prop · G303119 · 1979-12-31 00:00:00 — Andra åtgärder gen som medför preskriptionsavbrott äransökan om konkurs, bevakning eller åberopande av en fordran på annat sätt ikonkurs, anmälan av en fordran i förhandling om offentligt ackord enligtackordslagen (1970:847) och anmälan av en fordran efter kallelse på okändaborgenärer. Preskription avbryts också genom att borgenären sökerverkställighet för sin fordran. 1 motsats till vad som gäller f. n. saknar detbetydelse om gäldenären vid en utmätningsförrättning visar sig hautmätningsbara tillgångar eller ej. Redan en ansökan om verkställighet medförnämligen preskriptinnsavbrott enligt förevarande paragraf. En annan sak är atten ansökan inte alltid leder till ny full preskriptiunstid. Om bnrgenären l.ex.återkallar ansökningen innan gäldenären har fått del av den, börjar inte nypreskriptiunstid löpa, utan preskriptiunstid beräknas enligt 7 § andra nchtredje styckena. Bland andra åtgärder som medför preskriptinnsavbrottenligt punkt 3 kan nämnas ansökan om kvarstad eller skingringsförbud hnsdomstol eller exekutiv myndighet och ansökan om handräckning för att återtaavbetalningsgods. Punkt 3 avser endast sådan rättslig åtgärd som vidtas viddomstol eller hos exekutiv myndighet eller i skiljeförfarande,konkursförfarande eller förhandling om offentligt ackord. Preskription avbrytsalltså inte genom att rättsligt förfarande inleds hos någon annan myndighet ändomstol eller exekutiv myndighet, t. ex. . 1 sådanafall sker preskriptionsavbrott i enlighet med punkt 2 först när gäldenären skriftligenfår ett krav eller en erinran från borgenären. Detsamma gäller om borgenärenanmäler krav mot gäldenären i samband med något helt utomrättsligt förfarande,t. ex. förhandling om underhandsackord. Det kan tilläggas att preskripflonsavbrott inte sker genomatt gäldenären väcker talan mot borgenären. Har gäldenären väckt negativfastställelsetalan för att få fordringsförhållandet prövat, avbrytspreskriptionen först genom att borgenären i svaromål hävdar fordringensexistens. När det i övrigt gäller bestämmelserna om hur och närpreskription avbryts hänvisas till avsnitt 5.4.1 och 5.4.2 i den allmännamotiveringen. 6§ Om preskription har avbmtits genom erkännande, kraveller erinran, löper en ny preskriptionstid enligt 2 § föravbrottet. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 5.4.3 i den allmännamotiveringen. Den innebär att en ny preskriptionstid alltid skall börja löpaomedelbart, när preskriptinnsavbrott har skett på något av de sätt som anges i5 § I och 2. Den nya preskriptionsflden beräknas på samma sätt som denursprungliga. Den blir alltså för sådana fordringar mot konsumenter somanges i 2 § andra stycket första och andra meningarna och flo år för andrafordringar. 7 1979/80. Prop.1979/80:119 98 Utgångspunktenför den nya preskriptionstiden är idenflsk med tidpunk- 6 §preskriptionsla-ten för preskriptionsavbrnttel. 1 fråga om den närmareberäkningen hänvi- gen sarjag lill vad jag har anfört i avsnitt 5.4.2 i denallmänna motiveringen och i specialmotiveringen till 5 §. 7§ Om preskription har avbrutits genom att talan har väckts eller gennm attfurdringen annars har åberopats enligt 5 § 3, löper en ny preskriptionstidenligt 2§ från den dag dom eller slutligt beslut meddelas eller det rättsligaförfarandet avslutas på annat sätt. Avslutasdet rättsliga förfarandet utan att gäldenären eller hans rättsinnehavare harunderrättats om borgenärens framställning, beräknas dock preskriptionstiden somom något avbrott inte hade skett. Fordringen preskriberas likväl tidigast ettår efter det att förfarandet avslutas. Preskriptinnstidenkan inte förlängas enligt andra stycket andra meningen mer än en gång. Beträffandedenna paragreif kan hänvisas till avsnitt 5.4.3 i den allmänna mutiveringen. Förstastycket innebär i fråga nm fordringar som har prövats i vanligt tvistemål atten ny preskriptionstid skall räknas från den dag dom eller slutligt beslutmeddelas av den instans som sist handlägger målet. Om detta avslutas genom dom,börjar alltså den nya preskriptionstiden löpa den dag domen meddelas. Avslutasmålet utan någon prövning i sak, räknas preskriptionstiden från den dagdomstolen skiljer målet ifrån sig. Om exempelvis en underrättsdom haröverklagats och den fullföljda talan sedan har återkallats eller avvisats,räknas tiden från den dag beslut om avskrivning eller avvisning meddelas. Ensärskild fråga är hur preskriptionstiden skall beräknas i fall då det finnsmöjlighet att begära återvinning sedan ett avgörande har meddelats. Regler omåtervinning finns bl.a. i 44 kap. 9§ . Enligt detta lagrum fården mot vilken tredskodom har getts söka återvinning innm en månad från den dagdomen delgavs hunnm. Delgivning sker som regel genom den vinnande partensförsorg. Emellertid kan en tredskodnm få verkställas även om delgivning intehar skett och det alltså är ovisst om återvinning kommer att begäras. Detföreskrivs sålunda i 49 § utsöknings-lagen att en tredskodom varigenombetalningsskyldighet har ålagts en utebliven part får verkställas somlagakraflvunnen, om inte domstolen efter ansökan om återvinning förordnar ominhibition. En motsvarande bestämmelse finns i 3 kap. 6§ i det förslag tillulsökningsbalk som har remitterats till lagrådet. Förevarandeparagraf innebär att ny preskriptionstid även vid tredskodom räknas från dendag domen meddelas. Om den tappande parten emellerfid ansöker om återvinninginom föreskriven fld, återupptas målet med påföljd att preskriptionstidenupphör att löpa. Så länge förfarandet pågår, inlräder inte preskription. Näråtervinningsmålet avslutas börjar i princip en ny preskriptiunstid löpa. Deangivna principerna för beräkning av preskripflonstid när tredsko- Prop.1979/80:119 99 dnm har meddelats har mnlsvarande lillämpning beträffandeutslag i lag- 7 § preskriptionsla-sökningsmål nch slutbevis i mål umbetalningsföreläggande. Bestämmelser gen um återvinning och verkställigheti sådana mål flnns i 34 och 35 §§ lagsökningslagen och 51 § ulsökningslagen.Se också 3 kap. 13 § förslaget till ulsökningsbalk. Vad beträffar konkursfallet innebär bestämmelserna att dennya preskriptionstiden normalt skall räknas från den dag konkurs avslutas.Enligt 146 § konkurslagen anses en ordinär konkurs avslutad när förslag tillslututdelning blir tillgängligt för granskning. räknas en nypreskriptionstid. Om tvist uppkommer om fordringen och målet härom avgörssenare, kommer dock tiden att räknas från det målet avslutas. Enligt186 § konkurslagen kan en ordinär konkurs i vissa fall, när tillgångarna i boetinte räcker till betalning av konkurskostnaderna o.d., avskrivas utan attutdelning sker. En ny preskriptionstid börjar då löpa när avskrivningsbeslutetmeddelas. Enligt de nya bestämmelser om mindre konkurser, som träderi kraft , avslutas en mindre konkurs normalt genom attkonkursdomaren beslutar om avskrivning av konkursen enligt 185d§ andra stycketkunkurslagen. I sådana fall räknas en ny preskriptiunstid föravskrivningsbeslutet. I andra fall, dvs. när tillgångarna är tillräckliga föratt utdelning skall ske, anses knnkursen enligt 185f§ fjärde stycket konkurslagenavslutad när konkursdomarens beslut om fastställelse av utdelning meddelas. Dennya preskriptionstiden räknas då från den tidpunkten. När preskription har avbmtits genom en ansökan omverkställighet, räknas ny preskriptionstid från den dag kronofogdemyndighetenskiljer målet ifrån sig. Har utmätning skett, börjar den nya preskriptionstidenlöpa när redovisning sker till sökanden. Har ansökningen inte lett till annatän ett resultatlöst utmätningsförsök, är det den dag handläggningen hos kronofogdemyndighetenavslutas som utgör utgångspunkt för en eventuell ny preskriptionstid. Av andra stycket framgår att en förutsättning för att nypreskriptionstid av vanlig längd skall börja löpa, när preskription haravbrutits genom väckande av talan e. d., är att gäldenären har underrättats omborgenärens framställning. Detta innebär inte att gäldenären måste ha fått ettexemplar eller en kopia av den inlaga vari borgenären har framställt sittyrkande. Det räckeratt han har fått en underrättelse om framställningen, t. ex.genomett meddelande från kronofogdemyndigheten om att verkställighet har begärts. Det krävs inte heller att gäldenären personligen har fåttdel av borgenärens framställning. Det räcker att ett befullmäktigat ombud förhonom har fått det eller att delgivning har ägt rum i enlighet medbestämmelserna i delgivningslagen (1970:428). Orden "eller hans rättsinnehavare"har lagts till framför allt med tanke på konkurssituationer, då konkursboetgenom knnkursförvaltaren inträder i gäldenärens ställe. Prop.1979/80:119 100 Tilläggsfristen i andra stycket blir tillämplig endasl nmdet, när förfäran- 7 § preskriptionsla-det avslutas, återstår mindre än ett årav den preskriptiunstid snm löpte gen före preskriptinnsavbrnttet. Om t. ex. enbnrgenär, snm har väckt talan mnt gäldenären knrt före preskriptionstidensutgång, får sin stämningsansökan avvisad därför att talan har väckts vid feldumstol, har han en frist för avvisningsbesluiei för attväcka talan vid rätt domstnl. Om å andra sidan avvisning sker av en ansökan nmverkställighet beträffande en fordran som har fastställts genom dom,får bestämmelsen om tilläggsfrist inte någon aktualitet. 1 stället fortsätterpreskriptionstiden att löpa som om verkställighetsansökan inte hade gjorts. Bestämmelsen hindrar upprepad förlängningav preskriptionstiden med stöd av andra stycket andra meningen. Om borgenärenexempelvis har väckt talan mot gäldenären i slutet av preskriptionstiden ochtalan avvisas eller återkallas, får borgenären en frist för att vidtanågon annan preskriptionsavbrytande åtgärd. Men han kan inte få någonytterligare ettårsförlängning av denna preskriptionstid genom att ansöka omstämning eller vidta någon annan åtgärd enligt 5 § 3. Om borgenären emellertid innan fristen går ut vidtar en nypreskriptionsavbrytande åtgärd som gäldenären underrättas om, räknas en nypreskriptionstid enligt reglema i 6 § eller 7 § första stycket. som då löper kan förlängning med stöd av 7 § andra stycketandra meningen ske på nytt. Förbudet mot upprepad förlängning gäller nämligen barai fråga om en och samma preskripflonstid. Men den nya preskriptionstiden kan isin tur inte förlängas enligt ettårsregeln mer än en gång. 8 § Preskription innebär att borgenären förlorar rättenatt kräva ut sin fordran. Preskription av en huvudfordran omfattar även fordran påränta och annan tilläggsförpliktelse samt fordran på gmnd av borgen. Bestämmelsen i första stycket har behandlats i avsnitt5.5.1 och torde inte kräva någon ytteriigare kommentar. Bestämmelsen i andra stycket gäller såväl förfallnaräntebelopp som räntor som ännu inte har förfallit till betalning.Tilläggsförpliktelser som jämställs med ränta är bl.a. skyldighet att betalaprovision eller expeditionskostnader. Däremot omfattar begreppettilläggsförpliktelse inte skyldighet att ersätta rättegångskostnader,exekutionskostnader o. d. I fråga om borgen hänvisas flll vad som har anförts iavsnitt 5.5.3 i den allmänna motiveringen. 9 § Om flera har åtagit sig eller förpliktats att svarasolidariskt för samma skuld och denna preskriberas i förhållande till någon av dem, svarar var och en av de andra endast för sin andel. Andelarna beräknas efter huvudtalet, om inte annat har bestämts genom ett avtal eller avgöran- 1979/80:119 101 de som borgenären har fått kännedom om senasl sex månaderföre pre- 10 och II J. pre skriptionen, skriptionslagen Uppkommer brisl hos någon av de kvarvarande gäldenärerna,fördelas ansvaret för bristen mellan de övriga kvarvarande och borgenären.Därvid svarar varje gäldenär i förhållande till sin andel och borgenären iförhållande till den andel som har preskriberats. Paragrafen är tillämplig såväl när flera huvudgäldenärerär solidariskt ansvariga som när solidariskt ansvar föreligger på gmnd avborgen. Beträffande den närmare innebörden av bestämmelserna hänvisas tillavsnitt 5.5.2 och 5.5.3 i den allmänna motiveringen. 10 § Oberoende av att en fordran är preskriberad fården användas till kvittning, om den inte var preskriberad vare sig när borgenären förvärvade den eller när han kom i skuld till gäldenären. Bestämmelsen överensstämmer i sak med vad som gäller nuenligt 7 § preskriptionsförordningen. Förutsättningen för att kvittning skallfå ske trots preskription är liksom f. n. alt de fordringar som skall kvittashar stått mot varandra innan preskription inträdde. Bestämmelsen är tillämplig oavsett om den fordran somåberopas till kvittning är underkastad tioårig eller treårig preskripflonstid.En näringsidkare, som blir föremål för ett krav l.ex. på gmnd av en femårsgarantii samband med ett konsumentköp, får använda sin fordran på gmnd av köpet tillkvittning även sedan den treåriga preskriptionstiden för hans fordran har gåttut. 11 § Preskription inskränker inte borgenärens rätt attta ut sin fordran ur egendom i vilken han har panträtt eller retentionsrätt till säkerhet för fordringen. F. n. gäller enligt 8 § preskripflonsförordningen att enborgenär som har handpanträtt till säkerhet för sin furdran inte är skyldig attlämna ifrån sig panten förrän han har fått betalt, även nm furdringen ärpreskriberad. I 6 kap. 4 § jordabalken finns en bestämmelse som innebär attborgenären har rätt att få betalning för en fordran som är förenad med panträtti fastighet även om fordringen har preskriberats. Motsvarande gäller på grundav 13 kap. 7 § jordabalken fordran som är förenad med panträtt i tomträtt.Enligt 13 § andra stycket lagen (1966:454) om företagsinteckning har innehavareav företagsinteckning rätt till betalning ur den egendom i vilken inteckningengäller, även om hans fordran har preskriberats. En motsvarande bestämmelsefinns i 265 § sjölagen (1891: 35 s. Någon uttrycklig sådan regel finns inte beträffande inteckning iluftfartyg. Enligt allmänna panträttsliga grundsatser anses emellertid enborgenär som har panträtt i luftfartyg ha rätt till betalning även omfordringen preskriberas. Det är uppenbart att de principer för panträtt som sålundagäller f. n. inte bör rubbas genom de ändringar som föreslås beträffandepreskription. Bestämmelserna i 8 § preskriptionsförordningen anses varatillämpliga 1979/80:119 102 ävennär bnrgenären har retentinnsrätt i viss egendnm till säkerhet för sin 12 §preskriptionsfordran. Av den bestämmelse snm föreslås nu framgår uttryckligenatl lagen samma princip skall gälla beiräffande retentinnsrätt snmbeträffande panträtt. 1976/77:5 diskuterades frågan huruvida bestämmelserna um preskriptinnburde nmfatla säljares rätt att ta lillbaka egendnm snm har sålts medäganderättsförbehåll. Föredragande statsrådet ansåg att det fanns starka skälatl införa bestämmelser nm preskriptinn av rätten att ta tillbakaavbetalningsgods. Med hänvisning till att frågan övervägdes i samband med detförslag till knnsumentkreditlag snm hade lagts fram av kreditköpkummitiénföreslogs dnck inte någnn bestämmelse härom i prupnsitiunen. Dennya konsumentkreditlagen, som träder i kraft den , innehåller intenågun uttrycklig bestämmelse um preskriptinn av återiagan-derätten. Emellertidfinns i lagen vissa bestämmelser sum begränsar säljarens rätt att ta tillbakaden sålda egendumen. Snm förutsättning för att elt förbehåll nm återtaganderättskall få göras gällande föreskrivs bl.a. att köparen är idröjsmål med att erlägga förfallen del av kreditfurdringen nch att den delen avfurdringen inte är preskriberad. I realiteten innebär detta attåtertaganderätten upphör när furdringen preskriberas. Liknande bestämmelserhar lagits in i den nya lagen (1978: 599) nm avbelalningsköp mellannäringsidkare m.fl., sum uckså träder i kraft den Ijuli 1979. 12§ Etl avtal att en fnrdran inte skall preskriberas eller att preskriptinn skallkunna avbrytas på annal sätt än snm föreskrivs i denna lag är ugiltigi. Ettavtal nm förlängning av preskriptinnstiden för en fnrdran snm avses i 2 § andrastycket är giltigt endast um det har ingåtts efter fordringens tillkomst.Förlängning får ske i sänder för avtalet. Bestämmelseni första stycket har till syfte att förhindra att cenirala regler i lagenåsidosätts. Utan en beslämmelse av delta slag skulle de ändamål sompreskriptionslagstiflningen är avsedd att tillgodose i stor utsträckning kunnaomintetgöras genom att borgenären friskrev sig från skyldigheten alt vidta preskriptionsavbrytandeåtgärder eller genom att han försäkrade sig om att allfld kunna avbrytapreskription genom en formlös påminnelse e. d. Med de bestämmelser om preskriptionsavbrott som föreslås i 5 § finnsdet knappast någol behov av att kunna träffa avtal um längre preskriptinnstidän den nnrmala. Om borgenären inte kan utverka gäldenärens erkännande, kan hanju avbryta preskriptionen genom ett skriftligt krav eller en skriftlig erinran.Bestämmelserna i andra stycket motverkar emellertid att reglerna omtreårspreskription kringgås lill kunsumenlernas Prop.1979/80:119 103 nackdel.Syftet är framför allt att hindra näringsidkare atl i standardkun- 13 §preskriptionstrakt med knnsumenier ta in bestämmelser nm en längrepreskriptionstid lagen än . Bestämmelsernai andra stycket gäller bara konsumentfordringar. 1 fråga om andra fordringarföreskrivs ingen begränsning av rätten att träffa avtal om längrepreskriptinnstid än . Ett avtal som föreskriver en mycket lång preskriptionstidkan emellertid framstå snm uskäligl (jfr första stycket). Det kan då jämkaseller lämnas utan avseende med stöd av generalklausulen i 36 § avtalslagen. Paragrafenbegränsar i viss mån rätten att träffa avtal om preskription även när detgäller fordringsförhållanden med internationell anknytning. Jag skall återknmmatill den frågan i specialmntiveringen till 13 §. Iförslaget till preskriptinnslag har inte tagits in någnn bestämmelse somförbjuder avtal om kortare preskriptionstid än den som föreskrivs i lagen. Delkan emellertid tänkas att ett villkor med den innebörden ibland framstår somoskäligt mot borgenären. Möjlighet finns då att jämka villkoret eller lämna detutan avseende med stöd av generalklausulen i 36 § avtalslagen. 13§ Om en åtgärd som avses i 5 § 3 vidtas utomlands, medför den verkningar enligtdenna lag, under förutsättning att borgenären med hänsyn till gäldenärensförhållanden och omständigheterna i övrigt har haft skälig anledning att vidtaåtgärden i den främmande staten. Frågani vad mån de allmänna preskriptionsbestämmelserna skall vara tillämpliga påfordringsförhållanden som har anknytning till utländsk rätt regleras inte ipreskriptionsförordningen. Det har överlämnats åt domstolarna att i enlighetmed den internationella privaträttens regler avgöra i vad mån svensk ellerutländsk rätt skall tillämpas i sådana förhållanden. Denprincipiella utgångspunkten för den internationella privaträttens regler är attetl rättsförhållande bör vara underkastat lagen i det land där det har sinnaturliga tyngdpunkt. Avgörandet av vilket lands lag som skall lillämpas i eltvisst fall sker med utgångspunkt i de olika anknytningsmomenten irättsförhållandet, t. ex. parternas nationalitet eller hemvist, avtalsortenoch prestatinnsorten. 1 avtalsförhållanden av disposiflv art anses parternaenligt svensk internationell privaträtt ha rätt att träffa avtal om vilketlands lag som skall vara tillämplig på förhållandet. I en särskild lag (1964:528) om tillämplig lag beträffande internaflonella köp av lösa saker finns enuttrycklig bestämmelse om att parterna vid sådana köp har rätt att träffa avtalom att lagen i ett visst land skall tillämpas på köpet. Avtalsparter anses iprincip nckså ha rätt att genom en s. k. prorogaflonsklausul träffaöverenskommelse om var en eventuell tvist skall prövas. I viss utsträckning hardomstolarna i liksom i andra länder möjlighet att avvisa tillämpning aven ufländsk rättsregel med hänvisning till ordre public, dvs. om regeln skullemedföra en rättstillämpning som är oförenlig med grunderna för rättsordningen idomstolslandet. Prop.1979/80:119 104 Vidbedömningen av vilket lands rättsregler som skall tillämpas på 13 §preskriptions-frågor om preskription anses det på sina håll vara av stor betydelseom lagen preskriptionsbestämmelserna betraktas som processrättsliga eller ej.Enligt den internationella privaträttens regler bedöms processrättsliga frågori princip enligt lagen i det land där prövningen sker. 1 anglosachsisk rättanses preskription vara ett processrättsligt institut. Detta medför att domstolarnai bl. a. och tillämpar sitt eget lands lag på frågor ompreskription, även om rättsförhållandet i övrigt bedöms enligt utländsk rätt.Enligt kontinental rätt tillämpas däremot samma lag på frågor om preskriptionsom på rättsförhållandet i övrigt. I svensk internationell privaträtt har manföljt samma princip, vilket belyses av rättsfallet NJA 1930 s. 692. 1promemorian har inte föreslagits någon särskild bestämmelse om de svenskapreskriptionsbestämmelsernas flllämplighet i internationella förhållanden.Inte heller enligt min mening finns det anledning att införa någon sådanbestämmelse. Jagvill emellertid påpeka att de bestämmelser som föreslås i 12 § begränsarmöjligheterna att med bindande verkan träffa avtal om att utländsk rätt skallvara tillämplig på preskripflonsfrågor. Om ett rättsförhållande i övrigt ärunderkastat svensk rätt, bör det givetvis inte vara tillåtet att kringgå detvingande bestämmelserna i lagen genom att avtala att frågor om preskriptionskall bedömas enligt lagen i ett annat land som har andra regler ompreskription. Lika litet bör det vara tillåtet att avtala att etträttsförhållande i sin helhet skall bedömas enligt utländsk rätt för att på detsättet kringgå de svenska preskriptionsbestämmelserna. Avtal av det angivnaslaget bör kunna frånkännas rättslig verkan i preskriptionshänseende inte barai sådana fall då det är uppenbart att rättsförhållandet utan en hänvisning tillutländsk rätt skulle bedömas enligt svensk rätt. Även om ett rättsförhållandehar en viss anknytning till något annat land kan ett sådant avtal komma i stridmed de tvingande preskriptionsbestämmelserna, om väsentliga anknytningsmomenttalar för att svensk rätt skall vara tillämplig. Om däremot rättsförhållandethar en mera avsevärd anknytning till ett främmande land, bör det finnasmöjlighet för avtalsparterna att träffa överenskommelse om atträttsförhållandet skall vara underkastat utländsk rätt även i fråga ompreskription. Vadjag nu har sagt om begränsningen av möjligheterna att träffa avtal om attutländsk rätt skall vara tillämplig gäller inte i den mån det finns särskildabestämmelser i annan lag. Som jag har berört föreskrivs i lagen omtillämplig lag beträffande internaflonella köp av lösa saker att köparen ochsäljaren får komma överens om att lagen i ett visst land skall tillämpas påköpet. Med stöd av den bestämmelsen torde det vara möjligt att vid sådana köpsom omfattas av lagen träffa avtal om vilket lands lag som skall varatillämplig inte bara på direkt köprättsliga frågor utan också på frågan ompreskription. 1979/80:119 105 Somjag anfört i avsnitt 5.4.1 anser jag atl man i preskriptionslagen bör 13 §preskriptions-införa en bestämmelse om under vilka förutsättningar en åtgärdsom vidtas lagen utomlands skall medföra preskriptionsavbrytande verkan häri landet. En sådan bestämmelse har tagits in i förevarande paragraf. Den ärtillämplig bara när frågan om preskription skall bedömas enligt svensk rätt. Paragrafeninnebär att lagens bestämmelser om preskriptionsavbrott, när preskriptionavbryts genom en rättslig åtgärd i utlandet, blir tillämpliga bara omborgenären med hänsyn till gäldenärens förhållanden och omständigheterna iövrigt har haft skälig anledning att vidta åtgärden i den främmande staten. 1annat fall inverkar inte åtgärden på bedömningen av preskriptionsfrågan. Sådanaåtgärder som medför preskriptionsavbrott enligt 5 § 3 har inte alltid någondirekt motsvarighet i andra länder. Vid bedömningen av om en åtgärd som vidtasutomlands kan anses vara sådan som avses i 5 § 3 bör man enligt min mening varaganska generös.