prop · G303129 · 1979-12-31 00:00:00 — Prop.1979/80:129 22 Lagtexten behandlar i den föreslagna nya lydelsen blandannat del fallel all en arbelsgivare ulser en person av det ena könet framförtvå eller flera bälire kvalificerade av del andra, I denna situation skalldomstolen, om arbetsgivaren inle förmår kullkasta presumlionen pä säll somanges i 3 § andra slycket, bestämma skadeståndet som om bara en hade blivitförbigången och missgynnad. Beloppet skall domstolen dela lika mellan dem somi samma rättegång för talan mot arbetsgivaren. Som framgår av förarbetena (prop, 1978/79: 175 s, 68 f)bygger denna konstruktion på all det ofta inle går all i Ivistiga fall svara påfrågan vem som skulle ha fått en anslällning eller befordran eller blivitullagen till utbildning, om arbetsgivarens beslul hade fattats ulan hänsyn tillsökandenas kön. Inom i varje fall den privata arbetsmarknaden följer detta iallmänhet redan av att arbetsgivarens valrätt är fri, om man bortser från diskrimineringsförbudeli jämställdhelslagen och vissa andra begränsningar, 1 andra fall skulle delvara förenat med avsevärda bevisningssvårigheter och processuella olägenheteratt besvara frågan, 1 enlighet härmed saknar det betydelse vid fastställandetav skadeståndet vem av flera arbetssökande eller arbetstagare som kan sägas hagåll miste om en anställning, en befordran eller en utbildning och som därmedhar blivit i egentlig mening diskriminerad. Delta gäller, liksom i fråga omarbetsgivarens skadeslåndsskyldighel över huvud, även i del fallet all bara eneller några bättre kvalificerade begär skadestånd och arbelsgivaren invänderalt den egentligen diskriminerade är nägon annan. Det sagda bör dock inte få tillämpas så alt del motverkarförlikning ulom rätta i fall av diskriminering, där flera riklar anspråk molarbetsgivaren med anledning av ett och samma diskriminerande beslut. Kanarbetsgivaren i en rättegång visa atl förlikning har Iräffais med l.ex. en av Ireförbigångna och missgynnade arbeissökande och att arbetsgivaren lill följddärav har betalat ut ett skadestånd lill denne sökande, bör detta beaktas närdomstolen bestämmer det skadeståndsbelopp som skall fördelas mellan de övrigatvå (jfr under 12 § om del fallet att skadestånd döms ut i skilda rättegångar). 1 den ursprungliga propositionen (prop. 1978/79: 175 s.140) har uttalats att etl skadestånd enligt 8 § andra stycket bör bestämmas medutgångspunkt i en bedömning av arbetsgivarens handlande i slort och atl delinte bör göras någon formell beräkning på grundval t. ex. av huruvida del skallanses ha förekommit en eller flera diskriminerande handlingar i ett och sammasammanhang. Som ell exempel anges all en arbelsgivare har vid elt och sammatillfälle anställt tre personer av det ena könet framför en eller flera bättrekvalificerade av del andra. 1 etl sådanl fall bör man enligt propositionen seförfarandet som en helhet och fastställa skadeståndets belopp därefter, låtvara atl helheten kan bedömas som ett allvarligare, ibland kanske betydligtallvarligare, åsidosättande av diskrimineringsförbudet än om arbetsgivarenbara hade diskriminerat vid tillsättande av en enda befattning. Prop.1979/80:129 23 Arbetsgivaren kan alltså ha i ett sammanhang förbigått ochdärmed missgynnat en eller flera personer genom all ulse flera av motsatt kön.Dessa fall omfallas av skadeståndsregeln i 8 § andra slycket första meningen.Det får ankomma på rättstillämpningen atl avgöra när det föreligger ettförfarande av arbetsgivaren som bör betraktas som en helhel och föranleda attdet bestäms ett gemensamt skadeslåndsbelopp. Till de omständigheter som bör beaklashör huruvida del har förekommit ell enhetligt ansökningsförfarande och dettidssamband som föreligger mellan de individuella beslulen av arbelsgivaren. När del har fastställts etl skadeslåndsbelopp för ettsamlat diskriminerande förfarande av arbetsgivaren tillämpas andra meningen i 8§andra stycket på det sättet, alt detla belopp fördelas lika mellan dem som harrest skadeståndsanspråk med anledning av förfarandel. Deras anlal saknar principielllbelydelse för skadeståndets storlek. Fördelningsregeln bör gälla även ombilden är splittrad t. ex, på det sättet att några av de förbigångna har varitbättre kvalificerade än några men inte alla av de utsedda medan andra har haft bäitrekvalifikationer än flera eller alla av de utsedda. Lika fördelning bör ocksåtillämpas om inom ramen av ett samlal anslällningsförfarande någon av deförbigångna har sökl bara någon eller några av de anställningar som har varit ifråga. En annan sak är att den omsländighelen alt inte alla har sökl sammaanställningar kan tala för att det inte bör anses röra sig om ett och sammaförfarande av arbetsgivaren. Reglerna i 8 § andra stycket om bestämmande avskadeståndets storlek och om likadelning mellan flera missgynnade skalluppfattas som regler om begränsning av arbetsgivarens skadeslåndsskyldighel ivissa fall. Det ankommer vid tvist på arbetsgivaren att i förhållande till varoch en av flera kärande åberopa reglerna och visa att förutsättningarna förderas tillämplighet är uppfyllda. Det kan t, ex. behöva visas mol enförbigången arbetssökandes bestridande atl missgynnandet har skell inom ramenav ett och samma anställningsförfarande, vid vilket även andra har missgynnatsoch blivit berättigade till skadestånd. Kan inte arbetsgivaren visa detta blirde här berörda reglerna inte tillämpliga. Arbetsgivaren kan inte heller nöjasig t. ex. med att medge skadeståndsskyldighet gentemot alla kärandena påvillkor att det visar sig att någon av dem har blivil missgynnad i strid motdiskrimineringsförbudet. (Jfr här det ansvar som i 12 § har lagts på arbetsgivarenför att flera skadeståndsanspråk blir samlade till en rättegång.) I denna paragraf har inte gjorts någon annan ändring änatt andra meningen i första stycket har tagits bort för att flyttas över lillavsnittet om förfarandet inför jämställdhetsnämnden. Regeln återfinns i 18 §första stycket i förslaget. Prop.1979/80:129 24 Paragrafens två första stycken omfattar utan ändringar 12 §första och andra styckena i den antagna lagen, 1 11 § tredje slyckel har förls in en regel om förhandlingssekrelessi rättegången inför domslol i diskrimineringslvisler. Regeln har avfattatsefter mönsier av 70 S medbestämmandelagen. Som framgår av den allmännamotiveringen (under 2.1) bör vid ikraftträdandet av den nya sekretesslagstiflningenen definitiv lösning av denna fråga passas in i sekretesslagens system. Dellabör ske genom lillägg till reglerna i 8 och 9 kap. i del förslag lill ny sekrelesslagsom behandlas av . Med en sådan lösning skall det härföreslagna stycket i jämställdhetslagen upphävas. 1 denna och de båda påföljande paragraferna har samlats denya regler som behövs för den praktiska tillämpningen av regeln i 8§ andrastycket om fördelning i vissa fall av ett skadestånd på flera. Som har berörtsi den allmänna motiveringen (under 2.1) har del befunnits lämpligast atl inlegöra någol ingrepp i de egenlliga forumreglerna i 2 kap. arbelslvistlagen (atldiskrimineringstvister är arbelstvister framgår av 11 § första stycket jämställdhelslagenenligt den nya paragrafföljden). I stället har anlitats tekniken att ge denarbetsgivare, som vill att skadeståndsfördelningsregeln skall tillämpas, rätlalt begära sammanförande av flera mål till samma rättegång, vare sig målen harväckts vid samma domstol men inle förts samman med stöd av andra regler om s.k. kumulation eller de har väckts vid skilda domstolar. Denna teknik harsåtillvida redan tillämpats i arbets-tvistlagen som kumulalionsreglerna i Ikap. 1 § andra stycket och 2 kap. 1 § Iredje stycket möjliggör för domstol alti vissa fall ta upp och pröva mål som enligt forumreglerna hör till annandomstol. Reglerna om sammanförande av mål till en rättegång hartagils in i 12 §. I 13 § finns en regel om rätl för arbelsgivaren lill uppskovmed slutförandet av ett skadeståndsmål i den mån det behövs ett sådant uppskovför atl målel skall kunna förenas med ett annat skadeståndsmål motarbetsgivaren som bör handläggas i samma rättegång. I 14§, slutligen, har förts in en preskriptionsregel somrör anspråk på skadestånd enligt 8§ andra stycket, I övrigl har till 14 §överförts de preskriptionsregler som finns i 12 § Iredje stycket i den anlagnalagen. Enligt 12 § första stycket har en arbetsgivare rält altbegära sammanförande till en rättegång av flera diskrimineringslvisler när detkan komma i fråga atl tillämpa regeln i andra meningen av 8 § andra slycket om besiämmandeav ett skadestånd och om likadelning av skadeståndet mellan de olikakärandena. Arbetsgivarens begäran om gemensam rättegång Prop.1979/80: 129 25 bör bifallas även när del i det enskilda fallet kan varaoklart om skadeståndsdelningsregeln är tillämplig, såsom när del kan sättas ifråga om det rör sig om etl och samma eller flera skilda diskriminerande förfaranden.Är det å andra sidan klart atl arbelsgivaren saknar grund för all påstå attdelning av skadeståndet kan ske, får det anses följa av grunderna för 8 § andrastycket och 12 § alt han inle har någon rätt lill sammanföring av målen. Med de regler som finns i 2 kap, arbelslvistlagen och 10kap, rällegångsbalken om forum i arbelstvister torde i de flesta fall sammadomstol väljas när flera vill kräva skadestånd av samme arbelsgivare ianledning av samma diskriminerande förfarande. Ofta är det från utrednings- ochkoslnadsmässiga synpunkter att föredra för alla berörda parter atl alla kravredan från början behandlas i samma rättegång. Har arbetsgivaren dessutom rältatt få målen sammanförda till samma rättegång, har alla som vill föra talan etlintresse av att sammanföringen sker tidigt och att man alltså om möjligt redanfrån början väljer samma forum. Såviit särskilt gäller arbetsdomslolen bör idetta sammanhang erinras om regeln i 2 kap. 1 § tredje stycket arbelslvistlagen.Enligt delta lagrum får arbetsdomstolen gemensamt med arbetstvist som hör tilldomstolen enligt forumreglerna i paragrafens båda första stycken handlägga ävenannan arbetstvist mellan samma eller olika parter, om domstolen med hänsyn tillulredningen och övriga omständigheter finner sådan handläggning lämplig. Om emellertid flera kärande väcker lalan vid skildadomstolar, t. ex, därför att de saknar kännedom om varandra, har arbetsgivaren rältenligt 12 § jämställdhetslagen all begära sammanförande av målen till en rättegånghos en av domstolama. Att denna härmed blir behörig all handlägga målen liggeri sakens natur och har inte ansetts behöva särskilt anges i lagtexten. Är en avdomstolarna arbetsdomslolen, skall rättegången handläggas där. Det betyder attäven ett mål, i vilket handläggningen har hunnit påbörjas hos en tingsrätt, kanfå överlämnas i befintligt skick till arbetsdomstolen, om etl ytterligare målstäms in dit. Är domstolarna däremoi tingsrätter, sker den gemensammahandläggningen hos den första av dem. Har flera väckt talan vid samma domstol kan i allmänhetgemensam handläggning komma lill stånd med stöd av 14 kap, 2 eller 6§ rällegångsbalkeneller 2 kap. 1 § tredje stycket arbelslvistlagen, I den nu föreslagna 12 §jämställdhetslagen har dock markerats, att arbelsgivaren har rätt att få tillstånd gemensam handläggning om av något skäl beslut därom inte ändå skulle fattas. Regeln i 8 § andra stycket om bestämmande av etlskadestånd till lika fördelning bland de missgynnade är att betrakta som denåsyftade huvudregeln för de därmed avsedda fallen. Det bör ligga inom ramenför en domstols processledning att i det enskilda fallet tillfråga arbelsgivarenom det finns skäl alt begära gemensam handläggning med etl eller flera andra 1979/80: 129 26 mål,1 12 § har inte tagils upp någon regel om preklusion av arbetsgivarens rätt attgöra en sådan begäran. Det har ansetts atl man bör kunna lila till alt arbetsgivareni eget intresse framställer sin begäran . Försumlighet påden punkten kan emellertid leda till ansvar för rättegångskostnader enligt 18kap, 6§ , Sammanföring av mål lill en rättegång och tillämpningav skadeståndsregeln i 8 § andra stycket avses kunna ske även hosarbetsdomstolen i dess egenskap av överrält. Verkanav alt en arbetsgivare försummar alt få lill stånd gemensam handläggning kanbli all det döms ut skilda skadestånd och alt det sammanlagda beloppet blirstörre än om målen hade handlagts gemensaml. Har arbetsgivaren ålagtsskadestånd genom en lagakraflvunnen dom och väcks sedan en ytterligareskadeståndstalan av någon annan med anledning av samma diskriminerandeförfarande, kan domen inle ändras av del skälet att arbetsgivaren inle har fåtttillfälle atl begära gemensam handläggning. Mot bakgrund av preskriptionsreglernai I4§ kan dock en sådan situation bedömas bli synnerligen ovanlig. Att dentidigare domen får stå fast betyder emellertid inte atl arbetsgivaren hell gårmiste om möjligheten att åberopa likadelningsprincipen i 8 § andra stycket.Regeln i styckets andra mening är visserligen inte direkl tillämplig i densenare rättegången. Däremot bör domstolen, liksom när arbetsgivaren kan visaatt förlikning har träffats med någon eller några av de missgynnade(jfr under 8 §), vid bestämmande av skadeståndets storlek genom jämkning lahänsyn till atl skadestånd redan har utgått till någon annan än den eller demsom för talan i målet. Skallflera mål som har väckts vid skilda domstolar på begäran av arbetsgivarenhandläggas gemensaml, har den eller de andra domstolarna att överlämna sina måltill den domstol som skall handlägga dem. Talan i ett överlämnat mål skallanses väckt när ansökan om stämning kom in till den första domstolen. Detta harinte bedömts behöva sägas i lagtexten, eftersom överlämnandet inte sker pågrund av att lalan har väckts vid fel fomm utan sker på svarandens begäran somett led i domstolsförfarandet (jfr den annorlunda situationen i de fall somavses med 2 kap. 5 § tredje slycket arbetstvistlagen). Enpart får enligt förslagel inte föra talan mot ell beslut enligt 12 § att överiämnaett mål till en annan domstol för gemensam handläggning med ett annat mål.Anser en kärande att andra meningen i 8 § andra stycket inte bör tillämpas, ärdetta en invändning som får göras vid den reella behandlingen av tvisten, I Ivistigafall torde frågan ofta vara i hög grad beroende av utredningen och den bördärför prövas med att målel avgörs i sak. Käranden bör dock före ettbeslut om överlämnande få tillfälle att yttra sig, inte minst därför atl ettöverlämnande kan få belydelse från kostnadssynpunkt. Innan en domstol beslutarom överlämnande bör uppenbarligen också kontrolleras atl det verkligen finns etlmål hos den andra domstolen, med vilket gemensam handläggning kan ske. Prop.1979/80: 129 27 är tingsrätter måste fastställas när talan har väckls imålen. Skulle i någol undantagsfall detta inte iakttas och ett överlämnande skeutan att de formella förutsättningarna föreligger, torde den mottagandedomstolen få förklara sig obehörig att handlägga del överlämnade målel.Reglerna i 2 kap. 6 och 8 §§ arbelslvistlagen om hänvisning av mål tillbehörigt forum lorde då bli tillämpliga. Elt beslut av domslol alt inle bifallaen begäran om överlämnande torde få betraklas som ett underkännande av eninvändning om rältegångshinder. I regel lorde särskild talan mot beslutet inteböra tillåtas (jfr 49 kap. 3 § ). Bestämmelsen i denna paragraf syflar lill att gearbetsgivaren rådrum för alt begära sådan gemensam handläggning som åsyftas i12 §. Situalionen kan t, ex. vara den att arbetsgivaren har blivit stämd av enarbetssökande medan ännu tvisteförhandlingar pågår med en annan arbetssökandesfackliga organisation. Uppskov får meddelas bara i den utsträckning som behövsför atl tillgodose arbetsgivarens intresse av att få till stånd en gemensamhandläggning och tillämpning av 8§ andra stycket. Här får göras en bedömning avvad som är motiverat i vatje enskill fall. Har talan väckts vid en tingsrättoch kan arbetsgivaren göra sannolikt att en annan arbetstagare ellerarbetssökande kommer att genom sin fackliga organisation ansöka om stämninghos arbetsdomstolen, kan del vara ändamålsenligt att låta målet hostingsrätten vila i avvaktan på arbetsgivarens begäran om överiämnande till arbetsdomslolen.Kommer däremot i stället en ytterligare talan att väckas hos samma eller annantingsrätt, kan det vara lämpligt att förberedelsen i det första målet fårfortgå tills vidare. Beslut om uppskov meddelas med beaktande av gällandebestämmelser om preskription av talan (jfr 14 §). 1 denna paragraf finns bestämmelser om preskription avtalan i diskrimineringstvister. Reglerna återfinns i 12§ tredje stycket i denantagna Jämställdhetslagen. Härutöver har tillkommit en beslämmelse om atlsådan skadeståndstalan som avses i 8 § andra stycket i vatje fall efter missgynnandet. För sådan skadeståndstalan gäller i övriglpreskriptionsbestämmelserna i 64-66 och 68 §§ medbestämmandelagen. När enarbetstagare eller arbetssökande företräds av en organisation medförhandlingsrätt enligt 10 § medbestämmandelagen betyder detta att reglerna omtidsfrister för lokala och cenirala tvisteförhandlingar och om väckande avtalan efter förhandling blir tillämpliga. För en arbetstagare ellerarbetssökande som inte kan företrädas av organisation gäller, med till-lämpningav 66 § andra stycket medbestämmandelagen, som huvudregel atl talan skallväckas från vunnen kännedom om missgynnandet. För båda fallengäller med del tillägg som har gjorts i Prop.1979/80: 129 28 14§ en yttersta lidsgräns frånmissgynnandet. Skälen härför har angetts i avsnitt 2,1 av den allmännamotiveringen. Den praktiska effekten blir väsentligen ell krav på snabbtgenomförande av fackliga tvisteförhandlingar i diskrimineringsfall. Regeln harefter mönster av 66§ första stycket medbestämmandelagen försetts med entilläggsregel om ytterligare en månads frist när del är en organisalion som harförsuttit sexmånadersfristen. I preskriplionshänseende behandlas genomgående lalansom förs av jämställdhetsombudsmannen med stöd av 11 § andra stycket som om denenskilde arbetslagaren eller arbetssökanden hade förl talan på egna vägnar, Sexmånadersfristen räknas från missgynnandet eller medandra ord från den tidpunkt då den diskriminerande handlingen företogs (jfr prop,1978/ 79: 175 s. 60 ft"). Den diskriminerande handlingen kan ha bestått t.ex, i atl arbetsgivaren har träffat anställningsavtal med en annan sökandeeller tagil ut en annan lill utbildning. Alt den missgynnade har fått kännedomhärom först någon tid efteråt har i princip inle någon belydelse förberäkningen av lidsfristen. En arbetssökande har sålunda att i eget intressehålla sig underrättad om vad ansökningen har letl till, Atl rättsskyddet ävenfrån andra synpunkter bygger på atl den som skall komma i åtnjutande av detsjälv tar till vara sin rält, utvecklas i de tidigare förarbelena (se a, prop. Vid tillämpning av sexmånaderspreskriplionen torde del dock inte behövaanses att etl missgynnande har skett vid en viss tidigare tidpunkt, om del avomständigheterna klart framgår att syftet har varil atl kringgådiskrimineringsförbudet, t, ex. om det står alldeles klart all elt anställningsavtalhar i detta syfte träffats före tillträdestidpunkten och bekantgörandet. 1 denna och de återstående paragraferna i lagen harsamlats beslämmelser om jämställdhetsombudsmannens och jämslälldhetsnämndensverksamhet. Detta avsnitt i lagen inleds med bestämmelser i 15 § om jämställdhetsombudsmannensbefogenhet all begära sådana uppgifter om förhållandena hos företag ochmyndigheter, som ombudsmannen behöver för att fullgöra sin tillsynsverksamhetenligt 10 § första stycket. I de följande fyra paragraferna behandlasförfarandet inför jämställdhetsnämnden i sådana ärenden om vitesföreläggandesom avses i 9§ första stycket (I6-I9§§). Därefter följer i 20 och 21 §§ vissa beslämmelserom besvärstalan och lalan om utdömande av vite. Avsnittet avslutas med en regelom tystnadsplikt (22§), Regeln i 15 § första stycket om arbetsgivarens uppgiftsskyldigheimotsvarar 11 § första stycket i den antagna lagen. Av de tidigare förarbetena (prop.1978/79: 175 s. 149 f) framgår att regeln om uppgiftsskyldighet främst tarsikte på det aktiva jämslälldhetsarbetet inom den del av arbetsmarknaden därkollektivavtal om jämställdhet inte gäller. 1979/80:129 29 Ierade områdel omfattar jämställdhetsombudsmannens lillsynefterlevnaden av lagens regler om diskrimineringsförbudel. De uppgifler som ombudsmannenbehöver för den delen av sin tillsynsverksamhet får infordras från den berördearbetsgivaren vare sig ett jämställdhetsavtal gäller för arbetsplatsen eller ej.Andra stycket innehåller regler om jämställdhetsombudsmannens rätt att förenaen uppmaning till en arbetsgivare att lämna uppgifter med etlvitesföreläggande. Dessa regler har utan ändringar i sak hämtais från 11 §tredje slycket och 13 § första slycket i den antagna lagen. Reglerna om besväröver förelagda viten enligt 15 § andra stycket finns som har nämnts i 20 §i lagförslaget, Av denna inledande paragraf om förfarandet införjämställdhetsnämnden framgår att jämställdhetsombudsmannen och arbetsgivarenhar ställning av parter inför nämnden. Förfarandet inleds med att ombudsmannenskriftligen begär atl ett visst föreläggande skall utfärdas, I samband därmedredogör ombudsmannen för hur ärendet har handlagts och vilka skälsom har föranlett framställningen. Härtill kommer en redovisning av denutredning som har gjorts. Utredningen kan omfatta uppgifter omJämställdhetsarbetet och förhållandena i övrigt på arbetsgivarens arbetsplats,liksom om praxis på jämställdhetsområdet inom branschen och innehållet ikollektivavtal av intresse för ärendet (jfr 7 § tredje stycket). Arbetsgivaren har att yttra sig över framställningen.Vidare skall arbetsgivaren lämna de uppgifter om förhållandena i sinverksamhet som nämnden behöver för sin prövning. Denna senare bestämmelse harsin förebild i 11 § andra stycket i den antagna lagen. Som har berörts i denallmänna moliveringen (under 2.2) har det dock inte bedömts nödvändigt med enmöjlighet även för nämnden att framtvinga sådana uppgifter genom ettvitesföreläggande. Ett sådant föreläggande, när ett ärende befinner sig underbehandling hos nämnden, torde i regel inte föranleda annat än dröjsmål och enonödig komplikation i förfarandet. Ofta har behovet av uppgifler tillgodosetlsredan under jämställdhetsombudsmannens tidigare befattning med ärendet.Ombudsmannen kan i det sammanhanget ha förelagt vite för att få fram deuppgifter som ytterst behövs för nämndens prövning. finna detbehövligt med ytterligare uppgifter kan del ibland vara lämpligt att uppdra åtombudsmannen att fullständiga utredningen. I regel torde på detta stadiumarbetsgivaren anse det ligga i sitt eget intresse att medverka till att debehövliga uppgifterna ställs till förfogande. Ytterst bör dock resultatet av envägran vara att ärendet avgörs på grundval av den utredning som finns atttillgå (jfr 17 § andra stycket). 1 paragrafens andra stycke har markerats att nämnden börvara verksam för att utredningen skall bli så allsidig och fullständig som behövsför att en fullgod prövning skall kunna göras och en välavvägd och enhetligpraxis 1979/80: 129 30 Nämnden kan begära komplelterande uppgifterfrån parterna men den kan också själv besluta att införskaffa ytterligareutredning från tredje part, att höra expertis etc. Regler om kostnadsersättningi sådana fall finns i 19 §, Som framgår av lagtexten bör nämnden också kunnaavvisa överflödig utredning. Ärenden om vitesföreläggande bör i regel avgöras efter enmuntlig förhandling inför nämnden, vid vilken ombudsmannens och arbetsgivarens ståndpunkleroch argument läggs fram och utredningen genomgås. Vid förhandlingen får vidarenämndens ledamöter lillfälle att ställa frägor till parterna och till desakkunniga och andra som nämnden har kallat. Etl ärende bör avgöras på grundvalav det skriftliga materialet enbart om det med hänsyn till omständigheterna lersig obehövligt med en förhandling. Vill ombudsmannen eller arbetsgivaren atl enförhandling skall hållas, lorde del inte annat än i rena undanlagsfall kunnaanses obehövligt med en sådan.