prop · G303103 · 1979-12-31 00:00:00 — Denna lid skall motsvara den lid som vidfrigivningen återstår av straffet, dock lägst etl och högsl . Förslagelinnebär vidare bl.a. all ell nyll inslilul-verkställighet ulom anstalt- införs.Vid sådan verkställighet skall den dömde stå under övervakning. Vid den gemensamma remissbehandlingen av BRÅ-gruppensrapport och ungdomsfängelseulredningens belänkande har förslagen i denna delfåll ell blandat mottagande. I många remissyttranden ges ullryck föruppfatlningen atl de nuvarande reglerna om villkorlig frigivning och rådandepraxis på området inle är tillfredsställande. En majoritet av remissinstansernaanser dock alt institutet bör behållas i någon form. De flesla inslanser somgår in på frågan ställer sig emellertid tveksamma lill BRÅ-gruppens förslagtill ändringar. Även ungdomsfängelseulredningens förslag i denna del harmottagits med belydande Iveksamhel. För egen del kan jag ansluta mig lill uppfattningen altdel nuvarande sysiemel med villkorlig frigivning, sådanl det har ulvecklal sigi praxis, inle går frill från kritik. Det kan hävdas att regelsystemet medföratt även fängelsepåföljden lill en del blir tidsobeslämd. I linje medönskemålel all avskaffa de tidsobestämda påföljderna skulle då ligga all dennaolägenhet i möjlig män undanröjs, antingen genom ändringar i regelsystemeteller också genom all hela institutet upphävs. Häremot måste emellertid vägasen rad andra faktorer, bl.a. atl en viss flexibilitet i fråga om strafftidenslängd kan underlätta frivärdsarbetet. Vidare måste uppmärksammas del behov somkan föreligga av att den som har avtjänat siraff i kriminalvärdsanstall underden försia tiden efler frigivningen erbjuds slöd och hjälp från samhällets sidaoch vid behov kan underkastas viss kontroll. Med hänsyn till de skiftande meningar som har kommii lilluttryck i de olika frågor rörande villkorlig frigivning som har aktualiseratsförordar jag att kommittén får till uppgift att göra en förutsättningslösundersökning av verkningarna av de nuvarande bestämmelserna och av de effeklersom kan beräknas uppkomma vid olika länkbara ändringar i regelsystemet. Pågrundval av en sådan undersökning bör kommiitén göra en avvägning mellanfördelar och nackdelar i skilda alternativ samt föreslä ändamålsenligalösningar. I uppdragel bör sålunda även ingå att pröva frågan om denvillkoriiga frigivningen över huvud tagel bör behållas. Oavsell vilkenprinciplösning som väljs framstår del som angelägel all denna i all möjligutsträckning regleras i lag och alltså inte ger utrymme för en alltförskiftande praxis i lillämpningen. Det är självfallel angelägel att en reform på della områdeinle leder till en genomsnittlig höjning av de faktiska strafftiderna. F.n. ärdel myckel vanligt DelllJu:6 Skr 1979/80:103 44 all domstolarna dömer ut det lägsta fängelsestraff som ärmedgivet enligt straffskalan för det akluella brottet. 1 synnerhet gäller dellanär slraffminimum är högt. Till följd av reglerna om villkorlig frigivningbehöver den dömde inte avtjäna hela straffet i kriminalvårdsanstalt. Varjelösning som innebär att villkorlig frigivning avskaffas eller kraftigtbegränsas kommer sålunda vid oförändrade slraffskalor att leda lill väsenlliglökade fakiiska slrafftider. slanna för en sådan lösning är detdärför nödvändigt att även förslag till ändring av slraffskalorna läggs fram.Della kan ske antingen på grundval även allmän översyn av skalorna-en fråga somjag återkommer lill - eller också genom provisoriska regler i avbidan påresuhatel av en sådan översyn. För all en höjning av slraffliderna skall kunnaundvikas är del emellerlid även nödvändigt alt domslolarnas slraffmälninganpassas lill ell ändral regelsyslem. särskili om della skulle innebära attvillkorlig frigivning inle längre blir möjlig. Kommillén bör i sä fall övervägaom direkliv lill domstolarna om ändrad straffmätning bör ges genom särskildalagbestämmelser. Prövningen av frägor om villkorlig frigivning är f.n. enhuvuduppgift för övervakningsnämnderna och kriminalvårdsnämnden. Om man övergårlill en ordning som innebär all institutet överges eller att villkorligfrigivning sker enligt fasla bestämmelser som i regel inte medger någonprövning i det särskilda fallet, får delta därför även organisaloriskakonsekvenser. Jag återkommer lill denna fråga. Kommillén bör även i sitt arbete med frågorna omvillkorlig frigivning följa reformarbetet i de övriga nordiska länderna i syflealt nå fram lill nordisk rättslikhet i den mån det är möjligt. Det är docklänkbart atl någon fullsländig rättslikhet mellan de nordiska länderna på dellaområde f.n. inle går all uppnå. Trols all reformplaner efler samma linjer somdem jag har angivit föreligger i våra grannländer, kan nämligenförutsättningarna för all genomföra mer eller mindre långtgående förändringarvariera frän del ena landel lill det andra. bör i så fall inle ses somelt avgörande hinder. Inom ramen för det fortlöpande nordiska samarbetet påstraffrättens område har alltid etl uirymme lämnals ål varje land alt beslutaom reformer vilkas utfall de andra länderna har kunnat avvakta innan man harbestämt sig för all följa samma väg. (Ju 1976:04) har enligi dedirekliv och tilläggsdirektiv som har meddelals lill uppgifl allförutsäuningslösl pröva frågan om slraffvärdegränser och siraffbarhelsgradervad gäller förmögen-helsbrollen. I BRÅ-rapporlen förordas en mera allmänöversyn av straffskalorna i syfte all undersöka om frihetsstraffens nuvarandetillämpningsområde är lämpligt avvägt. Jag kan liksom flera remissinslanseransluta mig till detla förslag och anser, som jag redan har antytt, att ävendenna uppgift bör anförtros ål kommillén. De gällande reglerna om minimistraffoch maximistraff för skilda gärningargår i en del fall lillbaka på lidigarebestämmelser av myckel gammalt datum. Regelsysiemel har emellerlid byggis päefter hand, varvid olika synpunkier kan ha varil vägledande vid skildalillfällen. Del finns redan mol den bakgrunden anledning atl se efler omstraffskalorna är anpassade lill de värderingar som råder i dagens samhälle.Häriill kommer atl ändringar i straffskalorna enligt vad som har sagts kanbli nödvändiga beroende på vilken lösning som föreslås beträffande villkorligfrigivning. Även en sänkning av allmänna straffminimum kan komma atl påverkavissa straffskalor. En genomgång av alla straffbestämmelser med fängelse iskalan skulle 45 Kommittéer:Justitiedepartementet Del II Ju:6 emellerlid bli en alltför omfattande uppgifl. Kommitlcnbör begränsa sin översyn lill all i första hand avse de slraflteslämmelser somi prakliken leder lill de flesta frihetsstraffen. De bestämmelser som omfattasav förmögen-helsbrollsulredningens uppdrag bör därvid inle tas upp i annal fallän om kommitténs ställningslagande i fråga om villkorlig frigivning föranledergenerella ändringar som även berör dessa bestämmelser. Den organiserade och den ekonomiska brollslighelen hargelt upphov till mycket allvarliga problem och lillhör enligt en allmänl omfattadmening den kriminalitet som bör ges hög prioritet i den brollsbekämpandeverksamhelen. Belydande insatser har under de senasle åren också gjorls när delgäller all bekämpa sådan brottslighet. Dessa insalser kan behöva stödjas avändringar i de straffvärden som kommer till utiryck i BrB och i andraförfallningar. Denna fråga bör uppmärksammas särskilt av kommillén. Bl.a. förundvikande av dubbelarbete har kommillén i den delen anledning all söka samrådmed BRÅ;s slyrgrupp för översyn av lagstiftningen mot den aktuellabrottsligheten (se prop. 1978/79:100 bil. 5 s. 24) och medförmögenhelsbrottsutredningen. Kommittén bör vara oförhindrad all. vid sidan av förslaglill ändringar i gällande straffbestämmelser, lägga fram rekommendationer tillstatsmakterna om efler vilka principer slraffskalor bör vara utformade iframlida lagsliftning. Detta gäller inle minsl specialslraffrällen. inie ulan vidare givet atl man även i forlsållningen bör använda som lägsla slraffmaximum i fall då det bedöms som nödvändigt allinföra nya straffbestämmelser med fängelse i skalan. En näraliggande fråga som har lagils upp bl.a. iBRÄ-rapporten är om del vid sidan av straffskalorna för de särskilda brottenkan vara av värde all införa allmänna regler för påföljdsval och slraffmälningi BrB. F.n. finns i delta hänseende endasl en beslämmelse (1 kap. 7 § BrB) somanger all domstolen vid val av påföljd skall, med iakttagande av vad som krävsför all upprätthålla allmän laglydnad, fästa särskilt avseende vid attpåföljden skall vara ägnad all främja den dömdes anpassning i samhällel.BRÅ-gruppen anser all denna föreskrift bör ersättas med mera preciseradeslraffmätningsregler. Enligt gruppen skulle detla bl.a. vara ägnat all främjalikformighet och förutsebarhet vid tillämpningen. Regler av sådanl innehållfinns i vissa främmande länders lagstiftning, l.ex. i den finska strafflagen (6kap. 1-4 §§). BRÅ-gruppens förslag i denna del har i allmänhet lämnatsulan kommentarer vid remissbehandlingen. Delta torde hänga samman medsvårigheterna all ulan underlag i form av ell utarbetat förslag bedöma behoveloch värdel av beslämmelser av del slag som åsyftas. Jag anser därför attfrågan bör studeras närmare av kommittén. Kommiitén bör pröva om det skulle innebärafördelar all införa allmänna regler av nu akluelll slag om påföljdsval ochslraffmälning i BrB och i så fall föreslå lämplig lydelse. En särskild frågasom kommillén därvid inte kan undgå all komma in på är om de principer förbedömning av brottspåföljdernas inbördes stränghet som har kommit lill ullrycki skilda beslämmelser i BrB och är ändamålsenliga. En grundläggande förutsätlning för en framgångsrikkriminalpolitik är atl strafflagstiftningen och dess tillämpning omfattas avförtroende från medborgarnas sida. 1 linje härmed har intresset av atl ökamedborgarnas insyn och inflylande i rättsväsendets olika organ betonats alltmerunder senare lid. Elt uttryck härför är lagstiftning om medverkan avnämndemän i hovrätt DellIJu:6 Skr 1979/80:103 46 bl.a. vid handläggningen av vissa brottmål (prop.1975/76:153, JuU 1975/76:44, rskr 1975/76:396). I betänkandet (SOU 1979:6)Polisen har polisutredning förordat etl väsenlligl förstärktförtroendemannainflytan-de över polisväsendel, särskilt på lokal och regionalnivå. Inom kriminalvårdens område finnsförlroendemannainflytande representerat på central niv;°i genom de sexledamöier i som regeringen ulser särskilt enligt 6 §instruktionen (1974:555) för kriminalvårdsverkel. Även i de cenirala niimndernafinns elt lekmannainslag. Den regionala organisationen av kriminalvården innebär alllokalanslalier, allmänna häkten och skyddskonsulentdistrikl har fördelats på 13geografiska regioner. Var och en av dem omfaltar i allmänhet elt eller fleralän. I varje kriminalvårdsregion haren kriminalvårdsdirektör ledningen ochansvarei för verksamhelen under kriminalvårdsslyrelsen. Någonföriroendemannastyrelse finns inle på denna nivå. Inle heller finns någon sådanstyrelse vid riksanstalterna, som inle ingår i den regionala organisalionenulan lyder direkt under , Pä lokal nivå finns 48 övervakningsnämnder. Sådan nämndbeslår i allmänhel av en domare som ordförande och fyra lekmän. Ordförandenförordnas av regeringen. Övriga ledamöier ulses av . De bör haerfarenhet beiräffande ungdomsvård eller arbelsförmedling eller eljest iallmänna värv. Nämndernas verksamhetsområden överensslämmer i regel medskyddskonsulenidislriklens. prövar vissa ärenden enligi BrB ochKvaL, l.ex, frågor om villkorlig frigivning, olika ingripanden motfrivårdsklienlelel saml frigivningspermission. Vid sidan av sin befogenhet altbesluta i enskilda fall skall övervakningsnämnd enligt 26 kap. 12 § BrB handhaövervakningen, dvs. 1 denna ledningsfunktion ligger delsell ansvar för att övervakningen sker på ell ändamålsenligt sätl, dels enbefogenhet alt ge skyddskonsulenlerna anvisningar och direkliv för frivärdsarbetet.För anstallsbehandlingens ulformning har nämnden däremoi inget direkl ansvar.Del åligger dock nämnd atl genom besök i kriminalvårdsanstalterna inomverksamhetsområdet skaffa sig kännedom om förhållandena i anslallerna ochdärvid bereda de inlagna lillfälle till samlal med nämnden eller mednämndledamot. Det är särskilt föreskrivet att övervakningsnämnd äger göraframställning lill om intagnas behandling ellerförhållanden i övrigt i anstalt. Uiöver vad som följer av del anförda har inomanslaltsseklorn vissa speciella områden öppnats för lekmannamedverkan genom allsärskilda nämnder har inräiials för l.ex. andlig vård och idrollsverksamhel.Inom frivården kan ell lekmannainflytande sägas vara representerat genomövervakarna. Dessas insalser rör dock endasl enskilda klienlärenden, inlekriminalvårdsverksamheten i stort. Undersenare år har frågan om medborgarinflylandet på lokaloch regional nivå inom kriminalvården fåll aklualilel i olika sammanhang. I betänkandet (SOU 1975:16) Kriminalvårdens nämnder harövervakningsnämndutredningen bl.a. föreslagit att de lokala nämnderna skalltilläggas elt Ökat ansvar när del gäller prövningen av enskilda ärenden enligtBrB och KvaL. Förslagel inhebär emellerlid samiidigi atl lokal nämnd inle längreskall ha lill uppgift all leda frivården. Det direkla ansvarei för denna läggsi stället på skyddskonsulenlerna. Anvisningar och direkliv skall kunna meddelas av regioncheferna eller, i sista hand, av 47 Kommittéer: Del IIJu:6 Vid remissbehandlingen avbetänkandet har förslaget fått ett blandat mottagande, och något beslul ifrågan har inte tagits. Från flera håll har pekats på atl ett genomförande avförslaget skulle försvaga del redan nu otillräckliga medborgarinflylandet närdel gäller den allmänna inriktningen av frivårdens verksamhel. Till de inslanser som starki har kritiseratövervakningsnänmdulredningens förslag från denna synpunkt hör frivårdensslorsladsutredning, som senare har behandlat frågan om medborgarinflytande ibetänkandet (SOU 1977:76) Frivård i storstad. I detta beliinkande framhålls altkriminalvårdens regionala och lokala organ i slort sell arbelar ulan medverkanav politiskt valda och ansvariga lekmän. Övervakningsnäninderna är visserligensammansatta av kvalificerade experter från olika områden, men någon egentligförlroendemannarepresenlation finns inte. Ulredningen har ansett det liggautanför dess uppdrag atl lägga fram etl konkret förslag lill en ändrad ordningmen förordar för sin del atl man undersöker en lösning, som i huvudsak innebäralt en lokal föriroendemannastyrelse inrätlas för varjeskyddskonsulentdistrikt. Liknande frågeställningar har härefter behandlals av 1973års ulredning om personalens uppgifler vid kriminalvärdens anstalter. 1 sittbctiinkande (SOU 1977:76) Personalen vid kriminalvårdens anstalter förordarulredningen all en föriroendemannastyrelse inrätlas för varjekriminalvårdsregion. Förslaget innebär dessulom all en styrelse i princip skallinrätlas för varje riksansiall, lokalanslalt och häkte. Möjlighel bör dockfinnas för regeringen atl förordna all slyrelsen i vissa fall skall varagemensam för flera sådana myndigheter liksom alt i undanlagsfall avslå från altinrätta styrelse vid mindre lokalanslalt. Ulredningen framhåller att det skullefrämja integrationen mellan frivård och ansialtsvård, om häkte och lokalanslaltkan sammanföras med skyddskonsulentdistrikt under en gemensam slyrelse. 1beiänkandei förordas därför all denna fråga las upp till en samlad bedömningunder det fortsatta reformarbetet. Vid remissbehandlingen har del övervägande anlalelinslanser slälll sig bakom de principer som ligger lill grund förutredningsförslaget. Från ålskilliga håll har emellerlid hävdals alt ellgenomförande av förslaget skulle leda lill en överorganisation. För egen del ansluter jag mig lill uppfatlningen all delär angeläget all vidga medborgarnas inflylande och insyn i fråga omkriminalvården. Den bäsla vägen all nå delta mål är all inräitaförtroendemannastyrelser inom kriminalvården efler mönsier av vad som har skellpå andra samhällsområden. Därigenom skapas förutsållningar all förankrakriminalvården i en bredare medborgaropinion. Möjligheterna till informationoch konlakl mellan allmänheten oeh kriminalvårdens myndigheler ökas. Samarbelelmellan myndigheterna inom kriminalvården samt andra myndigheler och organunderlättas. Den risk för isolering som alltid föreligger vid institutioner avkriminalvårdens nuvarande slutna karaklär molverkas. Det är enligt min mening vidare av vikl alt en reform meddenna inriktning genomförs pä ell sådanl säll atl möjligheterna lill fördjupadintegration mellan anslaltsvården och frivården tas lill vara. Atl åsladkommaen sådan integration var en av huvudpunkterna kriminalvårdsreform. De önskemål som har nu tillgodoses genom enlösning efler de linjer som har skisserats i beiänkandei Personalen vidkriminalvårdens anstalter. Trots det är jag inte beredd att godta förslaget ihela dess vidd. En utgångspunkt för en reform måste nämligen enligt min meningockså vara all Del II Ju:6 Skr 1979/80:103 48 de nya förlroeiidemannaslyrelserna tillförsäkras ellverkligt underlag för en löpande verksamhet. Det finns erfarenhelsmiissigl enbelydande risk för atl elt syslem fiir medborgerligt inflylande, där sådanlunderlag saknas eller är Olillräckligt, efter hand får en alllmer formellkaraklär. Inrättas särskilda styrelser inle bara för regionerna utan också förde lokala kriminalvårdsmyndigheterna, kommer enligt min uppfattningtillriickligt arbelsundcrlag för slyrelserna all saknas. Därmed kan ocksåsvårigheler uppstå atl rekrytera liimpliga medborgarrepresenianler ilillräckligl anlal. Medborgarrepresenlationen får enligi min mening en meraändamålsenlig struktur, om en särskild förlroendemannaslyrelse inrälias förvarje kriminalvårdsregion. Regionsslyrelserna börda få ledningsansvarel såvälför lokal-anslallerna och häklena som för skyddskonsulentdislrikten. Delta ärägnat all befordra en fortsatt integration mellan anslaltsvården och frivården.Med de ulgångspunkler som har sagts torde tillräckligt underlag saknas försärskilda förtroendemannastyrelser vid de mindre riksanslalterna. 1 enlighetmed vad statskontoret har föreslagit vid remissbehandlingen av beiänkandei bördärför övervägas alt inordna även dessa i elt syslem med regionala slyrelser.Av vikl är nalurliglvis också all sörja för etl förlroendemannainflytande vidde slörsia riksanslalterna. En ulviig kan vara all åsladkomma en ordning sominnebär all inflylandel ulövas av kriminalvårdsslyrelsens slyrelse när delgäller dessa anstalter. Jag förordar all kommittén får lill uppdrag all lägga framförslag lill en organisalion med förtroendemannastyrelser inom kriminalvårdenefter de linjer som har . Huvuduppgiften för de nya förtroendemannaslyrelserna börgivelvis vara atl inrikla och leda verksamhelen i stort inom ansvarsområdet.Jag anser del emellerlid för min del inle uteslutet alt slyrelserna ävenanförlros en del enskilda klienlärenden. Därvid kan del beroende på ärendetsnatur komma i fråga antingen atl styrelsen fattar beslut i delta eller atlbeslutet i efterhand anmäls för slyrelsen. I sammanhanget kan erinras om atldel i betänkandet (SOU 1979:4) Avskildhet och gemenskap inom kriminalvården harföreslagits atl beslut i avskildhelsärenden skall redovisas för etlförlroendemanna-organ möjligt efter del all beslutet har fallals. Som jag redan har angivii är del av särskild vikt all densakkunskap som de anslällda inom kriminalvården besitter tas lillvara. En ulvägkan vara alt kungörelsen (1974:224) om personalförelrädare i statlig myndighelsstyrelse m.m. görs tillämplig för samtliga regionstyrelser. Förhållandel mellandenna form av personalrepresenlalion och lagstiftningen om medbeslämmande iarbetslivet måste emellertid härvid uppmärksammas särskilt. Vid utarbelandel av förslag lill lagstiftning börkommittén i tillämpliga delar kunna utgå från de förslag som har lagts fram ibetånkandet Personalen vid kriminalvårdens anstalter och från remissyttrandenaöver delta belänkande. Såväl frivårdens slorsladsulredning som ulredningen ompersonalens arbelsuppgifler vid kriminalvårdens anslaller har pekal på altrisker för dualism och tveksamhet i fråga om ansvarsfördelningen uppstår, omövervakningsnämnder med lekmannainslag skall finnas kvar vid sidan av de nyaförtroendemannaslyrelserna. Jag vill för egen del framhålla atl en konsekvens av denreform som jag har förordal måsle bli all de nya styrelserna övertarövervakningsnämndernas nuvarande uppgift all leda frivärden och följaverksamheten vid kriminalvårdsanstaliema. För frågan om nämnderna bör finnaskvar med begränsade 49 Kommittéer:Justitiedepartementet Del II Ju:6 uppgifler torde närmasl kommitténs ställningstagande ifråga om villkorlig frigivning bli avgörande. villkorlig frigivning avskaffas kommer nämndernaknappasl all fä lillräckligl underlag för en fortsall verksamhel. Detsammatorde gälla, om man övergår till en ordning med en i princip obligatoriskvillkorlig frigivning, som i regel inte förutsätter en diskretionär prövning idel enskilda fallel, samt begränsar eller avskaffar möjlighelen att meddela denfrigivne särskilda föreskrifier under prövoliden. Kommillén bör - om en sådaneller någon liknande lösning väljs - överväga en ordning som innebär altnämnderna avvecklas och all deras kvarstående uppgifter alll efler sin karaktärfördelas mellan allmän domstol, skyddskonsuient och regionslyrelse. Om däremoi nuvarande syslem för villkorlig frigivning idel väsenlliga skall beslå, torde del ligga närmast lill hands alt nämndernabehålls med i huvudsak de befogenheier som övervakningsnämndutredningen harföreslagil. Mera rutinmässiga ärenden såsom förordnande eller byte av övervakareoch överflyttning av övervakning torde i så fall få ankomma påskydds-konsulenten. Av betydelse för frågans bedömning är emellerlid även hurkriminalvården i frihet i övrigt kommer atl ulformas. Kommiitén måste därför,innan slutlig lösning väljs, samråda med den kommitté för prövning av frågor omkriminalvård i frihei m.m. vars tillkallande jag denna dag kommer attföreslå regeringen. Inom undersöks f.n. de resursmässigaförulsällningarna för all förverkliga de övriga förslag angåendekriminalvårdsanstalternas organisation och personalens arbele som har laglsfram i belänkandet Personalen vid kriminalvårdens anstalter. Dessa frägor börsålunda inle las upp av kommittén i annal fall än om de bedöms ha eltomedelbart samband med de förslag lill lösningar som kommittén utarbetar. Av de frågor som kommittén har atl behandla kan vissabedömas för sig medan andra torde få ses i etl slörre sammanhang. Kommittén börarbeta skyndsami och noggrant pröva möjligheterna atl med förtur lägga framförslag lill dellösningar. 1 fråga om minimitiden för fängelsestraff bör ommöjligt förslag läggas fram i sådan tid att ändrade regler kan träda i kraflredan den 1 januari 1981. Av vad jag redan har framgår all kommiitén börsamråda med förmögenhetsbroltsutredningen, ;s styrgrupp för översyn avlagslifiningen mol den organiserade och den ekonomiska brottsligheten samlkommiitén för prövning av frågor om kriminalvård i frihet m.m. torde elt nära oeh löpande samråd bli nödvändigl under hela arbelel.Kommittén bör även i övrigt samråda med andra kommitlér som behandlar frågormed anknylning lill dess uppdrag. Kommitténs arbele bör bedrivas under samrådmed personalorganisationerna för de anställda inom kriminalvården. Som har framgått av det föregående bör kommillén ocksåfölja utvecklingen på området i de övriga nordiska länderna och verka förstörsta möjliga rätlsenhel dem emellan. Jag vill avslulningsvis erinra om vad som sägs i de påföredragning av chefen för budgetdepartemenlet beslutade tilläggsdirektiven(Dir. 1978:40) lill samtliga kommitléer och särskilda uiredare angåendefinansiering av reformer. Med hänvisning lill vad jag nu har anfört hemställer jagalt regeringen bemyndigar chefen för justitiedepartemenlel atl tillkalla en kommitté med högsl sex ledamöter meduppdrag all utreda DelIIJu:7 Skr 1979/80:103 50 vissa frågor om fängelse och kriminalvård i anstalt, atl utse en av ledamöierna alt vara ordförande,