av KFL-reglerna. En strikt lillämpning avtidsfristerna i 13-15 SS leder till alt en försumlig försäkringstagare föriorarsitt avtal och därmed försäkringsskyddet inom en förhållandevis kort tidrymd, belräffandenytt avtal högsl 30 ä (högst ) och beträffande förnyatavtal 46 ä (högst ) räknat frän aviseringstidpunk-ten. Dagenssystem innebär i allmänhet betydligt längre frister, utan att avtalel bringasatt upphöra frän bolagets s\da(Bilaga8). Även om försäkringsskyddet mednuvarande ordning kan vara suspenderat under viss del av betalningsfristen ärdel dock en fördel för försäkringstagaren att inte bli av med avtalel särelativt snabbt som innebär, särskilt som skador även under dennatid kunnat ersättas om rimliga skäl för dröjsmålet kunnal anföras. Med denföreslagna ordningen kan försäkringstagaren ofrivilligt ställas utan försäkringt. ex. i samband med tillfällig brist på likvida medel. Del ligger i såvälförsäkringsgivarnas som försäkringslagarnas intresse att främja stabilitet iförsäkringsförhållandet och undvika situationer där försäkringstagaren måstevidta åtgärder för att fö till stånd nytt försäkringsavtal. För försäkringsgivarnauppkommer kostnader när etl nytt avlal skall läggas upp. Inteheller den psykologiska sidan av saken bör förbises. får den som missarförfallodagen en eller ett par påminnelser från försäkringsgivaren. Det mästeupplevas som en betydligt br>'skare reaktion från försäkringsgivaren all föden uppsägning som i KFL-systemet träder i stället för första påminnelsen. Denu påtalade nackdelarna med förslagel skulle inte vara sä framträdande omlidsfristerna kunde tillämpas mera elastiskt. Del borde vara möjligt aU 1979/80:9 138 låtaavtalet vara i kraft efter förfallodagen, om det skulle visa sigvara den lämpligaste lösningen för att ge försäkringstagaren ett kontinuerligtskydd, I förslaget hindras detla av den speciella iremänaderspreskriptionen i29 S 2 st,, vars främsta funktion är alt skydda försäkringstagaren mot enförsäkring som han inte önskar behålla men som försäkringsgivaren inte sägerupp. Kommittén har pä denna punkt överdrivit försäkringstagarens skyddsbehov, särskillmed tanke pä den uppsägningsmöjlighet som försäkringstagaren själv har.Skyddsbehovet kan snarare anses vara det motsatta, nämligen attförsäkringstagaren bibehålls vid försäkringen under tillräckligt läng lid trotsalt han missal premiebelalningen. Mot denna bakgrund ifrågasätter riksförbundetom inte preskriptionstiden borde föriängas till förslagsvis sex mänader fränpremiens förfallodag. FRKhar föreslagit att premie som betalas efler det alt försäkringen har upphörtskall anses innebära att försäkringstagaren begär ny försäkring (15 S 2 st.).Någon tidsgräns finns inte. Även en premie som kommer in försl flera månaderefter det atl försäkringen har upphört är således alt betrakta som begäran omny försäkring, AB har här den ordningen atl det gamla avtalet förnyas vidbetalning inom en månad från förfallodagen. Erfarenheten visar att de fiestaförsumliga för.säkringstagare betalar sin premie inom . Under alla omständigheterbör KFL-regeln förses med lämplig lidsgräns. Men riksförbundet ifrågasätter ominte 15 S 2 sl. i stället bör utgå. Bestämmelsen har nämligen vissaanmärkningsvärda effekter som FRK inte beaktat. Den inbetalade premien måste,om den över huvud laget kan identifieras, i första hand avräknas på för.säkringsgivarenskrav gällande lidigare avlal, fram till den tidpunkt då uppsägningen trätt ikraft. Då räcker det inbetalade premiebeloppet med säkerhet inte till en nyavtalsperiod, utan omräkning för kortare tidrymd får ske. Om försäkringsgivareninte gör sådan avräkning måste det ändå vara ovisst om beloppeträcker till den nya premien, som ju kan ha höjts . Den"eviga" äterupplivningsrätteninrymmerspeciella problem för personförsäkringensdel. Detta beror särskilt på den förnyade hälsoprövning som mäste ske innanavtalet kan återupplivas. Kravet på hälsoprövning karaktäriserar samtliga depersonförsäkringsformer som enligt riksförbundets mening bör utmönstras fränlagens tillämpningsområde Ofr s. 43), Andra meningen i 15 S 2 st, ger i och försig försäkringsgivaren möjlighet att förhindra all ålerupplivning sker, Pägrund av svårigheten au identifiera betalningen kommer denna möjlighet intealltid alt kunna utnyttjas, i vart fall om betalningen sker avsevärd Ud eflerförfallodagen. Från den synpunkten borde krävas att betalningen sker inom visskortare tid efter förfallodagen, förslagsvis , och att det därvidframgår vilken försäkring som avses. I 16S föreslär kommittén vissa regler om betalning av premieförhöjning och annantilläggspremie. Bestämmelserna överensstämmer i viss utsträckning med vad somredan tillämpas. har dock vissa synpunkter pä förslaget i dennadel. Begreppet"lilläggspremie" används av kommittén i en någol snävare bemärkelseän som har varit brukligt. Man använder i AB 012,4 detta Prop.1979/80:9 139 begreppnärdet gäller såväl betalning för nyll försäkringsmoment, med vilket löpandeförsäkring utvidgas, som betalning vid fareökning under pågåendeförsäkringstid, t, ex. längre körsträcka vid moiorfordonsförsäkring. I sakinnebär inte nägon nyhet, men riksförbundet anser detrimligt aU hittillsvarande bruk av benämningen "tilläggspremie" fårfortsätta. Avgörande bör vara hur försäkringstagaren uppfattar situationen,och han gör säkert ingen sådan skillnad som kommittén har gjort. Ombetalning av tilläggspremien inte sker i rätt tid för försäkringsgivaren enligtden föreslagna regeln räkna om försäkringstiden för den ändrade försäkringenmed hänsyn till den premie som har eriagts. Kommittén har här förbisett densituationen att den ursprungliga premien redan kan vara "förbrukad"med hänsyn till försäkringens ändrade innehåll. Någon försäkringslid återstårdå inte i och för sig, men försäkringsgivaren för likväl ulan premie stå ansvarlill dess atl uppsägning har vunnit laga kraft. En justering av förslagel måstedärför ske pä denna punkt. Beträffandeolika former av personförsäkring passar reglerna i 16 S inte så väl. Del gälleri försia hand försäkringar med långa avtal. Någon förkortning av försäkringslidenbör inte ske om lilläggspremie inte betalas. Det är i stället tiden fram lill näslaförfallodag som skall förkortas om den inbetalade premien inte räcker till. Ifråga om försäkringar av nu angivet slag bör man över huvud laget inte göraförändringar när det gäller försäkringsliden, utan endasl beträffande premiebetalningslidpunkten. m. som betalningshinder 117S föreslår kommittén en regel som i vissa situationer undantar verkan avuppsägning i samband med dröjsmål med premiebetalningen. Beslämmelsen larsikte på fall där vissa framträdande fysiska eller ekonomiska hinder motpremiebetalningen har förelegat. I viss utsträckning överensstämmerbestämmelsen med praxis som redan lillämpas av försäkringsbolagen. Den kandärför i huvudsak godtas. Såvitt gäller ekonomiska hinder, som kan vara sväraatt konstatera i efterhand, bör beslämmelsen kompletteras med åläggande förförsäkringstagaren att meddela försäkringsgivaren angående den omständighet somgör det omöjligt för honom au betala premien . I denna del villriksförbundet alltså hänvisa till vad ledamoten har anföri isin reservaiion (s. 271). Regelni 18 S lämpar sig inte för personförsäkring med läng försäkringslid. I övrigihar riksförbundei inte någon invändning mol förslaget i denna del. Attförsäkringstagaren bibehålls vid skyddet ända fram till dess att uppsägningträtt i kraft torde, trots dagens liberala praxis när del gäller tillämpningenav AB, medföra en viss kostnadsökning. Man kan förutse att det kommer attfinnas försäkringstagare som senarelägger sin betalning av premien, med ränteföriusleroch ökade kostnader för påminnelser som följd. Risken att försäkringstagare obehörigenutnyttjar försäkringsskyddet fram lill uppsägningen bör också beaktas. Moldessa koslnadshöjande faktorer bör emellertid ställas vissa faktorer som kanbli koslnadsbesparande. Framför alll kan dä framhållas att KFL-systemet i ochför sig endast kräver två 1979/80:9 140 försändelserlill försäkringstagaren, nämligen premieavin och uppsägningen. Det är förnärvarande vanligt att bolagen, i vart fall i annan sakförsäkring änmotorfordonsförsäkring, skickar tre försändelser; premieavin jämte tvåpåminnelser (se Bilaga 8). Å andra sidan följer därav en ökad utslagning avförsäkrade med ökade kostnader för nyteckning. Riksförbundethar försökt all uppskatta "nettoeffekten" av de nya reglerna närdetgäller inverkan pä försäkringsgivarnas koslnader, mot bakgrund bl. a. avuppgifter som framkommit i enkäten angående aviseringsrutiner m. m. Den gälleri första hand hem-, villahem- och frilidshusförsäkring. Beräkningarnafinns i Bilaga 9. De visar att 15 S KFL sammanlaget skulle resultera i enkostnadsökning motsvarande av årspremievo-lymen inom hem-,villahem- och fritidshusförsäkringen. Men tillämpas redan med viss liberalitetnär det gäller obetald premies inverkan på försäkringsskyddet. Därför bör enviss reducering ske, så atl fördyringen stannar vid av årspremievolymeni de aktuella grenarna (1977: ca ), eller ca 15 milj, kr.Kostnadsökningen torde vara densamma i annan motorfordonsförsäkring äntrafikförsäkring. Sanktionervid slarv m. m. Riksförbundethar övervägt om de ökade kostnader som KFL i denna del eventuellt för med sigkan påföras den som slarvar med premiebetalningen eller missbrukar systemetgenom att skaffa sig "gratis" försäkringsskydd. Olika modeller ärlänkbara: t. ex, någon form av avgift, eventuellt en nyteckningsavgift, elleren särskild självrisk för den försäkringstagare som befinner sig i dröjsmål.Såväl avgift som särskild självrisk har emellertid avsevärda nackdelar sävälfrån principiella som praktiska synpunkler, och någon ståndpunkt i frågan villriksförbundet inte redovisa utan närmare utredning. Isin strävan atl lämna försäkringstagarna en så god service som möjligt harflera försäkringsbolag sedan några är tillbaka inrättat kundkonton varigenombl. a. premiebetalning kan ske. Kontoavialenkan vara utformade på något olika sätt men det vanligaste systemet är följande.Mellan försäkringstagaren/konlokunden och försäkringsgivaren ingås ett avtal ivilket anges vilka avtal om försäkring samt i förekommande fall livlån ochsjälvrisklån för vilka betalning skall ske genom kontot. Så länge kontoavtaletgäller skall betalning av och i förekommande fall räntor ske månadsvisi stället för helårsvis. Av de enligt huvudavtalen helärsvis i förskottförfallande premierna förfaller en tolftedel till betalning vid varjemånadsskifte jämte tillägg för kontoavgift. Betalning till kontot skall skegenom överföring av medel från kontohavarens bankkonto eller postgirokonto.Försäkringsbolaget aviserar bank eller postgiro, som verkställergireringen enligt av kontohavaren lämnat generelll uppdrag, s. k. automatiskbetalning. 1 slutet av erhåller kontohavaren frånförsäkringsbolaget en kontoförteckning med en sammanställning överförsäkringarna som omfattas av kontot och med uppgift om aktuellt månadsbelopp.Detla skall finnas tillgängligt på kontohavarens konto vid det datum som angespä kontoförteckningen. Prop.1979/80:9 141 överföringav betalning äger rum endast om full täckning för det aviserade beloppet finns.Skulle täckning för det aviserade beloppet vid ovan angiven tid inte finnas påanvisat konto upphör kontoavialet atl gälla. Förpersonförsäkring förfaller den del av helärig premie som belöper framtill huvudavialets årsförfallodag till betalning. För sakförsäkring upphörbolagels ansvarighet . Vad i huvudavtalen kan finnas angivet om attansvarigheten inte upphör förrän efter det bolaget givit påminnelse omförnyelsepremiens förfallodag äger ej tillämpning i fråga om månadspremier sombetalas från premiekontot. Ansvarighet enligt huvudavtalets bestämmelserinträder på nytt då försäkringstagaren betalar den del av helårig premie sombelöper fram till huvudavialets årsförfallodag, Konloavtal som sälundaupphört kan ånyo sättas i kraft genom att kontohavaren inom viss i avtaletangiven tid betalar del i gällande konloförteckning upptagna mänadsbeloppet påi avtalet angivet säu. Sker delta inträder på nytt bolagets ansvar för berördaförsäkringar, FRKhar i betänkandet endast pä några fö punkler beröri premiekontofrä-gan. Av vaddär sagts synes dock framgå att kommittén är positiv till att premiekontonskall kunna finnas även enligt det framlagda lagförslagel. mening torde lagförslaget inte utgöra någol direkt hinder motfortsatt existens för premiekonio men på vissa punkter medföra komplikationeroch fördyringar. Utövervad som sägs ovan under avsnittet om förnyelse av försäkring vill riksförbundeiframhålla följande. Enligt lagförslaget upphör ej försäkringsgivarensansvarighet för försäkring förrän uppsägning sketl och två veckor därefterförflutit, Detla innebär att så snart försäkringsbolaget erhållit besked om attautomatisk betalning av nägon anledning ej ägt rum måste bolaget verkställauppsägning av samtliga i kontoavialet ingående försäkringsavtal för vilka konsumentförsäkringslagenär tillämplig. Eftersom premiekontoav-talen kommeratt omfatta såvälförsäkringar för vilka konsumentförsäkringslagen är tillämplig som andraförsäkringar kommer rutinerna för premiekonto att kompliceras och sannoliktockså medföra ökade kostnader. En förutsättning för att premiekonlosystemetskall kunna fungera även med den föreslagna konsumentförsäkringslagensbestämmelser om premieavisering är att avisering för ske vid varie ipremiekontot ingående försäkrings årsförfallodag och då genom exempelvisangivande av att premie skall eriäggas med en tolftedel varie månad genompremiekonto enligt för detla gällande särskill avtal. Genomatt ansvaret, som är fallet, ej upphör utan kvarstårför samtliga i kontot ingående konsumentförsäkringar till dess tvä veckor fränuppsägningen förflutit innebär detta en större ekonomisk belastning påförsäkringsgivaren än som är fallet. Detta måste naturiigen iframtiden beakias vid bestämmande av kostnaderna för premiekonto ochkostnadsökningarna kan därför komma att ha en hämmande effekt på premiekontosysiemensvidare utveckling. Detta måste enligt riksförbundets mening vara negativt frånkonsumentsynpunkt då det med alll högre premiekostnader för den enskildekonsumenten måste vara av värde att till rimlig kostnad ha möjlighet utjämnautgifterna för sill försäkringsskydd. 1979/80:9 142 Nedsättningsreglerna(19-24 §§ KFL) Nedsättningav försäkringsersättning vid åsidosättande av biförpliktelse (6,5,7,8.1,19-24) Delhar varit en i och för sig vällovlig ambition hos kommittén alt söka förenkla FAL:sregler och göra dem mer lättöverskådliga för konsumenten. Mer ytligt sett harman lyckats genom att under en paragraf (20 S) sammanföra så skilda företeelsersom fareökning, säkerhetsföreskrifter av alla slag, räddningsplikl samlskyldigheter i samband med skadereglering samt genom alt utforma även reglernaom övriga biförpliktelser(upplysnings-plikten vid tecknande av försäkring (S19) och framkallande av försäkringsfallet (S 21)) enligt en i huvudsak enhefliggrundmodell. Djupare sen är resultatet inte lyckat. Vissa förpliktelser har,som framgår nedan, måst pressas in i ett för dem främmande mönster. Fråga är t.o. m. om resultatet verkligen blir en förenkling för konsumenterna.Påföljdsbestämmelserna har till följd av detta sammanförande måst göras säallmänna och obestämda att de ger ringa konkret upplysning. Kommittén ärmedveten om delta men räknar med alt erforderiiga differentieringar ochpreciseringar skall kunna göras i försäkringsvillkoren med ledning av motiven.Riksförbundet skall nedan återkomma härom och vill i detla sammanhang endastkonstatera att för konsumenten ingenting är vunnet från förenklingssynpunkl ensom kommitténs tanke om villkorspreciseringar kan realiseras. Fråga är om interegelsystemet i stället skulle bli mer snårigt och svårgenomträngligt. Härtillkommer, som nedan skall visas, den rättsosäkerhet och de tvister som blirofrånkomliga. Såvittgäller det materiella innehållet av reglerna om överträdelse av biförpliktelsergäller enligt FAL som princip att påföljder skall inträda omöverträdelsen har skett med uppsåt eller åtminstone med vårdslöshet.Påföljderna bestäms enligt objektiva regler (prorala- eller kausalitetsregeln).Förslaget vill ge ett utökat "slarvutrymme" ät försäkringstagaren/försäk-ringshavaren,dels genom att "ringa" oaktsamhet inte skall föranleda någrapåföljder och dels genom att påföljden skall bestämmas genom en skälighetsbedömningi det enskilda fallet (angående påföljderna se nedan). 1och för sig finns knappast anledning att opponera mot en särbehandling av ringai betydelsen av tveksam eller diskutabel vårdslöshet. Så sker ipraktisk skadehantering. Däremot kan man i hög grad tveka om värdel av attinföra begreppet i lagstiftningen. Frågan torde med förtroende även ifortsättningen kunna lämnas till den praktiska skaderegleringen. Vårdslöshetsbedömningenär i sig subtil nog. 1 fråga om försummelse atl iaktta föreskrifter (20 §)finner även kommittén sig kunna avslå från att införa begreppei ringa vårdslösheti lagtexten. Kommitténföreslär som nämnts en skälighetsbedömning i det enskilda fallet av rimligapåföljder. Bakom detta ligger tanken att "försäkringen bör i rimligutsträckning ge skydd även mot den egna oaktsamheten" (sid. 100). Dagenspåföljdsregler i FAL har till syfte att skapa en som man då ansåg rättvisavvägning mellan de skötsamma och de slarviga i eu kollekliv; den slarvige förta konsekvensema av sina försummelser enligt objektiva och Prop.1979/80:9 145 hänsynlill de syften som kan ha redovisais i kommitténs motiv och om de mä ha godkänisavvillkorsgranskande myndighet. Kommitténs metod harenligt riksförbundets meningdrag av rättslig nybildning av mycket tveksamt slag. Påföljdsreglerna blir i självaverkel en ny typ av generalklausuler, med stöd av vilka de lösningar som kanfinnas i villkoren kan åsidosättas i individuella fall. Med de starka inslag avindividuella, renl subjektiva moment i reglerna ("graden avvållande","behovet av ersättningen")blirdenna karaktäriydlig. Endomstol måste ha skyldighet att tillämpa tvingande lag, även om den kan hastörsta förståelse för alt lagstiftaren genom "den valda tekniken"försatt försäkringsbolagen i en svår situation. Uppenbart är att ju mindreav preciseringar man kan våga sig på i villkoren desto mer kommer konsumenternaatt vara beroende av de olika skadereglerarnas subjektiva syn på en rimligtillämpning av skälighetsreglerna i lagen. Delta är allvarligt, inte minstdärför att majoriteten av försäkringstagarna torde nöja sig med det besked deför av skaderegleraren. Å andra sidan: Ju längre preciseringarna i villkoren gärdesto mer ökar osäkerheten om villkoren är hållbara i de individuella fallen.Del kan sålunda konstateras att på del ena eller andra sättet skulle kommitténsförslag resultera i en besvärande rättsosäkerhet för såväl försäkringsbolagensom för konsumenterna och därmed ökat antal tvister med allt vad detta för medsig av irritation, kostnader och andra olägenheter. Man måste alltså ha fulllklart för sig atl befintliga tvistiösningsorgan - bolagsnämnder. och domstolar - kan få en oanad ökning av ärendemängdensom följd av osäkerhet om hur reglerna skall tillämpas i individuella fall. Beträffandereglernas utformning i övrigt vill riksförbundet särskilt betona alt"behovet av ersällning", en formulering som återfinns i såväl 19 och20 som 21 SS, inte kan fö påverka rätten till ersättning frän enskildförsäkringsgivare. Beträffande personförsäkring kan man jämföra med denallmänna försäkringen, där ersätiningsnormerna bygger på generella regleroavsett behov. hänvisar lill och instämmer i ledamölerna Schönmeyrsoch reservation på denna punkt. 1fråga om påföljder för förseelser mot upplysningsplikten när försäkring tecknasföreslår kommittén all nedsänning får ske "i den mån del är skäligt medhänsyn lill det verkliga förhållandets betydelse för försäkringsfallet elleromfattningen av skadan, graden av vållande, behovet av ersäuning ochomständigheterna i övrigi". Avsikten har varit att genom en sädan skälighetsbedömningkomma ifrån de "stränga resultat" som tillämpningen av en renodlad prorata- eller kausalitelsregel enligt kommittén medför. Riksförbundethar inledningsvis i delta avsnitt pekat pä att resultaten i praktiken ingalundaär så stränga som framgår av kommitténs redogörelse men också framhållit allfrågan om det är rimligl atl ge etl ökat "slarvutrymme" ytterst arenpolitisk avvägningsfråga. vill här endast ge några synpunkler påkommitténs utformning av den nya regeln och dess konsekvenser. Såvittriksförbundei kan förslå, bygger regeln på kausaliielsprincipen somhuvudprincip. Det är förvånande atl finna all kommittén lanserar en ny och förområdet helt främmande princip ulan ens en närmare moiivering. 10 RiksdagPn 1979/80. 1979/80:9 146 sådanhade desto mer varit befogad som den gällande pro rata-regeln som ovan framgåtthittills knappast utsatts för kritik i situationer aktuella i konsumenlförsäkringar.Såviii gäller förseelser mot upplysningsplikten har pro rata-regeln, bortsettfrån sjö- och transportförsäkring, en lång och läst tradition. Det skulle föraför långt att vidare utveckla skälen för detta. till Hellnersovan nämnda "Försäkringsrätt" (sid. 198-206).