prop · G3032 · 1979-12-31 00:00:00 — Innehåller den nyasekretesslagen bestämmelserom i vilken utsträckning information skall kunnalämnas i arbetslivet, är det naturiigt alt lagen upptar också de föreskrifterom tystnadsplikl angående sådan information som behövs. Det kan f ö. inte kommai fråga att reglera denna fråga i MBL. Inte heller är det lämpligt all införabestämmelser härom i lagen om offentlig anställning: detystnadspliklsföreskrifler som behövs bör nämligen vara tillämpliga också påsådana ofTentliga funktionärer! fråga om vilka nämnda lag inte är tillämplig.Jag delar alltså promemorians uppfattning atl den nya sekretesslagen börinnehålla den reglering som krävs. Det kan vara skäl att tillägga atl deerfarenheter som efter hand samlas och det fortsatta reformarbetet påarbetsrättens område kan aktualisera en översyn längre fram av den regleringsom nu föreslås. Ipromemorian erinras om all de problem,som föreskrifterna i MBL om rätl lillinformation avsåg atl undanröja, är mindre påfallande inom den offentligasektorn till följd av principen om allmänna handlingars offentlighet Ofr prop.1975/76:105 bil. 2 s. 184). Genom alt den nya sekretesslagstiftningen i storutsträckning bygger på skaderekvisii som skall vara uppfyllda för alt uppgiftinte skall fö lämnas ut skapas enligt promemorian ett ökat utrymme förmyndigheterna att lämna ut uppgifter till sina anställda och deras fackligaorganisationer; det är givet all del oftare innebär mindre risk för skada nären uppgift lämnas ut i sådant fall än när det annars sker. Vidare erinras ipromemorian i detta sammanhang om all den nya sekretesslagen föreslås innehållaen generell föreskrift om utlämnande av sekretessbelagd uppgift med förbehåll,som inskränker mottagarens rätt atl använda uppgiften Qfr 14 kap. 9 § förstastyckel departementsförslagel). Denna föreskrift skulle ge större möjligheterän f n. alt låta exempelvis en arbetstagarorganisation ta del av ensekretessbelagd uppgift. Enligt promemorian ger således den nya sekretesslagenett stort utrymme för information till arbetstagarna inom den offentligasektorn även ulan särskilda regler i ämnet. förverkliga principen, att de offentligt anställda skall ha samma rätt lillinformation som de privatanställda, bör man emellertid enligt promemorian gåytterligare ett steg och införa vissa särskilda regler om Prop.1979/80:2 Del A 14 kap. 7 ii 340 begränsningav annars gällande sekretess. Dessa begränsningar bör göras på de områden inomden offentliga sektorn där förhållandena är jämförbara med dem som råder inomden privata. 1 promemorian anförs att det alltså främst finns anledning atlbegränsa sekretessen med hänsyn lill skyddet för det allmännas ekonomiskaintresse. Skall en sådan begränsning få någon effekt, bör också sekreiessentill skydd för enskild som står i affärsförbindelse med det allmänna begränsasi motsvarande mån. Härigenom uppnås samma ordning som inom den privata sektorn.1 promemorian förordas därför all sekretess enligt 7 kap. 1-5, 8 och 9 §§ saml9 kap. 6-8 §§ i promemorieförslaget inte skall utgöra hinder för utlämnande avuppgift enligt MBL eller arbetsmiljölagen. Huruvida en uppgift skall lämnas uteller inte i del särskilda fallet blir härigenom beroende av samma övervägandensom inom det privata näringslivet. Del anses enligt promemorian inte föreligganågot behov av att begränsa sekreiessen enligt 7 kap. 6§ i promemorieförslaget,eftersom de uppgifter som där avses inte lär omfattas av informationsskyldighetenligt MBL eller arbelsmiljölagen. annal område där jämförbara förhållandensägs förekomma inom den offentliga och privata sektorn är personalvårdsverksamheten.Med hänsyn härtill förordas att inte heller sekretessen enligt 8 kap. 11 § ipromemorieförslaget skall utgöra hinder mot utlämnande av uppgift enligt MBLeller arbelsmiljölagen. 1 fråga om ytteriigare tvåföreskrifter i den nya sekrelesslagen har i promemorieförslaget undantag gjortsmed hänsyn lill arbetsmiljölagen. 119 S andra stycket SekrL föreskrivs ettundanlag från handlingssekrelessen i ärenden angående arbetarskydd ellerarbetstidens reglering eller angående arbetstillstånd för utlänning. Undantagetavser vad "som kan följa av de i nämnda ämnen gällande lagar". Härmedåsyftas en beslämmelse som har funnits i 67 § arbetarskyddskungörelsen(1949:208) och som är upptagen i 16 § arbelsmiljöförordningen(1977:1166). Enligt denna bestämmelse är lillsynsorgan skyldigt alt tillställaskyddsombud avskrift av råd, anvisningar eller annat skriftligt meddelande somhar avlåtils till arbetsstället i skyddsfråga. Promemorieförslagetsmotsvarighet till 19 § SekrL är 9 kap. 2 i;. 1promemorieförslaget har tagits upp en bestämmelse som tillåter atl uppgiftlämnas ut i det fall som anges i 16 § arbetsmiljöförordningen. Bestämmelseninnebär begränsning även av sekreiessen enligt 8 kap. 8 § promemorieförslaget,som också avser arbelarskyddsverksamheten men som saknar motsvarighet igällande rätt. 1 promemorian har ansetts lämpligt att bestämmelsen förs sammanmed den som avser den begränsning av sekretessen i övrigt,som påkallas avuppgiftslämnande enligt arbetsmiljölagsliftningen. m. fl. och LRF har ifrågasatt om det är lämpligl att gå sålångt som man har gjort i promemorian när det gäller alt likställa denoffentliga och den privata arbetsmarknaden. De remissinstanser som företräderarbetslagarnas intressen har däremot anslutit sig till förslaget i likhet medde övriga remissinstanser som har beröri denna fråga. Prop.1979/80:2 Del A 14 kap. 7 ii 341 Deremissinstanser som anser att promemorieförslaget är alllför långtgående harhävdat att myndigheterna har uppgifter just i sin egenskap av myndigheter, ev.med monopolställning, och att detta ger dem en särställning i förhållande tillprivata arbetsgivare. Föregen del kan jag inte finna att de skäl som några remissinstanser har åberopatär tillräckligt bärkraftiga för all gå ifrån synsättet alt den offentligaarbetsmarknaden i princip bör vara likställd med den privata. Visseriigen kanen myndighets ställning ibland vara sådan alt enskilda personer eller företagmåste anlita myndighetens Qänsler och därvid lämna uppgifter som bör hållashemliga. Samma kan emellertid förhållandel vara i fråga om ett privat företag.De sekretessintressen som bör beaktas när det är fråga om att lämna utinformation i arbetslivet är därför i många fall desamma, vare sig det rör sigom ett privat företag eller en myndighet. Som framhålls i promemorian innebärden föreslagna regleringen inte att sekretessbelagd information alllid skall lämnasul utan att ullämnandefrågan skall avgöras på samma sätt inom den ofientligasektorn som på den privata arbetsmarknaden. Jag vill här erinra om deuttalanden som har gjorts i MBL:s förarbeten om den närmare innebörden iarbetstagarsidans rätt lill information (prop. 1975/76:105 bil. 236fl", 364 fl", 488 f och 532 samt InU 1975/76:45 s. 36 fl). Jag haralltså inte funnit anledning att gå ifrån promemorieförslaget i sak. Denredaktionella utformningen av första stycket i förslaget har dock jämkats någoti förenklingssyfte. Uttrycket "vad som i lag är föreskrivet om skyldighetalt lämna information till företrädare för arbetstagarorganisation eller lillskyddsombud" avser i första hand MBL med dess regler om skyldighet attlämna ul uppgifter i samband med facklig förhandling och om informations-rätt iövrigt och arbetsmiljölagen med dess regler om rätt för skyddsombud alt lainformation. Även annan lagstiftning om rätt för arbetstagarna tillinformation, som lagen om säkerheten på fartyg, omfattas dock av uttrycket. Avsiktenär att första stycket tillämpas i de fall där del är aktuellt atl lämna ui därangivna uppgifter och att man inte prövar om skaderekvisiten är uppfyllda idessa fall. Försiastycket innebär atl bestämmelser av del slag som finns i 16 §arbetsmiljöförordningen i fortsättningen skall meddelas i lag, lämpligen i 7kap. Någraremissinstanser har ställt sig frågan vilket förhållande som råder mellanförsta stycket, å ena sidan, och MBL:s föreskrifter om edilionsplikt och primärinformationsskyldighet, å andra sidan, när det gäller möjligheterna att fötill stånd domstolsprövning av beslut att inte lämna ut information. Haren myndighet avslagit en begäran från en arbetstagarorganisation att fö ut enhandling, kan flera olika situationer tänkas. För det första kan myndighetensom skäl för sill beslut åberopa atl handlingen inte är allmän. Talan molbeslutet får i så fall föras genom besvär enligt 15 kap. 7 §, omarbetstagarorganisationen hävdar att handlingen är allmän Ofr 1 kap. 2 § Prop.1979/80:2 Del A 14 kap. 7 ii 342 iredjeslyckel lagen /1974:371/ om rättegången i arbetslvister /I kap. 2 § ändrad1976:581/). Även när framställningen avslås med hänvisning till att handlingeninnehåller sekretessbelagd uppgift, förs lalan mot beslutet enligt 15 kap. 7 §.Detsamma gäller om myndigheten anser all förstastycket inte är tillämpligt påuppgiften i fråga, t. ex. därför alt den faller under någon annansekretessbestämmelse än som sägs där. Grundas avslagsbeslutet på altmyndigheten inte har ediiionsskyldighet enligt 18 § MBL, tillämpas däremotreglerna i lagen om rättegången i arbetslvister. Motsvarande gäller den primärainformationsskyldigheten enligt 19 § MBL. Om en myndighet anser att den pågrund av sekretess är förhindrad atl lämna information enligt 19 § MBL men omvederbörande arbetstagarorganisation är av motsatt uppfattning kan tvistenlikaså komma under arbetsdomstolens (eller tingsrätts) prövning enligt lagen omrättegången i arbetslvister. Det kan tilläggas alt liknandesitualionersomdejagnu har nämnt kan uppkomma . De problem som möjligen kan uppstå ärdärför inte nya. Som har framgått av del föregående förutsätter en vidgad rätt tillinformation att tystnadsplikt införs för den som får del av uppgifter som intebör få spridas utan begränsningar. Frågan om tystnadsplikt för den som får delav i och för sig sekreiesskyddad information som lämnas ut enligt MBL ellerarbelsmiljölagen måste därför lösas. Den har två aspekter: Hur skalltystnadsplikten åstadkommas? 1 vilken utsträckning skall en fackligföreträdare, som har fått del av sekretessbelagd information få använda denna isin verksamhet, och i vad mån skall han få föra informationen vidare till andraanställda och lill sin fackliga organisalion? Inomden privata sektorn skall facklig företrädares rätl atl föra information vidaretill andra anställda och lill sin lokala eller centrala fackliga organisationvägas mol arbetsgivarens eller annans intresse av all uppgifter hålls hemliga.Avvägning sker genom förhandlingar eller, om enighet inte nås, genomarbetsdomstolens prövning (21 § MBL). Någon begränsning i rätten atl förainformation vidare till styrelseledamot i lokal eller central arbetstagarorganisation,för vars räkning den facklige företrädaren har fött del av informationen,gäller dock aldrig (22 § MBL). Den tystnadsplikt som gäller för den fackligeföreträdaren överförs emellertid lill styrelseledamoten i sådant fall. 21 och22 §§ MBL är i princip inte tillämpliga inom den offentliga sektorn. F. n. fåren facklig företrädare vid myndighet inte lämna en sekretessbelagd uppgift tillandra anställda eller sin fackliga organisalion i vidare mån än som generelllär tillåtet. Enordning med förhandlingar om tystnadsplikt kan, som framgår av det föregående,inte komma i fråga inom den offentliga sektorn, och tystnadsplikt för fackligaföreträdare inom den offentliga sektorn måste därför åstadkommas på annal sättän inom den privata. Som lösning föreslås i Prop.1979/80:2 Del A 14 kap. 7 § 343 promemorianatt man låter den facklige företrädaren som för del av sekretessbelagdinformation bli bunden av den sekretens som normalt gäller för uppgiften ifråga. Eftersom det förhållandet att sekretessen följer uppgiften är en faktorsom skall beaktas vid bedömningen av huruvida skaderekvisit är uppfyllt, förman härigenom enligt promemorian etl ökat utrymme för information till fackligaföreträdare inom den offentliga sektorn också när del gäller uppgifter som inteenligt försia stycket för lämnas ut lill honom ulan hinder av sekreiess. Ensådan överföring av sekretess till en facklig företrädare anses inte ipromemorian strida mot de tankar som ligger bakom medbestämmandelagstiftningen.En motsvarande tystnadsplikt på den privata sektorn kan göras lill föremål förförhandling enligt MBL eller prövas av arbetsdomstolen. Inte heller striderdenna ordning enligt promemorian mot arbetsmiljölagsliftningen, enligt vilkenen motsvarande tystnadsplikt gäller (7 kap. 13 § arbetsmiljölagen). Enförutsättning för att en regel om överföring skall vara tillämplig sägsemellertid vara atl den som erhåller uppgiften är offentlig funktionär. Deltauttrycks i promemorieförslaget, i anslutning till den arbetsrättsligaterminologin, så atl han skall vara arbetstagare vid myndighet. Är den fackligeföreträdaren inte knuten till myndighet på detta sätt, kan enligt förslagetförbehåll, som inskränker hans rätt att röja eller utnyttja uppgiften,uppställas av den myndighet som lämnar uppgiften. Dentystnadsplikt för facklig företrädare vid myndighet som föreslås är enligtpromemorieförslaget sanktionerad på samma sätt som sekreiessen i övrigt enligtden nya sekretesslagen, dvs. främst genom ansvarsbestämmelsen i 20 kap. 3 §BrB angående brott mot tystnadsplikt. Delsamma gäller den som har erhållituppgift med förbehåll. Promemorieförslagethar i denna del i huvudsak godtagits under remissbehandlingen. På enstakapunkter förekommer dock viss kritik, enligt /SR.s mening bör det söOas föratl de fackliga företrädarna inom den offentliga sektorn inte i fråga omtillgången lill rättslig överprövning blir sämre ställda än inom den privatasektorn. TCO har invänt mol atl en facklig företrädare inom den offentligasektorn lill skillnad mot den privata arbetsmarknaden underkastas straff- ochskadeslåndsrättsligt ansvar. Ilikhet med flertalet remissinstanser ansluter jag mig i det väsentliga tillpromemorieförslaget. De förhållanden som /SR och TCO har berört ärkonsekvenser av att lystnadsplikten måste åstadkommas genom offentligrättsliganormeroch inte genom avtal. Jag biträder alltså promemorieförslaget också i nuberörda hänseenden. Påtvå punkter i departementsförslagel föreligger emellertid sakliga avvikelserfrån promemorieförslaget. Den första gäller vilka uppgifter som regeln omöverföring av sekreiess är tillämplig på. Enligt min mening bör överföring avsekretess för en uppgift förekomma bara om uppgiften lämnas ut med stöd avförsta stycket. Denandra avvikelsen gäller den krets av fackliga företrädare lill vilken sekretessskall överföras. Enligt promemorieförslaget skall överföring ske, 1979/80:2 Del A 14 kap. 7 § 344 nären facklig företrädare är arbetstagare hos myndighei, del må vara den myndighetsom lämnar ut uppgiften eller någon annan myndighei. För min del anser jag alldet inte är lämpligt all en facklig företrädare skall behöva iaktta andrasekretessbestämmelser än dem som han har alt följa i sin egenskap avbefattningshavare vid en myndighei. Jag föreslår därför all sekreiess överförsbara lill sådan facklig företrädare som är knuten lill just den myndighei somlämnar honom informationen. Vidare vill jag förorda all överföring av sekretessäger mm inte bara när den facklige företrädaren är arbetstagare vid myndighetenulan också när han är knuten lill denna på något av de andra sätt som anges idepartementsförslagels 1 kap. 7 §. Förevarandeparagraf i departementsförslagel innehåller lill skillnad mol 2 kap. 13 §promemorieförslaget inga regler om förbehåll. Sådana regler återfinns i 14 kap.10 § departementsförslaget. Även i övrigi har gjorts vissa ändringar avredaktionell natur i promemorieförslaget. Om någol undanlag inte görs från de föreslagna bestämmelserna omöverföring av sekreiess, skulle en facklig företrädare inte kunna lämnasekretessbelagd information vidare lill en ledamot i styrelsen för den lokalaeller centrala arbetstagarorganisation för vars räkning han har ftl del avinformationen. En sådan ordning skulle skilja sig radikalt från vad som gällerinom arbetslivet i övrigt. Önskar man förverkliga principen om samma rätt lillinsyn inom båda sektorerna, måsle man därför skapa möjligheter för den fackligeföreträdaren alt lämna uppgift, som omfattas av sekreiess eller förbehåll, vidarelill styrelseledamot inom organisationen. Bestämmelsemai 22 § MBL är utformade med utgångspunkt i vad som gäller för den privatasektorn och låter sig inte ulan vidare tillämpa också inom den offentligasektorn. Det kan därför knappast komma i fråga att göra paragrafen tillämplig ifråga om offentligt anställda. En möjlighet som nämns i promemorian är atl ilagen om offentlig anställning la in de föreskrifter som behövs. har emellertid samband med den nya sekretesslagens bestämmelser.Trots alt man i viss mån bryter ramen för den nya sekrelesslagen, är det därförenligt promemorian lämpligast alt föreskrifter om facklig företrädares rätt allinformera styrelsen i sin fackliga organisalion las upp i den nyasekrelesslagen. Sådana föreskrifter, utformade efler mönster av 22 § MBL, hardärför tagits upp i 2 kap. 13 § iredje stycket promemorieförslaget. Underremissbehandlingen har inte ifrågasatts annal än att en facklig företrädareskall ha rätl alt lämna i och för sig sekretessbelagd information vidare tillledamot i styrelsen för den arbetstagarorganisation, för vars räkning han harfött uppgiften. Också jag ansluler mig till förslagel. Beträffande den fråga omrätten att informera suppleanter i styrelsen, som en remissinstans har tagitupp, avses här ingen avvikelse från vad som gäller enligt 22 § MBL, som juutgör förebilden för föreskrifterna i sekretesslagen. En förutsättning för atlen facklig företrädare skall fö informera ledamot i styrelsen för den fackligaorganisationen bör vara att han underrättar styrelseledamoten om sekretessenOfr tredje meningen). Underiåter han alt göra detta, har han inte Prop.1979/80:2 Del A 14 kap. 7 ii 345 iakttagitvad som gäller om hans tystnadsplikt och kan fällas till ansvar enligt 20 kap.3 § BrB. Departementsförslaget har avfattats i enlighet med det anförda. Närden facklige företrädaren lämnar sekretessbelagd information vidare tillstyrelseledamoten skall han givetvis se lill alt denne får klart för sig atldet är fråga om uppgifter som omfattas av tystnadsplikt. Gör han inte vad somankommer på honom i detta avseende, kan han inte anses h uppfyllt sinunderrättelseskyldighet. Den föreslagna rätten all informera styrelseledamot i fackligorganisalion kombineras, såsom f n. gäller inom den privata sektorn, med entystnadsplikt för styrelseledamoten. Denne binds av tystnadsplikt i sammautsträckning som gäller för den facklige företrädaren. Samma princip gällerenligt MBL. För all styrelseledamoten skall fö kännedom om atl en viss uppgiftomfattas av sekretess eller förbehåll skall, som föreskrivs i iredje stycket,den facklige företrädaren underrätta honom om sekreiessen. Promemorieförslagetinnebär atl tystnadsplikl som uppkommer genom överföring till facklig företrädareeller genom förbehåll sanktioneras på samma sätt som sekreiessen i övrigienligt den nya sekrelesslagen, dvs. främst genom ansvarsbestämmelsen i 20 kap.3 § BrB angående brott mot tystnadsplikt. Innebörden av departementsförslagelär densamma. På en punkt avviker emellertid promemorieförslaget från dennalinje, nämligen så lill vida all styrelseledamot som för ta emot informationenligt den särskilda vidareinformationsregeln undantas. Vid tystnadspliktsbrottav en styrelseledamot föreslås i stället att det skadeståndsrätlsliga ansvaret(i detta fall främst för arbetstagarorganisationen) enligt 56 § MBL skall trädain. Motiveringen är att del är olämpligt att för en styrelseledamot ha olikaansvarsregler beroende på om information har lämnats av en offentligt eller enprivat anställd företrädare. Jagfinner för min del att del i promemorian angivna skälet inte är tillräckligtstarkt för alt på den aktuella punklen avvika från den allmänna principen attsekretessen på området skall regleras i offentiigrältslig ordning. Vidare börbeaktas all den skillnad mellan den offentliga och den privata sektorn, somenligt promemorian inte bör göras på denna punkt, däremol görs belräffandeandra fackliga företrädare än styrelseledamöterna (t. ex. fackliga ombudsmän, s.k. regionala företroendemän, sakkunniga etc). Den har f ö. gjorts ävenbelräffande styrelseledamöterna i del fall att de själva för information när deföreträder sin organisation t. ex. i en förhandling med arbetsgivaren. Härtillkommer att det är praktiskt olämpligt att på en enskild punkt åstadkomma enblandning mellan det privalrätlsliga och det offentligrättsliga regelsystemet.Det kan t. ex. förorsaka onödiga komplikationer om en och sammalystnadspliktsbrottssituation skall handläggas både i arbetsdomstolen och itingsrätt. Mot den angivna bakgrunden är jag inte beredd atl förorda densärreglering på den punkten som promemorieförslaget innehåller. Även här böralltså BrB:s ansvarssyslem tillämpas. Prop.1979/80:2 Del A 14 kap. 8 s 346 Isin verksamhet som facklig företrädare måste en offentligt anställd rimligenkunna utnytOa en sekretessbelagd uppgift under förutsättning all han intedärigenom röjer den. Detta bör enligt promemorian gälla oavsett om han harinhämtat uppgiften i myndighetens verksamhet eller har föll den enligtlagstiftningen om medbestämmande eller arbetsmiljön. Etl sådanl utnyttjande ärdock inte tillåtet enligt 1 kap. 2 § 2 i promemorieförslaget, om inte annalsärskilt föreskrivs. Med anledning härav ges i tredje slyckel i 2 kap. 13 §promemorieförslaget en föreskrift som innebär atl sekretess eller förbehållinte utgör hinder mot all facklig företrädare använder uppgift i sin verksamheti denna egenskap utan all röja den. Denna föreskrift har inte kommenteratsunder remissbehandlingen. Den har med en redaktionell jämkning tagils upp idepartementsförslagel. Paragrafeninnehåller en beslämmelse om regeringens möjligheter att ge dispens frånsekretessföreskrifierna i den nya lagen. Gällanderätt: 38 § försia slyckel SekrL Promemorieförslagei:2 kap. 15 § Delfinns ett behov av atl i särskilda fall kunna få lill stånd undanlag frånannars föreskriven sekreiess. De enskilda sekretessbestämmelserna kan inteutformas så att varje tänkbart behov av utlämnande beaktas. Det har inteansetts lämpligl atl ge myndigheterna i allmänhet en mera skönsmässigbefogenhet att i undantagssitualioner häva sekretessen; en sådan befogenhetvore dessutom delvis grundlagssiridig. Under sådana förhållanden lär man intekunna undvara en allmän befogenhet för regeringen att dispensera frånsekretessreglerna. - Det har hävdats att det enligt gällande rätt inte skullevara ett utlämnande i TF:s och SekrL:s mening, när en myndighei som led i sittarbete ger offentiighel åt en hemlig handling, och alt en myndighei inte ens isin egen informationsverksamhet skulle vara bunden av de isekrelesslagen stadgade inskränkningarna (SOU 1966:60 s. 96 och 102). Den nyasekretesslagen är emellertid bindande också i de hänseenden som har nämnts nu.Dess sekretessregler gäller i princip också både inom en myndighei och mellanolika myndigheter. Behovet av en dispensmöjlighet skall ses mot bakgrund ocksåav den ståndpunkt som lagen såunda intar. Detär emellertid tydligt att en allmän undantagsbefogenhei bör användas endast medstor restriktivitet, åtminstone när enskilda intressen berörs. I första handbör önskemålet om att kunna häva sekreiessen i situationer som har karaktär avintressekollisioner tillgodoses genom att regeringen i de enskilda sekretessbestämmelsernaför rätt att besluta om undantag från sekretessen. Sådana klausuler föreslås ifiera fall (se t. ex. 8 kap. 2, 5-7 och 9-11 §§ departementsförslaget). De harsåvitt gäller handlingssekretessen stöd i 2 kap. 2 § iredje stycket TF. Genomdessa särskilda regler markeras att Prop.1979/80:2 Del A 14 kap. H ii 347 engenerell dispensbefogenhet skall uinytOas endasl i mera utprägladeundantagsfall.