prop · G3039 · 1979-12-31 00:00:00 — Del föreliggerdärför enligt min mening knappast den risk som försäkringsbolagen har påtalatför att deras villkor inte kommer att slå sig vid en domstolsprövning.Invändningarna utgör i vart fall inte något avgörande skäl mot den förordademetoden med tvingande lagregler som i olika avseenden kompletteras avförsäkringsvillkoren. Ensärskild fräga är hur man skall bedöma villkor som formellt har utformats somen begränsning av försäkringens omfattning men som i realiteten ålägger denförsäkrade atl handla på ett visst säll. Som exempel kan nämnas villkor sominnebär att försäkringen täcker stöld ur en låst lokal men inte ur en olåst,Ett sådanl villkor kan lika väl formuleras som en säkerhetsföreskrift den försäkrade skall se till att den lokal där försäkrad egendomförvaras är låst. Ett annal exempel är att försäkringen täcker endastförsäkringsfall där den försäkrade har handlat med tillbörlig aktsamhet. Detlaär bara elt annat sätt att säga alt försäkringsersättning inte lämnas, om denförsäkrade framkallar försäkringsfallet genom vårdslöshet. Om villkoret skallbetraktas som ett omfaltningsvillkor eller som en biförpliktelse kan fö storbetydelse. Principen beträffande omfaltningsvillkor är att försäkringen intealls gäller, om del föreskrivna villkoret inte är uppfyllt. Om del däremot ärfråga om en biförpliktelse skulle en överträdelse av 5 1979/80. 1979/80:9 66 villkoretkomma att bedömas enligt de tvingande nedsätiningsreglerna i Nedsättning av konsumentförsäkringslagen. anserjag att de tvingande lagreglerna inte bör kunna sältas åt sidanendast därför aU ett villkor rent formellt har utformats som euomfattningsvillkoroch inte som en nedsättningsbeslämmelse. Den språkligautformningen bör med andra ord inte ensam vara avgörande för om lagreglernaskall vara lillämpliga eller ej. I stället för man från fall lill fall avgöraom villkoret på grund av sitt innehåll skall betraktas som ett åläggande av enbiförpliktelse eller som en ansvarsbegränsning som lagreglerna inte ärtillämpliga på. Frågan bör givetvis uppmärksammas vid den offentliga granskningenav försäkringsvillkoren. I sista hand för det ankomma på domstolarna att taställning lill hur etl villkor som har formulerats som en ansvarsbegränsningbör bedömas i det enskilda fallet. Vaddärefter gäller innehållet i de tvingande reglerna bör dessa enligt min meningge de försäkrade ett bättre skydd än de nuvarande beslämmelserna iförsäkringsavialslagen. Preventiva skäl och kostnadsmässiga hänsyn sätter docken gräns för hur långt en sådan liberalisering bör gå. Vidbedömningen av den hänsyn som bör tas lill preventionen har man atl beakia allredan risken att tillfogas en skada kan ha en tillräckligtförebyggande effekt, trots atl försäkringsersättning kan lämnas om skadaninträffar. a. kan försäkringsfallei dra med sig även andra förluster än demsom täcks av försäkringen. Genom villkor om självrisk kan man åstadkomma altden försäkrade för bära en del av föriuslen själv. 1 vissa fall tjänar ocksåstraffrättsliga påföljder som medel att avhålla den försäkrade från attåsidosätta sina biförpliktelser. Frånförsäkringshåll har under remissbehandlingen uttryckts oro för att enuppmjukning av nedsätiningsreglerna till de försäkrades förmän, i förening meden avvisande hållning till omfaltningsvillkor som till sin verkliga innebörd ärbiförpliktelser, för framliden skulle starkt begränsa möjligheten till sådanaansvarsbegränsningar i försäkringsvillkoren som är nödvändiga frånkostnadssynpunkt. Enligt min mening har emellertid nedsätiningsreglerna redani kommitténs förslag getts ell så nyanserat innehåll att något hinder i deflesta fall inte bör föreligga mol villkor som till sin verkan i huvudsaksvarar mot de nuvarande. Så till vida uppkommer dock en skillnad som denförsäkrade nied den föreslagna regleringen inte utan vidare går miste om enersättning som enligt de nuvarande villkorens lydelse faller vid sidan avförsäkringsskyddet. Jag återkommer lill dessa frågor i specialmoliveringen. Serman lill försäkringsbolagens praxis vid behandlingen av överträdelser avuttryckliga biförpliktelser är denna ofta mer förmånlig för de försäkrade änsom direkt framgår av nuvarande lagregler och villkor. Någon anledning finns iallmänhet inte atl ändra denna praxis, så alt den blir mindre generös för deförsäkrade. Om bolagens praxis får bilda utgångspunkten för den nyaregleringen, kan man inte med fog påstå alt preventionssynpunkterna 1979/80:9 67 tillmätsmindre betydelse än f n. Det finns då inte heller någon risk för att en Nedsättning av sådan uppmjukning av reglerna skulle leda till någon nämnvärdfördyring av försäkringsersättningen försäkringarna och därmed en ökadbelastning för de lojala försäkringstagarna. 2.9.2Orikliga uppgifier vid försäkringsavtalets ingående Försäkringsteknikenbygger på att den risk som försäkringsbolaget åtar sig skall kunna kalkyleras.Premien för försäkringen skall så nära som möjligt motsvara den kalkyleraderisken. Del ligger i sakens natur att bolaget i stor utsträckning är hänvisatlill uppgifter från försäkringstagaren själv när del skall skaffa sig underiagför sina kalkyler. Bestämmelserom försäkringstagarens upplysningsplikt finns i 4-10 S§ försäkringsavtalslagen.Reglerna är i huvudsak tvingande. De skyddar försäkringstagaren när han intehar insett eller bort inse att en av honom lämnad uppgifl var oriktig (5 §).Detsamma gäller när han utan atl vara vårdslös har förtigit en uppgift ellernär han av vårdslöshet har förtigit en uppgift som han visseriigen har känttill men vars betydelse han inte har insett eller bort inse (7 S). Har försäkringstagarenå andra sidan åsidosatt sin upplysningsplikt svikligen eller under sådanaomständigheter att det skulle strida mol tro och heder atl åberopaförsäkringen, är avtalet i enlighel med allmänna avlalsrältsliga principerogiltigt (4 S). 1 övriga fall - dvs. när försäkringstagaren inte har handlat påett sätt som strider mot tro och heder men inte heller har varit i god trobeträffande riktigheten av en lämnad uppgift eller betydelsen av en vårdslöstförtigen uppgift - reduceras försäkringsersättningen enligt den s. k.prorataregeln eller den s. k, kausalitetsregeln (6 och 7 §S). Prorataregelninnebär alt man skall försöka sätta sig in i vad försäkringsbolaget skulle hagjort, om det hade föll riktiga upplysningar när försäkringen meddelades. Omresultatet av denna tänkta bedömning blir all bolaget inte skulle ha meddelatnågon försäkring alls, är bolaget befriat från allt ansvar. Kan del antas attförsäkringsbolaget skulle ha meddelat försäkring men för en annan premie ellerpå andra villkor i övrigt, är bolagets ansvarighet begränsad till vad som medhänsyn till detta svarar mot den utfösta premien. Enligt kausalitetsregelndäremot ersätts en skada fullt ut, om en oriklig uppgift saknar betydelse förskadans omfattning, medan någon ersättning inte alls lämnas om den oriktigauppgiften har haft betydelse för skadan. Allmännabestämmelser 1976 utgår från prorataregeln när det gäller påföljden föroriktiga uppgifter vid försäkringsavtalels ingående. Kausalitets-regelntillämpas f n. endast vid sjöförsäkring och annan transportförsäkring. bör nedsättning av försäkringsersättningen kunnakomma i fråga i fall då försäkringstagaren uppsåtligen eller genom oaktsamhetsom inte är ringa har lämnat en oriktig uppgift eller förtigit en omständighetav vikl. Enligt kommittéförslaget skall nedsällningen i etl sådantfall göras efter vad som är skäligt med hänsyn lill omständigheterna i detsärskilda fallel. Bedömningen bör alltså vara mera nyanserad än som följer aven renodlad tillämpning av prorataregeln eller kausalitetsregeln. Bland deomständigheter som skall inverka på bedömningen nämns i förslaget del verkligaförhållandets betydelse för försäkringsfallei eller skadans omfallning samtgraden av vållande och behovet av ersäuning. Inom kommittén anser dock tvåledamöter att hänsyn inte bör tas till behovet av ersättning. Underremissbehandlingen har avstyrktkommitléns förslag i denna del. 1 varje fal! bör enligt riksförbundels åsiktprorataregeln behållas som huvudprincip. Denna åsikt biträds av ,, Utländska försäkringsbolags förening och Sverigesadvokatsamfund, medan försäkringsinspektionen och försäkringsjuridiskaföreningen förordar eu vissl utrymme för ett prorataresone-mang närersättningen sätts ned. Vidare är åtskilliga remissinstanser starkt kritiskamot att behovet av ersättning skall kunna beaktas vid nedsättningen. Närdel gäller förutsättningarna för att oriktiga uppgifter vid försäkringsavtaletsingående skall kunna leda till nedsättning av försäkringsersättningen delar jagkommitténs uppfattning alt en sådan påföljd bör komma i fråga endast närförsäkringstagaren har handlat uppsåtligt eller åtminstone med viss vårdslöshet.Frågan är då var gränsen för det vårdslösa beteendet skall dras. Även om detfinns vissa skäl som talar för att enbart grov vårdslöshet skall kunna ledatill att ersättningen reduceras, kan en sådan begränsning te sig mindre lämpligmed tanke på önskemålet all stävja slarv, alltså från preventiv synpunkt. Åandra sidan bör inte varje vårdslöshet vid uppgiftslämnandet, hur liten den änär, få föranleda all försäkringstagaren går miste om ersättning som han annarsskulle ha haft rätt till. anserjag därför au en förutsäuningför nedsänning bör vara att försäkringstagaren - när han inte har handlatuppsåtligt - har gjort sig skyldig till en oaktsamhet som inte är ringa. Omdessa fömtsättningar för att sätta ned försäkringsersättningen är uppfyllda,uppkommer frågan hur nedsättningen bör göras i det enskilda fallet. Det är interealistiskt att räkna med aU man utifrån en enda schematisk princip skullekunna konstruera en nedsältningsregel som alllid leder till ett rimligtresultat. De remissinstanser som förordar prorataregeln som grund förnedsättningen menar emellertid au dén är en praktiskt lätthanterlig och rättvisregel, som medför all försäkringstagaren inte får ett sämre försäkringsskyddän om han från börian hade lämnat riktiga uppgifter. Förmin del vill jag inte bestrida att prorataregeln har sina förtjänster. Den haremellertid också brister. I den juridiska litteraturen har värdet av dennaregel diskuterats ingående och ifrågasatts från flera håll. Det skulle föra förlångt att här närmare redovisa denna diskussion. Jag kan nöja mig med att pekapå några omständigheter som enligt min mening bör beaktas när man Nedsättningav försäkringsersä 11 ningen 1979/80:9 69 bestämmersig för vilken princip som skall lillämpas. böan kan framhållas att prorataregeln kan ge upphov till vissaförsäkringsersättningen svårigheter när det gäller att i efterhand avgöravilket beslut försäkringsbolaget skulle ha fattat, om försäkringstagaren frånbörjan hade lämnat riktiga uppgifter. En annan allvariigare invändning motprorataregeln är att den genom sin schematiska utformning slår ojämnt. Om denhypotetiska bedömning i fråga om försäkringsbolagets beslut som regelnförutsätter resulterar i att bolaget med kännedom om de verkliga förhållandenainte skulle ha meddelat någon försäkring, ställs försäkringstagaren helt utanförsäkringsersättning trots atl han kan ha betalt ganska belydande förförsäkringen och föriilat sig på att han har haft försäkringsskydd. Leder denhypotetiska bedömningen lill atl ersättningen endast skall jämkas så att densvarar mot den eriagda - men alltför låga - premien, kan reduktionen å andrasidan länkas bli alltför lindrig i fall dä försäkringstagaren har förfarituppsåtligen eller visat en allvariig nonchalans vid uppgiftslämnandet. 1 sådanafall kan hänsynen till preventionen kräva en kraftigare påföljd än endast enmindre nedsättning, i all synnerhet som upptäcktsrisken är ganskaliten. Atthelt bortse från om de oriktiga uppgifterna har haft något inflytande påhändelseförloppet eller skadans storiek kan vidare i vissa fall leda tillotillfredsställande resultat. Särskilt gäller detta vid konsumentförsäkringar,som i regel skyddar mot flera olika slag av skador. Om en försäkringstagare närhan tecknar en villaförsäkring lämnar en felaktig uppgift om lägenhetsytan,något som påverkar beräkningen av premien med hänsyn till bl, a. brandrisken,flnns det knappast några skäl för all försäkringsersättningen skall reducerasnär lösegendom har stulits vid inbrott. I själva verket tillämparförsäkringsbolagen inte prorataregeln i ett sådanl fall, där det ju inte finnsnågot samband mellan den orikliga uppgiften och försäkringsfallet. Något stödför denna praxis finns emellertid inte vare sig i försäkringsavialslagen elleri Allmänna bestämmelser 1976, Det visar att prorataregeln, strikt uppfattad,måste förses med inskränkningar. Äveni andra situationer torde en försäkringstagare ha svårt atl förstå varförförsäkringsersättningen skall reduceras därför att han har lämnat en felaktiguppgift om någol som inte har med försäkringsfallet alt göra. En felaktiguppgift torde f ö. mera sällan uppdagas när den inte har någon betydelse fördet försäkringsfall som har inträffat. Det blir därför beroende påen ren slump, om prorataregeln kommer att tillämpas i ett sådant fall. Men omden skulle tillämpas, riskerar försäkringstagaren alltså all helt gåmiste om försäkringsersättning. Vadjag nu har sagt innebär inte att jag i stället för prorataregeln förordar enren kausalitelsregel i fråga om nedsättningen av försäkringsersättningen pågrund av oriktiga uppgifter vid försäkringsavtalels ingående. En sådan regel ärminst lika trubbig som en prorataregel, efiersom den i allmänhet leder till Prop.1979/80:9 70 auförsäkringstagaren antingen får full ersättning eller också inte får någonNedsättning av ersättning alls. Även om det är en fördel alt nedsättning intekommer i fråga försäkringsersättningen ulan att det finns ett visstorsakssamband mellan den oriktiga uppgiften och försäkringsfallet, är enmjukare nedsältningsregel alt föredra. F. ö. är del knappast lämpligt att heltutesluta möjligheten lill nedsättning, när eU sådanl orsakssamband saknas. Viden betydande grad av vårdslöshet, liksom vid ett uppsåtligt förfarande, kan detav preventiva skäl ibland vara motiverat all nedsättning kan göras även när delinte finns något orsakssamband. Försäkringsrättskommitténhar gått en medelväg och förordat att nedsättningen skall göras efter ennyanserad bedömning som bestäms efter en avvägning mellan hänsynen tillpreventiva synpunkter och kostnadsskäl å ena sidan och intresset av atl skyddade försäkrade vid skador å den andra. En sådan lösning, som medger att inte baraorsakssambandet mellan den oriktiga uppgiften och det inträffadeförsäkringsfallet utan också andra omständigheter beaktas, är även enligt minåsikt bättre än en stel regel i enlighel med prorala- ellerkausaliielsprincipen. Jag förordar därför denna lösning. Vidnedsättningen av försäkringsersättningen böralltså hänsyn kunna tas inte baratill del verkliga förhållandets betydelse för försäkringsfallet och föromfattningen av skadan utan även till omständigheterna i övrigi. Också detindividuella behovet av ersäuning bör i särskilda fall kunna beaktas som enomsiändighei som talar mot nedsättning. Normalt torde denna omständighetemellertid inte böra tillmätas någon mera självständig betydelse. Liksom enkraftig remissopinion anserjag därför att denna faktor inte bör omnämnas blandde omständigheter som särskilt bör beaktas vid nedsättningen. Med dennajämkning kan jag ansluta mig till kommittéförslaget. 2.9.3Åsidosättande av föreskrifter enligt försäkringsvillkoren Sedanen försäkring har meddelats och försäkringsbolagets ansvar har böoat, kanbolaget inte påverka händelseutvecklingen i nämnvärd utsträckning utan är ihög grad beroende av den försäkrades handlande. Risken för skada kan t. ex. ökagenom att försäkrad egendom används till etl annat ändamål än som förutsattesnär premien beräknades. För alt förekomma att premiesättningen på detta sättblir försäkringslekniskl felaktig åläggs den försäkrade iförsäkringsavialslagen i principen fortlöpande upplysningsplikt underförsäkringstiden. Som följd av alt bolaget underrättas kan en förhöjd premiekomma att tas ut. Den ökade risken - fareökningen - kan emellertid ocksäinnebära att försäkringsbolaget under de nya förhållandena ärberett all över huvud taget meddela försäkring. Reglerna syftar därför ocksåtill att motverka att den försäkrade avsiktligt vidtar åtgärder som medför attfaran ökas. Prop.1979/80:9 71 Försäkringsavtalslageninnehåller i 45-50 SS regler om fareökning vid Nedsänning av skadeförsäkring.För alt dessa regler skall bli tillämpliga mäste fareökningenförsäkringsersättningen avse elt förhållande som har iförsäkringsvillkoren eller som försäkringstagaren har uppgetl när försäkringentecknades. Vidare krävs alt den förhöjda risken inte är av sådan beskaffenhet atlbolaget måste anlas ha tagit den i beräkning, I fråga om påföljden när bolagetinte har föll information om en fareökning gäller ungefär samma regler som närförsäkringstagaren genom oaktsamhet har åsidosatt sin upplysningsplikt.Försäkringsbolaget blir helt fritt från ansvar, om det kan antas all försäkringinte skulle ha meddelats under de nya betingelserna, I annal fall begränsasansvarigheten enligt prorala- eller kausalitetsregeln. Liksom vid förseelse motupplysningsplikten utgår bl. Allmänna bestämmelser 1976 från prorataregeln. Isin strävan atl hålla risken för försäkringsfall under kontroll brukarförsäkringsbolagen ofta la in föreskrifter i försäkringsvillkoren om vad denförsäkrade skall iaktta för atl förebygga eller begränsa skador. Bryter denförsäkrade mot en sådan säkerhetsföreskrift -1, ex, att ha sjutillhållariåseller brandredskap-gäller enligt 51 S försäkringsavtalslagen attförsäkringsbolaget ansvarar endast i den mån den försäkrade kan visa att skadanskulle ha inträffat även om föreskriften hade iakttagits, liksom dåunderiåtenheten inte kan läggas den till last som har haft alt tillse atlföreskriften iakttogs. Man tillämpar alltså etl slags kausalitelsregel ikombination med en oaktsamhets-regel. Bestämmelsen är tvingande i den meningenatt försäkringsbolaget inte får utöva strängare sanktioner. IAllmänna bestämmelser 1976 har påföljden för överträdelse av säkerhetsföreskrifterlindrats i förhållande lill beslämmelsen i försäkringsavtalslagen, I ställetför helt bortfall av ersättningen, som kausalitetsregeln kan leda lill,föreskrivs i de allmänna bestämmelserna etl normalavdrag aversättningen, dock lägst . Föreligger synnerliga skäl med hänsyn tillförsummelsens art eller andra omständigheter, kan avdraget bli ändå lägre. Omett försäkringsfall inträffar eller är förestående, åligger det denförsäkrade att efier förmåga sörja för au skadan avvärjs eller begränsas.Underlåter han uppsåtligen eller genom grov vårdslöshet att iaktta dennaräddningsplikt, kan försäkringsersättningen enligt 52 S försäkringsavtalslagensättas ned eller helt falla bort i den män åsidosättandet har medfört men förförsäkringsbolaget. Denna bestämmelse är tvingande. Allmänna bestämmelser 1976innehåller i sak likalydande regler. Närett försäkringsfall har inträffat, skall den försäkrade anmäla försäkringsfalletUlan uppskov samt biträda vid utredningen. Försummar han del och kan det antasatt försäkringsbolagel därigenom lider men, kan försäkringsersättningen enligt21 och 22 SS försäkringsavtalslagen sättas ned elller helt falla bort. Enerinran om denna påföljd har tagits in i Allmänna bestämmelser 1976. Deregler i försäkringsavialslagen som har beskrivits har i försäkringsrättskommiiiénsförslag förts samman till en enda beslämmelse. Enligt denna bestämmelse kanersättning från försäkringen sättas ned, om den försäkrade försummar att iakttavad som åligger honom enligt försäkringsvillkoren, I ordet"försummar" lägger kommittén ett krav på att den försäkrade skall hahandlat uppsåtligen eller genom oaktsamhet, Nedsällningen görs iden mån det ärskäligt med hänsyn till försummelsens betydelse för försäkringsfallet elleromfattningen av skadan samt till graden av vållande, behovet av ersättning ochomständigheterna i övrigt, Kommiuéförslageihar lämnais ulan erinran av de flesta remissinstanserna. Från försäkringshåliförordas dock alt prorataregeln behålls som påföljd vid fareökning och altreglerna om nedsänning av försäkringsersättningen vid överträdelse avsäkerhetsföreskrifter utformas i enlighet med de avdragsregler som gällerenligt Allmänna bestämmelser 1976, Vidare anser att de nuvarande påföljdsreglerna i försäkringsavtalslagen börbehållas när det gäller förseelser mol räddningsplikten samt skyldigheten attanmäla försäkringsfallet m, m. För min del vill jag början framhålla all kommittéförslaget skiljer sig frånförsäkringsavtalslagen bl, a, på det sättet att det inte alls reglerar vilkaskyldigheter den försäkrade i olika hänseenden bör ha gentemot försäkringsbolagen.Jag delar kommitléns uppfattning att del inte finns anledning atl tyngakonsumentförsäkringslagen med bestämmelser av detta slag. Även av andra skäl ärdet bättre att regleringen av den försäkrades förpliktelser mot bolaget istället görs i försäkringsvillkoren, med den offentliga granskning avlämpligheten av villkoren i olika situationer som då blir möjlig. Vad somdäremot bör regleras genom tvingande bestämmelser i konsumentförsäkringslagenär vilka påföljder som ett försäkringsbolag får använda, om den försäkradeåsidosätter de skyldigheter som kan ha föreskriviis i försäkringsvillkoren. Liksom när det gälleroriktiga uppgifter vid försäkringsavtalets ingående bör i regel endast en grovöverträdelse av föreskrifterna medföra att försäkringsersättningen reduceraseller rentav helt faller bort. Förhållandena kan emellertid variera beroende påvilket slags föreskrift del är fråga om. Vid t, ex. en överträdelse av föreskrifterom den försäkrades räddningsplikt får ersättningen redan f n., som harnämnts, sättas ned endast om den försäkrade har handlat uppsåtligen eller genomgrov vårdslöshet. Vid andra överträdelser kan det däremot tänkas alt även enmindre vårdslöshet bör kunna leda till denna påföljd. Det gäller särskilt närden försäkrade har åsidosatt uttryckliga och preciserade säkerhetsföreskrifter,t. ex, att en personbil som lämnas utan lillsyn alltid skall vara låst elleratt fönster och dörrar lill försäkrade lokaler skall vara stängda och låsta ochatt särskilda förvaringsutrymmen skall vara låsta på betryggande sätt, 1undantagsfall kan del då vara berättigat att tillåta en viss nedsättning t, o,m, vid överträdelser som har skett av ringa oaktsamhet. Vadjag nu har sagt kan tala för att förutsättningarna för nedsättningen bör genomsärskilda bestämmelser regleras på olika säu i olika fall. Som jag förut harsagt anser jag emellertid att påföljdsreglerna bör utformas generellt på ettsådanl vis alt de medger en nyanserad bedömning i varie enskilt fall, samtidigtsom deras närmare innehåll i olika situationer kan fastställas iförsäkringsvillkoren. Kommitténs förslag innebär visserligen att ganskaartskilda företeelser har förts samman i en enda bestämmelse. Det synes dockonödigt komplicerat att splittra upp denna bestämmelse pä flera olika regler. Denminsta gemensamma nämnaren för de olika överträdelser som omfattas avbestämmelsen är etl krav på alt den försäkrade skall ha handlat uppsåtligeneller genom oaktsamhet. Jag förordar därför att bestämmelsen utformas på dettasätl. Om denna förulsättning förall tillämpa betämmelsen är uppfylld bör nedsättningen, som jag redan harnämnt, göras med hänsyn lill samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Manbör alltså inie tillämpa någon stel regel enligt vare sig prorala- ellerkausaliielsprincipen. Beträffande nedsäil-ningsregelns närmare utformning kanjag i övrigt hänvisa lill vad jag sade i föregående avsnitt om den molsvaranderegeln vid förseelse mot upplysningsplikten. anserjag sälundaall man vid nedsättningen bör beakta försummelsens betydelse förförsäkringsfallet och för omfattningen av skadan samt den försäkrades uppsåteller oaktsamhet och omsiändigheterna i övrigt.