prop · G3032 · 1979-12-31 00:00:00 — Dettidigare förbudel i 2 kap. 13 § TF, i dess lydelse före , motregler om prövningstillstånd har inte tagits upp i nu gällande 2 kap. TF. Ettskäl härtill har varit atl ärendena i och för sig inte är av sådan vikt all deframför andra fordrar sådan särbehandling att de högsta instansemaovill-koriigen bör vara skyldiga all ta upp dem till prövning (prop.1975/76:160 s. 198, 206). Mot den bakgrunden föreslogs i prop. 1977/78:38 omändringar i sekretesslagen m. m., liksom i promemorian, atl vanliga regler omprövningstillstånd skulle gälla. 1 sitt av godkända belänkande medanledning av propositionen ifrågasatte utskottet (KU 1977/78:19), med tanke påde då aktuella lagändringarnas provisoriska karaktär, värdet av att då införaen ordning som begränsade rällen att fullfölja talan lill regeringsrätten ochhögsta domstolen. För att inte föregripa remissbehandlingen av promemorieförslagetlill ny sekretesslag var utskottet angeläget all göra minsta möjliga ingrepp igällande lagstiftning på områdel. Mot bakgrund av den betydelse utskottettillmätte de högsta dömande instansernas sakkunskap i sekretessfrågor ansågutskottet del mest befogat all, i avvaktan på den nya lagstiftningen, tillåtafri fullföljd mol kammarrätts och hovrätts beslut i sekrelessärenden. Tillskillnad från promemorieförslagels bestämmelse innehåller således 40 b § SekrLreglerom atl prövningstillstånd inte behövs vid fullföljd av talan motkammarrätts och hovrätts beslut. Vid remissbehandlingen har bara etl fåtalinstanser yttrat sig särskilt i frågan. Dessa har föreslagit alt talan till dehögsta dömande instanserna skall vara fri och således inte beroende av altprövningstillstånd ges. En remissinstans betonar särskilt atl rådandeordning knappast kan ha haft någon betydelse för högsta domstolens ochregeringsrättens arbetsbörda. Enligt min mening kan detvara befogat att åtminstone i ett inledande skede behålla den nuvarandeordningen med fri fullföljd. Del är fråga om ell rättsområde som rymmer delvisganska komplicerade problem och den extra rätlelsemöjlighel en helt frifullföljd ger kan därför vara motiverad. Någon större måltillslrömning tror jaginte atl en sådan ordning kan leda liU. Jag förordar därför att någonfullföljdsbegränsning inte införs. Äveni övrigi anser jag att den reglering som 40 b § SekrL innehåller är lämplig.Den bör alltså utan ändring i sak överföras till den nya sekrelesslagen.Bestämmelserna i 7 § har utformats mot bakgrund av det anförda. Angåendede överväganden i övrigi som ligger till grund för beslämmelserna för jaghänvisa lill vad jag har anfört i prop. 1977/78:38. Prop.1979/80:2 Del A ,. 15 kap. 8 if 365 Paragrafenupptar regler om i vilken ordning tvist mellah myndigheter skall avgöras. Gällanderätt: regler saknas f n. Promemorieförslaget:13 kap. 9 § Författningsbestämmelserangående informationsutbytet mellan myndigheter saknas f n. i storutsträckning. Del är också ovanligt att det finns regler om vilka möjligheterlill överprövning som föreligger i fråga om myndighets vägran att lämna annanmyndighei begärd uppgift. När sådana regler saknas anses allmänt gälla att detslulliga avgörandet mellan statliga myndigheter ligger hos regeringen. Dennabefogenhet har setts som ell naturiigt utflöde av regeringens direkiivrätt somhögsta statsmyndighet gentemot underiydande organ. Avser tvist mellanmyndigheter handling inom kommunalförvaltningen anses frågan däremot intekunna föras under regeringens prövning i andra fall än då en kompetens förregeringen kan utläsas i författning (se JO:s ämbelsberättelse 1974 s. 421). Promemorieförslagetinnebär alt två skilda instansordningar inrättas. Såvitt gäller tvist mellanstatliga myndigheter föreskrivs all lalan skall föras genom besvär hosregeringen. För övriga fall innebär förslaget atl lalan får föras genom besvärenligt samma regler som gäller för enskild. Promemorieförslagethar i allmänhet godtagits eller lämnais utan erinran vid remissbehandlingen.Några remissinstanser har dock förordat att också tvister mellan statligamyndigheter skall lösas av domslol. Ett par remissinstanser anser att tvistermellan statliga myndigheter bör lösas genom aii de hänskjuts till ellerunderställs regeringens prövning i stället för an myndighet anför besvär hosregeringen. Alllösa tvister mellan statliga myndigheter i frågor som det här gäller kan iblandinnebära alt en svår och känslig avvägning måste ske. Vid denna avvägningträder mera sällan de rent rättsliga aspekterna i förgrunden. Vidare måstebeaktas att promemorieförslaget i denna del ganska nära ansluter till gällandeordning. Främst av dessa skäl är jag inte beredd att gå ifrånpromemorieförslaget på denna punkt. Några bärande skäl mot att tillämpa ettbesvärsförfarande också i förhållandet myndigheter emellan kan jag inte finna. Förslagetinnebär alltså att tvister mellan statliga myndigheter får slitas av regeringenoch att andra tvister mellan myndigheter, t. ex. sådana där endera eller bådamyndigheterna är kommunala, går till domslol. Bestämmelser av denna innebördhar tagils in i paragrafens första stycke. Med myndighet avses liksom i övrigti denna lag endast svensk myndighet. I andra stycket görs undanlag för beslutav , regeringen, högsta domstolen och regeringsrällen. Mot beslul avdessa myndigheter finns alltså ingen talerält. Prop.1979/80:2 Del A 16 kap. 366 Aviredje styckel framgår alt avvikande bestämmelser i lag eller förordning gällerframför föreskrifterna i denna paragraf Som exempel på sådana bestämmelser kannämnas 46 § taxeringslagen. 1övrigi får jag beträffande innebörden av denna paragraf hänvisa lill vad somhar anförts i anslutning lill 7 §. Om ansvar på tryckfrihetsförordningens område för brott mot tystnadsplikt GäUanderäu: lagen (1977:1035) om ansvar på tryckfrihetsförordningens område för brottmot tystnadsplikt Promemorieförslaget:14 kap. 1-3 §§ Somframgår av den allmänna motiveringen anges i delta kapilel vilkatystnadsplikter som har företräde framför principen om meddelarfrihet. Kapitletulgör med andra ord den särskilda lag, lill vilken 7 kap. 3 § första Slyckel 3och 5 § 3 TF hänvisar. Kapitletsrubrik har sin förebild i rubriken lill den lag som f n. anger vilkatystnadsplikter som bryter igenom meddelarfriheten. Ikapitlet finns bara en paragraf Den motsvarar i huvudsak 14 kap. 2 och 3 §§promemorieförslaget. Ifråga om de allmänna överväganden som ligger lill grund för beslämmelserna fårjag hänvisa lill den allmänna motiveringen (avsnitt 4.6). Närdet gäller vilka undantag som har gjorts från meddelarfriheten i fråga om dennya sekretesslagens bestämmelser ansluler departementsförslagel i sak nära lillpromemorieförslaget som i sin tur ligger näraTK:s förslag. Såväl mellan TK:sförslag och promemorieförslaget som mellan promemorieförslaget ochdepartementsförslagel finns emellertid avvikelser, som delvis går iinskränkande och delvis i utvidgande riktning. De undanlag från meddelarfrihetensom har gjorts i departementsförslagel behandlas i det följande särskilt underparagrafens olika punkter. Ifråga om en del andra bestämmelser i sekrelesslagen har underremissbehandlingen förslag väckis om alt även de skall ha företräde framförmeddelarfriheten. I en del fall, motsvarigheterna lill 6 kap. 1-6 §§, 7 kap.7och 8§§, 8 kap. 2 och 10§§, 9 kap. 12 § andra stycket samt 12 kap. 6§ departementsförslagel,föreslås i promemorian all meddelarfrihet skall gälla, medan en eller fleraremissinstanser förordar atl undanlag görs. Tillräckliga skäl atl gå ifrånpromemorieförslaget på dessa punkter har inte ansetts föreligga. På några avpunkterna innebär departementsförslaget här en viss utvidgning avmeddelarfriheten jämfört med gällande ordning och på några all gällande ordningbehålls. 1en del andra fall föreslås i promemorian att tystnadsplikten skall ha företrädeframför meddelarfriheten. Detta gäller motsvarigheterna till 7 kap. Prop.1979/80:2 Del A 16 kap. I ii 367 10och 13 §§, 8 kap. 1 och 11 §§ saml 10 kap. 1 § departementsförslagel. 1 dessafall innebär departementsförslagel i huvudsak alt gällande ordning får beslå.Skälen för all begränsa meddelarfriheten har inie ansetts tillräckligt starka. Punkt1 samt punkt 3 såvitt gäller 2 kap. 1 § sekretesslagen Enligt10 kap. 7 § tredje stycket RF kan ordföranden i uirikesnämnden besluta omovillkorlig tystnadsplikl för nämndens ledamöler och för dem som i övrigt ärknutna till nämnden. I 2 kap. 4 § RO finns en bestämmelse om tystnadsplikl ifråga om vad som har förekommit vid kammarsammaniräde inom stängda dörrar. 15 § RO finns en regel om tystnadsplikt i vissa fall för ledamöter,suppleanter och Oänsieman i utskott. Om man bortser från dessa bestämmelserföreligger f n. meddelarfrihet på hela det område som avser riketsmellanfolkliga förbindelser. Övriga tystnadspliktsregler på området återfinnsnämligen samtliga i regeringsförfattningar. EnligtTK:s förslag skulle meddelarfrihet inte gälla i de fall då röjande medfördefara för rikets säkerhel eller för annan allvariig skada för riket. TK föresloghärutöver att sådan ovillkoriig tystnadsplikt som avses i 10 kap. 7 § iredjestycket RF generellt skulle undantas från meddelarfriheten. inte tillräckliga skäl föreligga att föra fram molsvarande förslag ifråga om tystnadsplikt enligt 2 kap. 4 § eller 4 kap. 15 § RO. Enligt kommitténerbjöd i sislnämnda fall den i 7 kap. 3 § TF fastslagna möjligheten all väckaåtal på grund av vissa meddelanden som utgjorde brott mot rikels säkerhel etltillräckligt skydd. Ianslutning lill förordas i promemorian all sekreiessen enligt 3 kap. 1 § promemorieförslaget skall haföreträde framför meddelarfriheten såvitt det kan antas atl röjande av enuppgift skulle medföra fara för rikels säkerhet eller för annan allvariig skadaför landet. Också TK:s ställningstagande såvitt gäller beslämmelserna i 10kap. 7 § iredje stycket RF och i 2 kap. 4 § och 4 kap. 15 § RO bör enligtpromemorian godtas. Meddelarfriheten föreslås sålunda genombrytas av denförstnämnda beslämmelsen men inte av de övriga. Promemorieförslagethar i del stora hela lämnais ulan erinran under remissbehandlingen. Också jaganser all del i huvudsak bör godtas. ulgör det en rimligkompromiss mellan de motstående intressen som gör sig gällande här. Visseriigenhar invändningar rests mot lösningen alt avgränsa det område där meddelarfrihetinte föreligger med hjälp av etl skaderekvisii. Något bättre alternativ synesemellertid inte finnas. Iett avseende vill jag förorda en avvikelse från promemorieförslaget. 1 likhetmed JK anserjag nämligen atl det inte finns tillräcklig anledning alt Prop.1979/80:2 Dei A 16 kap. 1 § 368 låtatystnadsplikterna enligt 2 kap. 4 § och 4 kap. 15 § RO helt fö vika förmeddelarfriheten. Enligt gällande rätl råder undanlag från meddelarfriheten ifråga om dessa tystnadsplikter. Därför bör undantag från meddelarfriheten görasi departementsförslagel i fråga om dessa två tystnadsplikter såvitt avseruppgift vars röjande kan antas sätta rikets säkerhel i fara eller annars skadalandet allvariigt. Punkt 1 och punkt 3 iberörd del har ulformals från dessa utgångspunkter. När det gällertillämpningen av det skaderekvisii som föreslås vill jag framhålla attuttrycket fara för rikets säkerhet redan förekommer på olika ställen i BrB. Delanvänds vidare i den i 2 kap. 2 § departementsförslagel intagna bestämmelsen omförsvarssekreiess. Dess innebörd får lill följd härav anses ganska välklariagd. Härtill kommer att del endast i undantagsfall kan hävdas att etlbrott mot den föreslagna utrikessekretessen verkligen medför fara för riketssäkerhet. Om sådan fara skulle föreligga bör å andra sidan meddelarfrihetalltid vara utesluten. Vid tillämpningen av det andra skaderekvisilet,"annars skada landet allvariigt", bör den allmänna grundsatsen attpresumtionen är för meddelarfrihet vara vägledande. Denna frihet bör därför ansesupphöra bara i de fall, då röjande kan medföra särskill allvariiga effekter.Som exempel kan nämnas alt del uppstår risk atl riket hamnar i underiäge vid enför rikels förhållanden betydelsefull förhandling eller risk för en påtagligförsämring av rikets relationer med en stat, med vilken riket i övrigt harbetydelsefulla förbindelser. Idenna del överensstämmer departementsförslagel med gällande räti(l § 1 lagen omansvar på tryckfrihetsförordningens område förbrott mot tystnadsplikt). Ipunkt 3 anges genom hänvisningar lill en rad sekretessbestämmelser i lagenvilka tystnadsplikter i denna som har företräde framför meddelarfriheten.Undantag från meddelarfriheten gäller även i de fall sekretessen till följd avreglerna om överföring av sekretess har följt en uppgift från en myndighei annan (utom belräffande 3 kap. 1 §). Belräffandemeddelarfriheten i fråga om utrikessekretessen kan hänvisas till vad som haranförts under punkt 1. Degrundläggande beslämmelserna om tystnadsplikt på försvarsområdet är f n.slraffl)estämmelserna om spioneri, grovt spioneri, obehörig befallning medhemlig uppgift, grov obehörig befattning med hemlig uppgift och Prop.1979/80:2 Del A .16 kap. 1 § 369 vårdslöshetmed hemlig uppgift i 19 kap. 5-9 §§ BrB. Härtill kommer ell anlal regler medganska begränsad räckvidd i olika specialförfattningar, bl. a. förfogandelagen(1978:262), ransoneringslagen (1978:268), civilförsvarslagen (1960:74) ochkrigshandelslagen (1964:19). Medsådan hemlig uppgift som avses i 19 kap. 7 § BrB förslås först och främstuppgift i allmän handling som är hemlig av hänsyn till försvarsintressen. Härföreligger alltså en direkt koppling mellan handlingssekreless ochtystnadsplikt. Också andra uppgifter av betydelse för landets säkerhetomfattas. På denna punkt kan hänvisas till kungörelsen (1966:273) omsäkerhetsskydd vid statsmyndigheterna (ändrad senast 1977:437) och de allmännaföreskrifter om tillämpningen av denna kungörelse som har fastställts avrikspolisstyrelsen och överbefälhavaren (1970). Delkan hävdas att de nämnda beslämmelserna i BrB - och kanske särskilt 19kap. 7 och 9 §§ - har ett så vidsträckt tillämpningsområde alllystnadspliklsreglerna i olika specialförfattningar i stort sett saknar självständigbetydelse. Enligt7 kap, 3 § försia slyckel 1 TF föreligger inte meddelarfrihet i fråga ommeddelanden som innebär all någon gör sig skyldig lill spioneri, grovt spionerieller grov obehörig befallning med hemlig uppgift eller försök, förberedelseeller stämpling lill sådant brott. Detla gäller oavsett vem som lämnarmeddelandet. I fråga om offentliga funktionärer är meddelarfriheten påförsvarsområdet begränsad ytteriigare. Straffbestämmelsen i 19 kap. 7 § BrB(normalfallet av obehörig befattning med hemlig uppgift) anses nämligen varasådan i lag inlagen regel om tystnadsplikt för offentliga funktionärer sombryter igenom meddelarfriheten. Med hänsyn lill vad som har sagts omtillämpningsområdet för 19 kap. 7 § innebär detta att offentliga funktionärer ipraktiken saknar meddelarfrihet på försvarsområdet (om man bortser frånoaktsamhelsbrotlen). TK:sförslag lill regler om meddelarfrihet på försvarsområdet för offentligafunktionärer anslöt nära till gällande rätl. Den gmndläggande lystnadspliktsregelnsom föreslogs och som i stort sett skulle bevara den nuvarande tystnadspliktenpå områdel skulle nämligen i princip gälla också gentemot massmedierna. Ipromemorian föreslås all sekretesslagen inte skall innehålla någon särskildregel som begränsar meddelarfriheten på försvarssekrelessens område.Ställningstagandet innebäratt sådana meddelanden lill massmedierna som avses i7 kap. 3 § försia stycket 1 TF kommer all medföra straffansvar, däremol inteuppgiftslämnande som är slrafft)art enligt 19 kap. 7 § BrB. Promemorieförslagethar i denna delen utsatts för kritik under remissbehandlingen. Kritiken går ulpå att förslagel medför för myckel meddelarfrihet. Föregendel vill jag erinra om all den allmänna regel om försvarssekreiess somåterfinns i 2 kap, 2 § departementsförslaget i stort sett ansluler till del Prop.1979/80:2 Del A 16 kap. 1 § 370 gällanderättsläget på områdel. Frågan är om denna sekreiess - också i nära anslutninglill gällande rätt - i sin helhet skall genombryta meddelarfriheten såvittgäller uppsätliga sekrelessbrott eller om meddelarfrihet skall föreligga inomnågon del av det sekretessbelagda området. Den del som har aktualiserats genompromemorieförslaget är uppgiftslämnande som är brottsligt som normalfallet avobehörig befallning med hemlig uppgift (19 kap, 7 § BrB), Det ifrågasattaområdet för meddelarfrihet får anses tämligen begränsat. Enligt 19 kap, 8§ BrBskall nämligen vid bedömningen av humvida brott av förevarande slag är grovtsärskilt beaktas om den brottslige röjde vad som på gmnd av allmän Qänstbetroils honom. Somframgår av vad jag har anfört i del föregående förordar jag viss meddelarfrihetsåvitt gäller utrikessekretessen. Förberedelserna för rikets försvar är en likaviktig del av vår säkerhetspolitik som sättet all sköta våra internationellaförbindelser. Intresset av allmän insyn är därför detsamma på båda dessaområden. Del är svårt all hävda all det ena områdel generellt är mera känsligtför publiciletsskador än del andra, Mol bakgrund härav anser jag alt ocksåvissa meddelanden som faller in under beslämmelsen om obehörig befattning medhemlig uppgift kan länkas vara av så stort värde för den allmänna debatten attde framstår som försvarliga. Detta gäller särskilt när meddelandet lämnas av enoffentlig funktionär, eftersom en sådan normalt kan antas ha större möjligheterall göra lämpliga avvägningar mellan sekretess- och offenllighelsinlressena änen utomstående. Jag delar således uppfattningen i promemorian om alt ett visstutrymme för meddelarfrihet bör finnas på försvarssekrelessens område. Jag villdärför förorda den sakliga lösning som promemorieförslaget innebär. Närdet gäller den laglekniska utformningen förordar jag emellertid en annanlösning. Syftet med uppräkningen av de tystnadsplikter som har företrädeframför meddelarfriheten är all de offentliga funktionärerna lätt skall kunnaavgöra om meddelarfrihet föreligger eller inte, Promemorieförslaget kan lättföranleda den missuppfattningen atl meddelarfrihet råder över hela områdelsåvitt gäller försvarssekrelessen. Med hänsyn härtill har idepartementsförslaget 2 kap, 2 § sekrelesslagen tagits med i uppräkningen avmeddelarfrihelsbrylande tystnadsplikter med den begränsningen alt undanlagetfrån meddelarfriheten gäller röjande av uppgift vilket innefattar brott somanges i 7 kap, 3 § första stycket 1 TF, I fråga om rällen atl själv publicerauppgifter görs en molsvarande begränsning till brott som avses i 7 kap, 5 § 1TF, Omnämnandet av 2 kap, 2 § sekretesslagen får ses som en upplysning om vadsom ändå gäller. Allmeddelarfriheten på försvarsområdet är begränsad såvitt angår 2 kap, 4 § och 4kap, 15 § RO framgår av punkt 1, Prop.1979/80:2 Del A 16 kap. I § 371 Ifråga om sekretessen belräffande den centrala finanspolitiken m. m.överensstämmer departementsförslagel med gällande rätt, ochpromemorieförslaget. Tillräcklig anledning alt göra undanlag också för uppgifthos riksgäldskonloret, någol som förordals under remissbehandlingen, har inteansetts föreligga. F.n. torde meddelarfrihet gälla för uppgifter om polisens åtgärder ibrottsbekämpande syfle m.m. med undanlag för den tystnadsplikt angående beslulom kvarhållande av poslförsändelser m. m. som följer av 27 kap. 9 § RB. Ipromemorieförslaget görs undanlag från meddelarfriheten i etl begränsathänseende. Sekretessbelagd uppgift om telefonavlyssning på grund av beslut avdomstol, undersökningsledare eller åklagare för inte lämnas ut lill massmediernaeller publiceras av någon som är bunden av 6 kap. 1 § promemorieförslaget.Under remissbehandlingen har förslagel i regel godtagils. I några yttrandenhar dock ifrågasatts om inte undantag från meddelarfriheten bör göras också ivissa andra fall. För egen del är jag inte beredd atl förorda några nyainskränkningar i meddelarfriheten på området. Departementsförslagelöverensstämmer därför med promemorieförslaget, bortsett från atl del i likhetmed gällande rätt innebär att inte heller uppgift om postkontroll och liknandefår lämnas för publicering. Promemoriansförslag, all de tystnadsplikter som rör säkerhels- och bevakningsålgärder m. m.skall genombryta meddelarfriheten, har inte mött några invändningar underremissbehandlingen. Departementsförslaget innebär ingen avvikelse härifrån. Huvuddelenav tystnadsplikterna inom hälso- och sjukvården och inom socialvården är i dagföreskrivna i lag Ofr hänvisningen lill bilaga 5 i specialmoliveringen till 7kap, 1-6 §§), De är alltså i slor utsträckning undantagna från meddelarfrihetensåvitt gäller offentliga funktionärer, TKföreslog att man på sjuk- och socialvårdsområdena skulle skilja mellan treolika tyslnadspliktsfall: förtroendefall, myndighelsutövningsfall och mellanfall.Endast fortroendesekretessen borde enligt TK bryta igenom meddelarskyddet.Huvuddelen av de remissinstanser som yttrade sig i frågan var starkt kritiskamol den av TK föreslagna utvidgningen av meddelarfriheten. Allmänt framhöllsall myckel ömtåliga uppgifter om enskildas Prop.1979/80:2 Del A 16 kap. I 372 förhållandenkunde förekomma inom sjuk- och socialvården också utanför de renaförtroendesilualionerna. Enligtpromemorian bör undantag från meddelarfriheten gälla på sjuk- och socialvårdsområdenautom såvitt gäller uppgifter i ärenden om frihetsberövande. Avde remissinstanser som särskilt ullalar sig angående frågan om meddelarfrihetinom sjuk- och socialvårdsområdena förordar flertalet längre gående undanlagfrån meddelarfriheten än vad som föreslås i promemorian. Bl, a,regeringsrätten, och anser att sekretessen påområdena utan begränsning bör genombryta meddelarfriheten. Också JK ullalar sigför mindre meddelarfrihet på områdena men har uppfattningen all det bör finnasvissa möjligheter alt lämna uppgifter till massmedierna angåendetvångsåtgärder, A andra sidan tillstyrker hovrätten för , medan önskar större meddelarfrihetpå sjuk- och socialvårdsområdena än enligt promemorian. Föregen del vill jag framhålla att det på båda de nu berörda områdena kanförekomma fall av för den enskilde mycket ingripande myndighetsutövning. Jagsyftar på de fall då den enskilde kan tas om hand tvångsvis. Del är uppenbartall det här föreligger ett myckel starkt behov av allmän insyn, Mol det ståremellertid ett mycket starkt behov av skydd för den enskildes integritet. Ipromemorian har insynsinlressel vid ärenden om frihelsberövanden fått ta överönskemålet om ett absolut inlegriletsskydd. I övrigi skall däremolmeddelarfrihet inte gälla. Enligtmin mening bör del inte komma i fråga alt införa meddelarfrihet i störreutsträckning än vad som förordas i promemorian. Frågan är i stället om delfinns tillräckliga skäl all genomföra promemorieförslaget i förevarande del,helt eller delvis. Jaghar i och för sig mycket stor förståelse för de skäl som har anförts för denföreslagna meddelarfriheten. Vissa möjligheter lill insyn skulle emellertidkomma att föreligga även utan meddelarfrihet. Sålunda förordar jag på bådehälso- och sjukvårdens och på sociahjänstens områden en huvudregel som innebäralt sekreiess skall gälla om det inte slår klart atl uppgift kan lämnas ulanalt den enskilde lider men. Redan häri ligger en viss, om än begränsadinsynsmöjlighet. På båda områdena skall vidare gälla all beslul i ärendenangående frihetsberövande skall vara offentliga och att utlämnande medförbehåll skall kunna komma i fråga. Detta ger också vissa möjligheter tillinsyn. Ensvårighet om man vill införa meddelarfrihet i den omfattning som föreslås ipromemorian är all avgöra vilka uppgifter angående den enskilde som ärhänföriiga till etl ärende om frihetsberövande. I detta hänseende synes manvara hänvisad lill en allmänt hållen regel av den typ som föreslås ipromemorian. En sådan regel skulle sannolikt vara svår all tillämpa. Prop.1979/80:2 Del A 16 kap. I § 373 skullekunna leda till all de offentliga funktionärerna för säkerhels skull avslårfrån att lämna meddelanden lill massmediema. 1 så fall skulle värdet av deninförda meddelarfriheten bli begränsat.