prop · G303114 · 1979-12-31 00:00:00 — 1 jämförelse med den slora informationsinsats som gjorts för attgöra känd är försöken att popularisera domstolarna ytteriigt blygsamma. Enökad information inom just området för vållandefrågor, särskilt inom trafiken,bör därför åstadkommas. 4.2.18 Hiismodersförbundpt Hem och Samhälle: Nämnden bör även i fortsättningen kunna pröva enbarttvister mellan konsument och näringsidkare. Endast konsument skall ha rätt att anhängiggöraärende hos nämnden. Kvittningsvis framställt yrkande av näringsid- 1979/80:114 150 kärebör dock kunna prövas av nämnden i den mån det har samband med konsumentensyrkande i ärendet. Konsumentbör först söka rättelse på nivå och, om inte rättelse går atl erhålla,föra ärendel vidare. Förbundet finner del därför angclägel an den kommunala konsumeniyerksamheicnutbyggs. Då fortfarande ca 61 'ii av landels kommuner saknar sådan verksamhetanser förbundet att ett obligatorium bör övervägas. Vad gäller nämndensverksamhetsområde vill förbundet instämma i den inskränkning som anförts iledamoten reservation. anser förbundet att tvister om nyttjanderätt till fast egendom börfalla ulanför reklamationsnämndens kompeiensområde. Inom hyresrättens ocharrenderättens områden finns redan ett beprövat förfarande att tillgå. När detgäller andra tvister som rör fast egendom, såsom reparationer och andra ijänstersom utförts av näringsidkare, kan såväl bostadsräilshavare som hyresgästerbehöva hävda sina anspråk pä ett fackmässigt arbete. Närdet gäller ARN:s kompetensområde föreslås att ärenden, som gäller lakar-,tandläkare-, advokat- och kursverksamhet av olika skäl undantagas därifrån.Däremot förutsattes uppenbarligen att tvist om tjänster som jurist eller annankonsult inom intresseorganisation lämnar organisationens medlemmar, skall kunnaupptas av . En sådan tvist böremellertid enligt förbundets uppfattning intekunna dragas in under ARN:s prövning. Den måste betraktas som en intern angelägenhetmellan medlemmen och hans organisation uch missnöjd medlem har möjlighet attgenom sin representation i organisationen beivra orimliga arvodesdebiteringareller andra missförhållanden. 1 vart fall bör inte kunna pröva tvistmellan medlem och etablerad riksorganisation eller därtill knutenlokalorganisation. Förbundelinstämmer i utredningens uttalande att tvist om nyttjanderätt till fast egendominte bör kunna prövas av . 5.1 Hovrätten över och : anser hovrätten att det vore olämpligt att inrätta regionala reklamalionsnämnder. 1979/80:114 151 Medhänsyn till det stora antal besiktningar som mäste göras i sädana ärendenfinner tingsrätten del dock tveksamt om en sådan reklamationsverksamhet bör föriäggascentralt lill . I denna del synes utredningen böra ha ytteriigareövervägt frågan om en regional nämndverksam-hel. Enligtsina direktiv har utredningen bl. a. haft till uppgift att överväga om del kanvara lämpligt med en viss regional utbyggnad av . I denna fråga ansluter sigmarknadsdomstolen helt till utredningens bedömning atl regional reklamationsverksamheiinte bör komma ifråga. Jagdelar utredningens bedömning att regional reklamationsnämndsverksamhet intebör komma i fräga. Utredningengår för lätt förbi frågan om regionala besiktningsmän. Länsstyrelsenserfarenheter från rådgivning i reklamationsärenden talar för att det finnsbehov av besiktningsmän både när det gäller fastighets- och bilreparationsområdet.Dessa besiktningsmän bör placeras regionalt och kostnaderna beslridas av . Ejheller enligt uppfattning föreligger skäl att . bygga upp enregional reklamationsnämndsverksamhet. Om ärendetillströmningen till allmännareklamationsnämnden skulle komma att öka pä ett sådant sätt att en uppdelningav verksamheten ter sig nödvändig finner del emellertid naluriigtatt denna verksamhet då knyts till den regionala konsumentverksamheten. Medstatistik vill betänkandet hävda att kommunerna är rustade för ändamålet i detatt konsumentverksamhet inrättats i 168 kommuner; emellertid framgårav betänkandet att endast i 29 kommuner finns heltidstjänster inrättade.Otvivelaktigt kommer kommuninvånare i olika kommuner att bli olika vältillgodosedda om man - såsom betänkandet vill göra - förlitar sig på kommunalmedverkan i reklamationssammanhang. 1979/80:114 152 Mol denna bakgrund ter sig förvånande att betänkandetavvisar tanken på att inrätta regionala reklamalionsnämnder i all synnerhet somhärför anförda motiv framslår som ganska bräckliga. Bland åberopade skäl finnerman risk för oenhetlig praxis, svårighet att regionalt rekrylera sådana förelrädareför intresseorgani.sationer och liknande som bör ingå i nämnden, ökadadministration o. s. v. - Mol bakgrunden av del nu anförda är betänkandetsförslag i dessa delar icke ägnade atl tillstyrkas; fortsatta övervägandenföreslås. Utredningen harockså att ta ställning till en regionaliseringav reklamationsnämnden. ifrågasätter värdet för konsumenten enärreklamationsförfarandet även där förutsattes vara skriftligt. Väntetidernablir med all sannolikhet ej kortare vid anmälan till en regionalreklamationsinstans. 5.9 /SR: Lika med utredningen avstyrker /SR regionalareklamationsnämnder. Vi motsätter oss tanken på en regional indelning avnämndens verksamhet på samma grunder som utredningen har angivit. För att nå mälet med nämndens verksamhet förordar / nämnderna blir centrala och att regionala nämnder icke inrättas. 6 organisation samt handläggningsrutiner 6.1 Hovrätten över nch : Som ett huvudsyfte med ARN:s verksamhet anges attförfarandet skall ge en snabbare och enklare tvistlösning ändomstolshandläggningen. De handläggningslider vid , vilka redovisas på s. 51i betänkandet, är som utredningenpåpekaralltförlånga vid vissa avdelningar ochtorde ej nämnvärt understiga tiden för handläggning av småmål vid domstol.Hovrätten instämmer i att det finns ett starkt behov av att förkortahandläggningstiderna vid och vill särskilt tillstyrka att konsumenten -sedan han mottagit 1979/80:114 153 näringsidkarenssvaromål - inte skall behöva höra av sig för alt nämnden skall pröva hansanmälan. Avsnittetrörande handläggningsrutiner m. m. ger inle anledning tillannat än ett mindre påpekande. Domstolen delar utredningens övervägandenangående möjligheter till ordförandeprövning och att det därvid kan vara lämpliglmed värdegränser. Likaså ansluter sig domstolen till all det inte bör finnas engenerell värdegräns. Sistnämnda ställningstagande hindrar emellertid inle vid en eventuell framlida starkt begränsad prövning av fastighetstvister - säsomdomstolen anförl ovan - bör för denna kalegori ärenden ha en värdegräns. Ulredningenhävdar att man torde kunna nedbringa handläggningstiderna inom nämnden i vissutsträckning. a. anför utredningen att om man på alla stadier av ettärendes handläggning tar till vara möjligheterna atl påskynda handläggningen,tiden bör kunna begränsas . villframhålla atl om handläggningstiderna vid skallkunna begränsas måste större resurser tillföras nämnden. Det kan inte hävdasatt handläggningen nu skeronödigt långsamt. Anledningen till de längahandläggningstiderna är i slället oiillräckliga resurser, dels för kansliel,dels för sammanlräden med nämnden. Om nämnden disponerade slörre resurserskulle fler sammanträden kunna hållas och därmed fier ärenden avverkas. Tidsutdräktenberor inte, som utredningen föreställer sig, främst pä handläggningen påkansliet utan på nämndbehandlingen. Föralt handläggningen av mindre ärenden skall gå fortare och kräva mindre resurserkan den heltidsanställde ordföranden avgöra ärenden genom s. k. förenkladprövning. Delta gäller om ärendet inte är av principiell betydelse eller omkonsumentens anmälan uppenbarligen inte kan bifallas eller företaget inte hargäll i svaromål. På motoravdelningen kan dessutom förenklad prövning ske iärende där konsumentens yrkande inte översiiger . Liksom utredningenanser att den förenklade prövningen bör fortsätta men inte gesalltför stor omfattning. Utredningendiskuterar också en nedre värdegräns för att begränsa ärendetillströmningen.Enligt verkets mening bör man kunna överlåta åt den heltidsanställdeordföranden att ta ställning lill om ärende som gäller mindre belopp skallprövas av nämnden. På så sätt kan man sålla bori många obetydliga ärendensamtidigt som man undviker att principiellt viktiga ärenden inte blir prövadeendast därför att tvisten i det enskilda fallet understiger visst belopp. 11 1979/80. 1979/80:114 154 6.4 Allmänna rcklaniaiionsiiämiidens oril/öraiidc: Jag kan i ston anslula mig lill utredningens övervägandenoch förslag i detta kapitel men vill i likhei med i dessremissyttrande understryka atl anledningen till de långa handläggningstidernahuvudsakligen beror på otillräckliga resurser för såväl kansliet som försammanträden med nämnden. En av de möjligheter att minska belastningen påsjälva nämnden som bör prövas är att - i enlighet med konsumentverketsanslagsäskanden för /80 - en tjänst för en kvaliflcerad leknikerinrättas vid nämndens kansli. Genom all kvalificerad teknisk sakkunskaptillförs kansliet skulle bl. a. föriikningsverksamheten på vissa avdelningarkunna drivas mereffekii vt och elt större antal ärenden av teknisk natur kunnaavgöras av nämndens heltidsanställda ordförande och vice ordförande genom s. k.förenklad prövning. Åven i övrigt krävs förstärkning, på både handläggar- och sekreterarsidan.om handläggningstiderna skall kunna mer väsentligl reduceras. Del är dock möjligiall även med bibehållen resurstilldelning handläggningstiderna skulle i någonmån kunna förkortas genom att vissa rutiner ändras. Denna fråga prövaskontinuerligt. F. n. undersöks möjligheten alt på denna väg ytterligarenedbringa handläggningstiderna av en inom kansliel tillsatt arbetsgrupp. Möjligheten att avgöra bagatellärenden genom förenkladprövning bör behällas. Åven om av de skäl utredningen anför någon högsta ellerlägsta värdegräns för prövning över huvud av reklamalionstvisier inle börinföras, lillstyrker jag förslaget att på samtliga avdelningar (inte som nubara för motoravdelningen) fastställa beloppsgränser som förutsätlning för denförenklade prövningen. Också möjlighelen au avgöra ärenden n-ied s. k. litennämnd bör finnas kvar. För att kunna få lill slånd kortare handläggningstider ochdärigenom effektivare stöd till den enskilde konsumenten är del viktigt att ARNsamtidigt får ökade ekonomiska och personella resurser. är handläggningstidenalltför lång och vissa akuta problem finner man därför meningslöst att föravidare. I och med att kommunernas verksamhet ökar kan man förväntaatl problemuppfångningen blir mer omfallande. Detta kommer au ställa ökade kravpå i det ärendehanteringen kommer att öka. finner att allmänna reklamationsnämndenskall finnas kvar men atl resurserna för nämndens arbete måste uiökasväsentligt för att en tillfredsställande service skall kunna erbjudaskonsumenterna. Nämnden bör även i fortsättningen behandla alla inkomna ärendeninom 1979/80:114 155 nämndenskompetensområde, oavsett varan eller tjänstens pris. En minsta värdegränsförordas således icke. Däremoibör, som f n. sker, enklare och mindre principiellt belydelsefulla reklamalionerhandläggas efler enklare principer. 1 sådana fall bör de konsumentpolitiskaintentionerna vara vägledande för problemets lösning. Konsumentverketbör i fortsättningen i högre grad bedriva en systematisk och uttömmandeuppföljning av arbete med reklamationsärenden.Detta föran verket skall få ett bättre underlag för etl förebyggande konsumenlpolitisklarbete. Utredningenföreslär att de organisaiioner, myndigheler m. m. som ingär i nämnden skall fåmandat atl utse ledamöter. TCO tillstyrker förslaget och anser altkonsumenterna i första hand bör representeras av organisationer, fackliga ochandra, och i mindre grad av statliga myndigheter. Medden arbetsform som valts av med ett skriftligt och i viss mån summarisktförfarande finns det naturligtvis risk för att ett nämndbeslut kan bli mindreväl underbyggt. Förbundet vill dock framhålla atl sådana olägenheterregistrerats i ett litet antal fall med hänsyn lill ärendemängden. Del har dockinträffat några ärenden där det hade varil av värde om möjlighet lillomprövning av besluten hade förelegat. I de fall en konsument anser att är felaktig har konsumenten möjlighet att gå till domstol och fåärendel prövat. Denna möjlighet har inte näringsidkaren enligt nuvaranderegler. I etl under höslen 1978 aktuellt ärende har en näringsidkare genom sinbranschorganisation hemställt om omprövning. I svar från ARN:s ordförandeanförs att nämnden i liknande fall där det skulle krävas muntlig bevisningnormalt avböjer att yttra sig i ärendet. Det förhållandel att nämnden i detaktuella fallet tydligen hade ansett sig böra sätta tilltro till anmälarensuppgifter och därför rekommenderat viss ersättning till konsumenten utgjordeinte tillräckligt skäl för ett beslut om omprövning. Enligt förbundetsuppfattning bör i sådana klart tveksamma ärenden nämndens ordförande hamöjlighet att låta ompröva ärendet. Det bör ocksä övervägas att ordförandensmöjlighet till beslut om omprövning vidgas. Åvenom ARN:s beslut endast får formen av rekommendation till lösning i det enskildafallet får ändock beslutet den faktiska karaktären av myndighetsbeslut.Rättssäkerheten kräver därför att möjlighet till överprövning föreligger.Enligt förbundets uppfattning skall möjlighet föreligga -såväl för konsumentsom för näringsidkare - att låta överpröva ett beslut i enligt lagen omförenklat rättegångsförfarande i tvistemål av mindre värde. 1979/80:114 156 6.9 Svenska trahusfabrikers riksjörbund: För au nämndens avgöranden skall få avsedd verkanerfordras, atl nämnden består av bl. a. näringslivsrepresentanier. Dessa måste i sitt dagliga arbete konfronteras med ärenden av ifrågavarande slag. Nämndledamöterna får inte vara personer som i stor utsträckning har till uppgift att vara just nämndledamöler. uppdrag måsle således vara av relaiivt liten omfall ning i förhållande lill ledamöiernas huvudsakliga arbelsuppgifter. a. den anledningen saml all ARN:s avgörande måste kunna fattas förhållandevis snabbt måste antalet ärenden begränsas. Elt sätt att begränsa antalet ärenden är atl handläggande tjänstemän, som ovan föreslagits, aklivi söker au föriika parterna. Emellerlid krävs yllerligare begränsningar vill framföra yllerligare etl förslag att begränsa anlaletärenden. Den tidigare försöksnamnden bestod av ordföranden och åtta ledamöter (fyra representanter för konsumenterna och fyra för näringslivet), som prövade alla typerav ärenden, som omfattades av nämndens uppgifter. Den nu föreslagna nämnden kan i stället uppdelas i två mindre nämnder, exempelvis ordför anden och fyra ledamöter, med uppgift alt pröva olika typer av fall. Således kunde en nämnd handlägga ärenden som rör nyproduktion (byggnadsenire- prenader och leveranser av monteringsfärdiga småhus) och en annan tvister av typ installationer, reparationer och underhåll. Genom en sådan uppdel ning skulle den fördelen vinnas, att nämnderna blev mindre och därigenom mer lätthanterliga. Vidare skulle handläggarna och besiktningsmännen bli än mer specialiserade och skickade atl utföra sina uppgifter hemställer atl bli representerat i nämnden. 6.10 Svenska byggnadsentrcpreiiör/örcnlngcn: 1 reklamationsutredningens betänkande görs inga uttalandenom hur en nämnd avseende faslighetsärenden bör vara sammansatt. Lika fullt villvi gärna ta tillfället och redovisa vår syn pä den saken. En förutsättning fören framgångsrik verksamhet i är alt nämndens yttranden manar tillefterföljd. Detta i sin lur fordrar en nämnd med sakkunniga personer. Det kanbli svårt att såväl från näringslivets som konsumentförelrädarnas sidamobilisera tillräckligt goda krafter. Detta gäller alldeles särskilt, omnämnden färden omfattning på sin verksamhet, som antas i förslaget. I sådantfall lär del nämligen bli nödvändigl med minsl ett par sammanträden i veckan.Med hänsyn härtill anser vi det vara angelägel att nämnden inte kommer attbestå av allt för många ledamöier. Föreningen anser att nämnden bör bestå av fyra eller högstsex ledaniöter förutom ordföranden. I den nämnd som drevs på försök var antaletledamöter åtta förutom ordföranden. För att berörda intressenter lika fulltskall kunna bli representerade i nämnden föreslås antingen all nämnden uppdelaspå fiera 1979/80:114 157 avdelningar eller att ledamöterna - särskilt pånäringslivets sida - får så många suppleantplatser att olika branschintressenkan bli tillgodosedda. Ärenden rörande fastighelsreklamationer kan gälla myckelskilda slag av frågor. Reklamation kan avse maierial eller vara som infogats ifast egendom. Den kan gälla reparation eller annan mindre omfattande haniverkstjånst.Den kan också gälla ett allvarligt fel på en nyproducerad faslighet. Ärendenabör handläggas i nämnden med en uppdelning i enlighet med exemplen. Slutligen förutsätter föreningen atl den kommer alterbjudas en plals i den lilllänkla reklamalionsnämnden. Enligi MRF:s uppfaUning är erfarenhelerna frän nämndenshittillsvarande verksamhet i stort sett goda. En bidragande orsak härtill äratt nämnden i sin dömande verksamhet har tillgång till ledamöter som besittersakkunskaper pä del område som tvisten rör. Det är dock ofrånkomligt att delskriftliga och i viss mån summariska förfarandet som nämndverksamhelen innebär inieborgar för samma rättssäkerhet som följer av ordinär domstolsprocess.Visserligen utgör AR:s beslut endasl en rekommendalion till parterna om hurtvisten bör lösas och kan således inte genomdrivas tvångsvis men den fakiiskabundenheten till besluten kan trots detta vara absolut, MRF:s medlemmar ärsåledes i förhållande till MRF förpliktade atl följa nämndens beslut och underiåtelsehärulinnan kan enligt gällande stadgar leda till uteslutning ur förbundet. Somkomplement härtill har MRF inrättat etl ""kundskydd",innebärande att MRF garanterar konsumenten att fä den rättelse som AR beslutatom. Det anförda ger således vid handen att AR:s beslut -såvitt dessa avser MRF-företag - ""verkställbara".Mot denna bakgrund ter det sig naturligt att näringsidkarna ges störremöjlighet än vad som f n. är fallet att få avgjorda tvister omprövade och då avandra ledamöter än dem som deltagit vid den ursprungliga handläggningen.Visserligen kan en sådan ordning leda till såväl merarbete som en fördröjningav tvistlösningen men även i detta sammanhang bör rättssäkerhetsaspekter fäväga över. Genom alt tillföra nämnden större personalresurser torde svårigheternakunna övervinnas. Det kan i ett framtidsperspektiv innebära vissa problem meden framtida ensidig bindning till AR:s beslut om dess policy inte har en klarförankring. Utredningen fastslår att parter och vittnen aldrig börkunna höras inför nämnden. Dä det avgivna förslaget innebär att en viss""medlande"' verksamhet skall förekomma genom de kommunala konsumenlvägledarna,bör det närmare undersökas hur detta skall anpassas till utredningens förslag. 1979/80:114 158 Viinstämmer i ulredningens förslag att en anmälan som gjorts prövas av nämndenulan yllerligare påstötningar. Fördetta behöver ärendena vara väl underbyggdaav den kommunala vägledningen. Utredningenmenar all avgifter inte skall utgå vid någon av nämndens avdelningar.Konsumentverket delar denna uppfattning. Atl införa ett generellt avgiftssystemskulle innebära en klar försämring från konsumentsynpunkt. Principiella skäl lalarvidare mot att man låter konsumenien beiala en avgift för prövning av enmyndighet når myndighetens beslut inte kan genomdrivas. Det måste avkonsumenterna med fog uppfattas som egendomligt alt myndigheten tar betalt försin prövning om denna sedan inle leder till rättelse i praktiken. 1sammanhanget har tanken förts fram pä elt avgiftssystem där konsumenten skullefä tillbaka betald avgift om han vinner tvisten. Vidare har diskuterats att denföriorande näringsidkaren skulle vara skyldig att ersätta konsumenten för vaddenne betalt i avgift till reklamationsnämnden. Ingendera modellen är enligtverkets mening godtagbar. För att ett avgiftssystem skall vara till fördel förverksamheten ekonomiskt selt måste administrationen av avgifterna vara så enkelatt administrationskostnaderna inte förbrukar vinsterna med systemet. Omavgifterna hålls på rimlig nivå - ca . - kommer intäkten knappast atttäcka hanteringskostnaderna. Att införa skyldighet för näringsidkaren attersätta konsumenten för vad han har betalat i avgift till nämnden förutsättersärskild lagreglering (jfr 18 kap. ). Att införa sädanasärskilda regler bör enligt verkets mening inte komma ifråga. Verkethar tidigare tillstyrkt atl frågor om fast egendom skall kunna behandlas avnämnden. Med hänsyn till de stora kostnader, främsl för sådan besiktning somprövning av fastighetsärenden ofta förutsätier, kan det synas naturligt attkonsumenterna får betala för besiktningar. Enligt verkels mening skulle dettaemellertid leda till att många konsumenter inte skulle anlita nämnden,speciellt i frågor som gäller tjänster på fast egendom, där tvisten rör ettrelativt obetydligt belopp. Utredningen anför att om konsumenten får rättelsei nämnden skall nämnden rekommendera näringsidkaren att ersätta konsumenten vaddenne erlagt i avgifi till nämnden. Vidare menar utredningen all man - oavsettvilken lösning för avgiftssystem man väljer -kan låta nämnden rekommenderanäringsidkaren att stå för besiktningskostnaden om nämndens beslut är positiviför konsumenien. Enligt verkets uppfattning måste man för alt detta skall blimeningsfullt kunna garantera att näringsidkaren också ger konsumenten denrekommenderade ersättningen. Möjlighet att ge sådana garantier tillskapas intemed utredningens förslag. Euannat förslag innebär att avgift skall tas ut enbart för fastighetsärenden.Verket anser inte att det förhållandet atl fastighetsärenden är jämförelsevis 1979/80:114 159 dyraatl hanlera i nämnden bör föranleda att sådana ärenden avgiftsbeläggs. Avgifterskulle innebära att konsumenterna fick betala lör all lå ärenden om hanlverkstjänsterpå småhus prövade medan frågorom köp av t. ex. bilar och fritidsbåtar skullebehandlas avgiftsfritt. Medhänvisning till det anförda avstyrker verket alt avgiftssystem införs vidAllmänna reklamationsnämnden. 7.2 ord/örandc: Idenna del ansluter jag mig lill remissyttrande. Jag avstyrkersåledes att avgiftssystem införs vid . Ej heller bör någondera partenbelastas med kostnaderna för en av nämnden beslulad besiktning. också påpekar ar del angeläget atl prövningen av tvister i äveni fortsättningen skall vara kostnadsfri. Styrelsenvill erinra om att den föreslagna övervältringen av arbete beträffande enskildareklamationer från till kommunerna inte heller kanaccepleras utifrån den överenskommelse som staten och kommunförbunden träffatbeträffande kommunernas ekonomi. 1betänkandet föresläs avgiftsfrihel och detta tillstyrkes. TCOanser att ingen avgift skall uttas av konsument vid fastighetsreklamationereftersom det inte är säkert att förelag rättar sig efter ARN:s utslag. Utredningenhar konstaterat att samhällets kostnader för varje ärende genomsnittligt setttorde bli betydligt större når det gäller fastighetstvister än när det gällerandra ärenden. 1 förhållande till köpeobjeklels värde utgör nämndkostnadernaemellertid en mycket ringa summa. KF finnerdet rimligl all parlerna påsmåhusmarknaden själva pä ell eller annat sätt bidrar till en del avkostnaderna vid en fastighetsreklamationsnämnd och föreslår atl departementet,innan slutligt förslag läggs om att inrätta en fastighetsreklamationsnämnd,låter uireda denna fråga ytterligare. 1979/80:114 160 Reformenkan t. ex. till viss del bekosias genom en avgift i samband medsmåhusförsäljning. En annan möjlighet, som även utredningen varit inne på, åratt låta parterna bära besiklningskostnaderna. Eftersom nämndens beslul imotsats till elt domstolsavgörande inte är exigibeli, kan emellertid frågan inlelösas genom att nämnden ålägger förlorande part att betala dessa kostnader-däremot kan nämndens beslut naturligtvis innehålla en rekommendation om hur besiklningskostnadernaslutligen bör bäras.