prop · G303129 · 1979-12-31 00:00:00 — om ändring i lagen (1979: 1118) om Jämställdhet mellankvinnor och män i arbetslivet, m. m.; Regeringen föreslär all anlaga de förslag somhar upptagits i bifogade utdrag av regeringsprolokoll ovannämnda dag. I propositionen föreslås alt lagen (1979: 1118) omjämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet tillförs vissa nya regler omrättegången i diskrimineringslvisler saml om huvuddragen av förfarandel införjämställdhetsnämnden. De nya reglerna avses träda i krafl samiidigi med redanbeslutade delar av jämställdhetslagen den . I 1979/80. 1979/80: 129 2 1 Lag om ändring i lagen (1979:1118) om jämställdhetmellan kvinnor och män i arbetslivet Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1979:1118) omjämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet dels att 8, 9 och 11-14 §§ samt rubriken före 8 § skall hanedan angivna lydelse, dels att i lagen skall införas åtta nya paragrafer, 15-22 §§,saml närmast före 11 och 15 §§ nya rubriker av nedan angivna lydelse, dels att närmast före 10 § skall införas en rubrik somskall lyda "och jämslälldhelsnämnd". Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Övriga bestämmelser Skadestånd och andra påföljder 8 § Missgynnas en arbetstagare på grund av silt kön genomen bestäm melse i ett avtal med arbetsgivaren eller genom att arbelsgivaren säger upp elt avtal eller vidtar en annan sådan rättshandling, skall bestämmelsen eller rättshandlingen förklaras ogiltig, om arbetslagaren begär det. Sker missgynnande genom all ar- Sker missgynnande genom atl ar betsgivaren förbigår någon på det betsgivaren på det sätt som anges i sätt som anges i 3 §, skall arbetsgi- 3 § utser någon eller några framför våren betala skadestånd till den en eller flera av motsatt kön, skall missgynnade för den kränkning arbetsgivaren betala skadestånd till som missgynnandet innebär. Be- den eller de missgynnade för den gärs skadestånd av flera som har kränkning som missgynnandet in- bättre sakliga förutsättningar för nebär. Begär i etl sådant fall flera arbetet eller utbildningen än den missgynnade skadestånd, skall ska- som arbetsgivaren har utsett, delas deståndet bestämmas som om bara det skadestånd som skulle ha utgått en hade blivit missgynnad och de- till den missgynnade lika mellan las lika mellan dem. Missgynnas en arbetstagare på det säll som anges i 4 S,skall arbetsgivaren beiala arbetslagaren skadestånd för den förlust somuppkommer och för den kränkning som missgynnandet innebär. Om det är skäligl, kan skadeståndet sättas ned eller heltfalla bort. 9 § En arbetsgivare, som inte 9 § En arbelsgivare, som inte följer föreskrifterna i 6 S. kan före- följerföreskrifterna i 6 S, kan före läggas vid vite atl fullgöra sina skyl- läggasvid vite alt fullgöra sina skyl digheler. / föreläggandet skall digheter. anges hur och inom vilken lid sinn skyldigheterna skallfullgöras. För en arbetsgivare, som inte fullgör sina förpliktelserenligt kollektivavtal som avses i 7 S första stycket, gäller vad somföreskrivs om påföljd i avtalel eller i lagen (1976: 580) om medbestämmande iarbetslivet. 11 § En arbetsgivare är skyldig att på uppmaning avjämställdhetsombudsmannen lämna de uppgifter om förhållandena i arbetsgivarensverksamhet som kan vara av betydelse för ombudsmannens lillsyn enligt 10 §första stycket. Arbetsgivarenär skyldig att lämna uppgifter omförhållandena i sin verksamhet även påuppmaning av , när nämnden behandlar en framställning omvitesföreläggande enligt 9 § första stycket eller prövar ett vitesföreläggandesom har meddelat. Om arbetsgivaren inle rättar sig efler en uppmaning enligtförsta eller andra stycket, kan uppmaningen följas av vitesföreläggande. 11 § Mål om tillämpning av 2-5 och 8 §§ handläggs enligtlagen (1974:371) om rällegången i arbelstvister. Därvid anses som arbetstagareäven arbetssökande och som arbetsgivare även den hos vilken någon har sökt arbele,Detsamma gäller vid tillämpning i en tvist om 2-5 och 8 §§ av reglerna omtvisteförhandling i lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet. I en sådan tvist får jämställdhetsombudsmannen föra lalanför en enskild arbetstagare eller en arbetssökande, om den enskilde medger detoch om ombudsmannen finner att en dom i tvisten är betydelsefull förrättstillämpningen. Sådan talan förs vid arbetsdomstolen. När enarbetstagarorganisation har rätt atl föra talan för den enskilde enligt 4 kap.5 § lagen om rättegången i arbelstvister, får dock jämställdhetsombudsmannenföra talan endasl om organisationen inle gör det. Vad som i den lagenföreskrivs om den enskildes ställning i rättegången, tillämpas även närombudsmannen för talan. / mål om tdlämpning av 25 och 8 §§ kan domstolen utövervad som i övrigt gäller förordna att förhandling skall hållas inom stängda dörrar,i den mån det kan antas att offentlighet skulle medföra risk för väsentligskada för part eller annan genom yppande av affärs-, drifts-eller därmedJämförligt förhållande hos företag eller organisation eller av enskildsekonomiska eller personligaförhållanden. 12 § Målom tillämpning av 2-5 och 8 §§ handläggs enligt lagen (1974:371) om rättegångeni arbelstvister. Därvid anses som arbetstagare även arbetssökande och somarbetsgivare även den hos vil- 12 § Väcker flera arbetstagare eller arbetssökandeskadeståndstalan mot samme arbetsgivare och menar arbetsgivaren att skadeståndetskall delas mellan dem enligt 8 § andra stycket, skall målen på ken någon har sökt arbete. Detsamma gäller vidtillämpning i en tvist om 2-5 och 8 §§ av reglerna om tvisteförhandling i lagen(1976:580) om medbestämmande i arbetslivet. I en sådanIvisl får jämställdhetsombudsmannen föra talan för en enskild arbetstagareeller en arbetssökande, om den enskilde medger det och om ombudsmannen finneratt en dom i tvisten är betydelsefull för rättstillämpningen. Sådan talan försvid arbetsdomslolen. När en arbetstagarorganisation har rält att föra talan förden enskilde enligt 4 kap. 5 § lagen om rättegången i arbelstvister, får dockjämställdhetsombudsmannen föra talan endast om organisationen inte gör det.Vad som i den lagen föreskrivs om den enskildes ställning i rättegången,tillämpas även när ombudsmannen för talan. Förs talan med anledning av uppsägning eller avskedande,gäller i tillämpliga delar 34-37 §§, 38 § tredje stycket andra meningen, 39-41 §§samt 42 § andra stycket lagen (1974: 12) om anställningsskydd. 1 fråga om annantalan tillämpas 64-66 och 68 §§ lagen om medbestämmande i arbetslivet påmotsvarande sätt. Talan som förs av jämställdhetsombudsmannen behandlas därvidsom om talan hade förts av arbetstagaren eller av den arbetssökande på egnavägnar. arbetsgivarens begäran handläggas i samma rättegång. Hartalan väckts vid skilda domstolar, skall handläggningen ske hosarbetsdomstolen, om något av målen hör dit, och i annat fall hos den tingsrättdär talan först väcktes eller, om talan väcktes vid skildatingsrätter, den tingsrätt som arbetsgivaren väljer. Mål som har väckts vidannan domstol skall överlämnas till den domstol, hos vilken den gemensammahandläggningen skall ske. Beslut att överlämna mål får inte överklagas. Har flera väckt talan vid samma domstol, tdlämpas förstastycket om målen inte ändå handläggs gemensamt med stöd av annan lag. 13 § Vitesföreläggande enligt 9 § första stycket meddelas av jäm ställdhetsnämnden efter framställ ning av jämställdhetsombudsman nen. Nämnden meddelar också vitesföreläggande enligt 11 § andra och tredje styckena. Vitesföreläg gande enligt 11 § första och tredje styckena meddelas av Mot ombudsmannens beslut att meddela vitesföreläggande fårta- 13 § Handläggningen av ett mål om skadestånd enligt 8 §andra stycket skall på begäran av arbetsgivaren uppskjutas i den mån detbehövs för att målet skall kunna handläggas gemensamt med annan sådanskadeståndstalan, som redan har väckts eller kan komma att väckas. lanföras genom besvär hos . Mot jämställdhetsnämndens beslutenligt denna lag får talan inte föras. 14 § Talan om uldömande av vite sorn har förelagts enligtdenna lag förs vid allmän domstol av åklagare. Sådan talan får väckas endastefter anmälan av jämställdhetsombudsmannen. 14 § Förs lalan med anledning av uppsägning elleravskedande, gäller i lillämpliga delar 34-37 §§, 38 § tredje stycket andrameningen, 39-41 §§ saml 42 § andra slyckel lagen (1974: 12) omanställningsskydd. I fråga om annan talan tillämpas 64-66 och 68 §§ lagen{1976:580) om medbestämmande i arbetslivet på motsvarande säll. En sådan skadeståndstalansom avses i 8 § andra stycket får dock ej väckas senare än eftermissgynnandet eller, när en organisation har försuttit och talanväcks av den som är eller har varit medlem i organisationen, senare än enmånad efter det att sexmånadersti-den har löpt ut. Talan som förs avjämställdhetsombudsmannen behandlas som om talan hade förts av arbetstagareneller av den arbetssökande på egna vägnar. Förfarandet inför jämställdhetsnämnden m. m. 15 § En arbetsgivare är skyldig atl på uppmaning avjämställdhels-ombudsmannen lämna de uppgifler om förhållandena i arbetsgivarensverksamhet som kan vara av betydelse för ombudsmannens tillsyn enligt 10 §första stycket. Om arbetsgivaren inte rättar sig efter en sådan uppmaning,kan förelägga vite. 16 § Vitesföreläggande enligt 9 § försia stycket meddelasav jämställdhetsnämnden efler framslällning av jämslälldhelsombudsmannen.Ombudsmannen skall i framställningen ange vilka åtgärder som bör åläggasarbetsgivaren, de skäl som åberopas till stöd för framställningen och den utredning som har gjorts.Arbetsgivaren skall yttra sig över ombudsmannens framställning och lämna de uppgifterom förhållandena i sin verksamhet som nämnden behöver för sin prövning. skall se lill att ärendena blir såutredda som deras beskaffenhet kräver. Den får vid behov besluta omkomplettering av utredningen. Överflödig utredningfår avvisas. 17 § Ärenden om vitesföreläg gande enligt 9 § första stycket av görs efter muntlig förhandling, om inle nämnden finner det obehövligt med sådan förhandling. Till för handlingen kallas Jämslälldhelsom budsmannen och arbetsgivaren. Nämnden får förelägga arbetsgiva ren eller ställjöreträdare arbets givaren vid vite att inställa sig per sonligen. Den får också kalla andra till förhandlingen, om det behövs för utredningen. Underlåter arbetsgivaren att yttra sig i ett ärende elleratt medverka till utredningen eller uteblir arbetsgivaren från muntligförhandling, utgör detta inte hinder mot att ärendet avgörs. 18 § får vid avgörandel av etl ärende om vitesföreläggande enligi 9 § första stycket besluta att ålägga arbetsgi varen andra åtgärder än Jämställd- helsombudsmannen har begärt, om dessa åtgärder inte är uppenbart mera betungande för arbetsgiva ren. I föreläggandet skall nämnden ange hur och inom vilken tid ar betsgivarens åtgärder skall vidtas. Nämndens beslut skall avfattas skriftligen och delges arbelsgivaren. 19 § Har efter beslul av jämsiälldhetsnämnden någon annan än arbelsgivaren eller Jämslälldhelsombudsmannenverkställt utredning i ett ärende eller på kallelse inställt sig för att hörasinför nämnden, får nämnden besluta om ersättning av allmänna medel. En arbetsgivaresom har inställt sig till förhandling får tillerkännas ersättning av allmännamedel för kostnader för resa och uppehälle, om nämnden finner att sådan ersättningskäligen hör utgå. Närmare bestämmelser om ersättning och förskott meddelasav regeringen. 20 § nens beslut om vitesföreläggande enligi 15 § andra stycket får över klagas genom besvär hos jäm ställdhetsnämnden. I sådana be svärsärenden gäller 1619 §§ i till lämpliga delar. beslul enligt denna lag får inteöverklagas. 21 § Talan omutdömande av vite som har förelagts enligt denna lag förs vid tingsrätt avallmän åklagare. Sådan talan får väckas endast efter anmälan avjämställdhetsombudsmannen. 22 § Densom i ett ärende hos eller jämställdhetsnämnden harfått veta något om ett enskilt företags affärs- eller driftsförhållanden ellerom en enskilds personliga förhållanden får inte obehörigen röja ellerutnyttja detta. Denna lag träder i kraft den . Prop.1979/80:129 8 2 Lag om ändring i lagen (1974: 371) om rättegången i arbelstvister Härigenomföreskrivs att I kap. 3 § lagen (1974: 371) om rättegången i arbelstvister'skall ha nedan angivna lydelse. Tvist somskall handläggas enligt denna lag får i stället genom avial hänskjulas lillavgörande av skiljemän. gäller dock ej fall som avses i 31 § förstaeller tredje slycket lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet. Ej hellerfår i Ivisl rörande föreningsrätt göras gällande avtal, som före tvistensuppkomst träffals om all tvisten skall avgöras av skiljemän ulan förbehåll omrätt för parterna att klandra skiljedomen. Tvist somskall handläggas enligt denna lag får i stället genom avtal hänskjutas lillavgörande av skiljemän. gäller dock ej fall som avses i 31 § försiaeller tredje slyckel lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet. Ej hellerfår i tvist rörande föreningsrätt eller könsdiskriminering göras gällandeavtal, som före tvistens uppkomst Iräffais om all tvisten skall avgöras avskiljemän utan förbehåll om räll för parterna atl klandra skiljedomen. Denna lag Iräder i krafl . 3 Lag om ändring i lagen (1937:249) om inskränkningar irätten att utbekomma allmänna handlingar Härigenom föreskrivs att 22 § lagen (1937:249) ominskränkningar i rätten att utbekomma allmänna handlingar' skall ha nedan angivna ly delse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Handling iärende som avses i lagen (1974: 13) om vissa anslällningsfrämjande ålgärdermå, i den mån den innefaltar upplysning om enskill förelags affärs- ellerdriftförhållanden eller om enskilds personliga förhållanden, ej utlämnas lidigareän tjugu år efler handlingens datum, såvida ej, med hänsyn lill Handling iärende som avses i lagen (1974: 131 om vissa anställningsfrämjande åtgärdermå, i den mån den innefatlar upplysning om enskilt förelags affärs- ellerdriftförhållanden eller om enskilds personliga förhållanden, ej utlämnas lidigareän tjugu år efler handlingens datum, såvida ej, med hänsyn till Lagen omtryckt 1977: 1029 Prop.1979/80: 129 det ändamål för vilkel ullämnande begäres ochomständigheterna i övrigt, trygghel kan anses vara för handen att upplysningenej missbrukas till skada för företagel eller den enskilde. det ändamål för vilket ullämnande begäres ochomständigheterna i övrigt, Irygghet kan anses vara för handen atl upplysningenej missbrukas lill skada för företagel eller den enskilde. Detsammagäller handling i ärende hos eller Jämställdhetsnämndenenligt lagen (1979:1118) om Jämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet. Denna lag Iräder i kraft . Prop.1979/80: 129 10 Närvarande: statsministern , ordförande, ochstatsråden , , , , Söder, Krönmark, BurenstamLinder, , , , , , , , ochPetri Lagrådsremiss med förslag till lag om ändring i lagen(1979:1118) om jämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet, m. m. antog förra årel på förslag avregeringen en lag om jämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet (prop.1979/80: 56, AU 1979/80:10, rskr 117). Lagen utfärdades (SFS 1979: 1118) och träder i kraft . beslul innebär att den lidigare anlagna och ulfärdadelagen (1979: 503) om jämställdhet mellan kvinnor och män i arbetslivet har upphävtsoch ersatts med en lag i samma ämne, vilken lill sitt innehåll i alllväsentligt stämmer överens med det lagförslag som lades fram av den dåvaranderegeringen men som då endasl till en del antogs av (prop.1978/79: 175, AU 1978/79: 39, rskr 411). Såväl i den tidigare som i den senareregeringspropositionen (prop. 1978/ 79: 175 s. 140, 153, 181; prop. 1979/80:56 s.12) förulskickades alt vissa bestämmelser i jämställdhelslagen skulle komma atlföranleda ytterligare lagstiftningsåtgärder. Det rörde sig om regler med anknylningtill rällegången i tvister om könsdiskriminering. Vidare behövdes vissa reglerrörande förfarandet hos den jämslälldhelsnämnd som skall ha alt medverka vidtillämpningen av jämställdhelslagens bestämmelser om akliva åtgärder förjämställdhet. Dessa regler borde enligt vad som uttalades av arbetsmarknadsutskottetvid behandlingen av den lidigare propositionen tas in i lag (jfr AU 1978/79: 39s. Förslag till sådan följdlagstiftning har utarbetatsinom . Prop.1979/80:129 11 2.1 Rättegången i diskrimineringstvister Den av senasl antagna lagen om jämställdhetmellan kvinnor och män i arbetslivet innehåller i 12 § vissa grundlägganderegler om rättegången i tvister om överträdelse av lagens förbud molkönsdiskriminering. Enligt dessa regler skall sädana tvister handläggas som arbelstvisterenligt lagen (1974:371) om rättegången i arbelstvister (arbelslvistlagen).Därvid skall arbetssökande i processuellt hänseende likställas med arbetstagareoch som arbelsgivare betraktas även den hos vilken en arbetssökande har sökt arbele.Detta skall gälla även vid tillämpning av reglerna om tvisteförhandling i lagen(1976:580) om medbestämmande i arbetslivet (medbestämmandelagen). Vidare föreskrivs i 12 § jämställdhetslagen att denjämställdhetsombudsman, som skall handha vissa uppgifter enligt lagen, fårföra talan i diskrimineringstvister för en enskild arbetstagare ellerarbetssökande, om den enskilde medger det och om ombudsmannen finner atl en domi tvisten är betydelsefull för rättstillämpningen. Ombudsmannen skall då föra lalanvid arbetsdomstolen. Har en arbetstagarorganisation rätt att föra talan fördenenskilde enligt 4 kap. 5 § arbelslvistlagen får dock jämställdhelsombuds-mannenföra talan endast om organisalionen inte gör det. När ombudsmannen för talanför en enskild, intar den enskilde samma ställning i rättegången som när enorganisation för lalan för den enskilde med stöd av det angivna lagrummeti arbelslvistlagen. Förs i diskrimineringstvister talan med anledning avuppsägning eller avskedande gäller slutligen enligt 12 § jämställdhetslagenvissa processuella bestämmelser i lagen (1974: 12) om anställningsskydd. Ifråga om annan talan lillämpas vissa regler om tvisteförhandling och rättegångi medbestämmandelagen. Därvid behandlas talan som förs av jämställdhetsombudsmannensom om talan hade förts av arbetstagaren eller den arbetssökande på egnavägnar. Utöver dessa allmänna bestämmelser om rällegången idiskrimineringstvister behövs ytterligare några regler som lar sikte på ensärskild kategori av sådana tvister, nämligen sådana där det reses anspråk påskadestånd av flera med stöd av 3 § och 8 § andra stycket jämställdhelslagen.Detta hänger samman med den särskilda konstruktion som har getts åt reglerna ompåföljd för sådan diskriminering som avses i 3 §. Om en arbelsgivare, för attta ett typfall som exempel, diskriminerar genom att anställa en arbetssökandeframför flera bättre kvalificerade sökande av det motsatta könet, skall enligt8 § andra stycket påföljden för diskrimineringen vara skadestånd för denkränkning som diskrimineringen innebär. Förs emellertid talan om skadestånd avflera, skall inte var och en av dem anses ha etl självständigtskadeståndsanspråk som prövas fristående från de övriga. n 1979/80. Prop.1979/80: 129 12 Det skadestånd som ådöms arbelsgivaren skall i ställetenligt 8 § andra stycket delas lika mellan dem som för talan mot arbelsgivarenoch som hade bättre kvalifikationer än den som fick anställningen. Beträffandeskälen för denna konstruktion hänvisas till förarbelena till 8 S andra stycket (prop.1978/79: 175 s. 65 ff, 139 ff;jfr AU 1978/79:39 s. 19 ff). För att dennalösning av påföljdsfrågan i de åsyftade fallen skall fungera praktiskt är delemellertid nödvändigt att de skilda skadeståndsanspråken sammanförs lill en ochsamma rättegång och lill ell gemensamt domstolsavgörande. Ett sådant sammanförande av flera skadeståndsanspråk tillgemensam handläggning kan säkerställas på olika sätl. En möjlighet vore all medsärskilda regler om behörigt forum i sådana mål åsladkomma, att skadeståndsanspråkensamlades hos samma domslol, och alt sedan lila till de regler om gemensamhandläggning av flera mål som finns i redan gällande lag. En annan möjlighet äralt låla de nu gällande reglerna om behörig domstol i arbelstvister tillämpasäven i tvisier om könsdiskriminering men öppna särskilda möjligheter lillgemensam handläggning av flera skadeståndsanspråk när fördelning av skadeståndenligt 8 § andra slycket jämställdhelslagen kan komma i fråga. Denna senarelösning är enligt min mening att föredra. Den har fördelen all vanliga reglerom rättegången i arbelstvister kan lillämpas fulll ut i fall, där talan förs omskadestånd på grund av diskriminering enligt 3 och 8 §§ men där det inte bliraktuellt med fördelning av skadeståndet pä flera. Även i övrigl lorde dennalösning medföra de minsta ingreppen i det nuvarande systemet för handläggningenav arbelstvister. Väljer man atl säkerslälla sammanförandel av de olikaskadeståndsanspråken genom särskilda regler om gemensam handläggning, vilkeljag alltså förordar, bör dessa regler bygga på alt det tillkommer den arbetsgivaremol vilken anspråken riklas alt i eget intresse begära sådan handläggning.Framställer arbetsgivaren en sådan begäran, bör det åvila domstolen allförordna om gemensam handläggning eller all i förekommande fall överlämna mål annan domstol hos vilken handläggningen skall ske. Om något av målen enligtforumreglerna i 2 kap. I § arbelslvistlagen eller 12 § jämställdhelslagen hörtill arbetsdomstolen, bör den gemensamma handläggningen ske där. Närskadeståndsanspråk väcks hos skilda tingsrätter förefaller den enklaste och meslpraktiska lösningen vara att den gemensamma handläggningen sker hos dentingsrätt där talan först väcktes. De här beskrivna reglerna bör kompletteras med en regel omuppskov med handläggningen av del först väckta skadeståndsmålet när gemensamhandläggning med ytterligare mål kommer i fråga. För alt en sådan uppskovsregelinte skall kunna medföra att den försia rättegången fördröjs på ell sätt som inlerimligen bör få tålas av den som har väckt talan om skadestånd, bör föreskrivasatl uppskovet inte får göras längre än behöv- Prop.1979/80:129 13 Vid sidan av de regler om preskription av lalan somfinns i 64-66 och 68 §§ medbestämmandelagen och som har gjorts tillämpliga i diskrimineringstvisterbör vidare införas en yttersta lidsgräns för väckande av talan i sådanaskadeståndsmål som det här gäller. Man uppnår enligt min mening en rimligavvägning mellan intresset av ett snabbi avgörande och bl.a. berördaorganisationers behov av rådrum för tvisteförhandlingar om dennapreskriptionstid bestäms . Verkan av att en arbetsgivare inte begär gemensamhandläggning bör vara att skadestånd kan utdömas i skilda rättegångar utantillämpning av regeln i 8 § andra stycket jämställdhetslagen om delning avskadeståndet mellan flera. Till frågan om jämkning av skadeståndsbeloppel ivissa sådana fall återkommer jag i specialmotiveringen till 12 §. När den ursprungliga propositionen med förslag till en jämställdhelslagutarbetades framstod det från lagteknisk synpunkt som lämpligast atl arbeta inde kompletterande reglerna om handläggningen av diskrimineringstvister i 2kap. arbelslvistlagen (se prop. 1978/79: 175 s. 140 och AU 1978/79: 39 s. 23).Reglerna om behörig domstol i arbelstvister finns där och det tedde signaturligast att nya regler som har beröring med forumfrågorna också fick sinplats där. Om man emellertid väljer att enbart skriva regler om gemensamhandläggning av flera skadeståndsmål och om man beaktar att dessa regler fårmateriella rättsverkningar och har en nära anknytning även till de mer allmännaprocessregler som redan har skrivits in i jämställdhetslagen, får övervägandeskäl anses lala för att man i stället fullständigar de avslutandeförfarandereglerna i jämställdhelslagen med de nya bestämmelser som här är ifråga. För samma lagtekniska lösning lalar för övrigt att jämställdhetslagenändock bör kompletteras med ytterligare förfaranderegler, nämligen omförfarandet inför jämställdhetsnämnden.