prop · G303114 · 1979-12-31 00:00:00 — Eftersom och allmänna reklmationsnåmndenfinns i gemensamma lokaler år det möjligt alt ha etl administrativt samarbetepå samma sätl som förekommer när det gäller vissa servicefunktioner.Givetvis måste alla möjligheter till kostnadsbesparingar genom samarbete ochsamutnyttjande tillvaratas. Jag anser därför att åven i 1979/80:114 28 fortsättningen kan svara för den nämnda servicen. Jagkommer all beräkna medel för detta ändamål under nämndens anslag. Del ankommerdock på regeringen att besluta i vilken omfattning skall bistånämnden med denna service. Med den organisationslösning jag har föreslagit anser jagdet naturligt att regeringen beslutar vilka organisaiioner som skall förelrädaolika parler i nämndavdelningarna.. Regeringen eller den regeringen utser börockså förordna ledamöterna i nämndavdelningarna samt nämndens ordförande ochvice ordförande. Den organisation av nämnden som jag förordar framgår av entablå, vilken lorde fogas till regeringsprotokollel i delta ärende som bilaga3. Det fär ankomma på regeringen att besluta i fråga om den närmare indelningeni underenheter m. m. Verksamheten vid nämnden bör drivas i sina nya former fränoch ined den . Regeringen bör begära bemyndigande altvidta de övergängsanordningar och åtgärder i övrigt som behövs för förslagensgenomförande. En fråga som har anknytning lill allmännareklamationsnämndens organisation är behovet och lämpligheten av en regionalreklamationsverksamhet. har enligt sina direkliv haft lilluppgift att överväga um det kan vara lämpligt ined en viss regional utbyggnadav . Redan i utredningsdirektiven redovisas dockviss tveksamhet till värdet av en regionalisering. har inte funnit det lämpligt medregionaln reklamationsnämnder. Endaslett tiotal remissinstanser berör den här frågan.Huvuddelen av dem som yttral sig bilräder ulredningens uppfattning altregionala reklamalionsnämnder inte bör inrätlas. Jag anser att utredningen har fört fram tungt vägandeargument för sin uppfattning att en regional reklamationsnämndsverksamhet intebör inrättas. bör därför även fortsättningsvis enbari varaetl centralt organ. Allmänhetens kontakter med reklamalionsnämnden sker oftastper telefon. Det slora fiertalet klagomål upp vid informella kontaktermed kansliet. 1 de fall sä inte sker inleds ett mer formellt förfarande införnämnden. Detta är skriftligt. Sedan ett nyinkommet ärende diarieförts pä denavdelning dit det hör kontrollerar kansliets tjänstemän att det inte finns skälatt avvisa ärendet. Varje anmälan till nämnden som inte avvisas sänds lillberörd näringsidkare för yttrande. Inkomna svar delges anmälaren föreventuella synpunkter. Ytterligare kommentarer som kommer in från 1979/80:114 29 anmälaren delges vidare näringsidkaren för kännedom. Ett ärende avgörs efter föredragning inför den avdelninginom nämnden till vilket det hör. En avdelning är beslutför när ordförandeneller vice ordföranden samt minst fyra andra ledamöier är närvarande och underförutsättning alt företrädare för såväl konsument- som näringsidkarintressendeltar. Ärenden av enklare beskaffenhet får dock avgöras genomenhälligt beslul av ordföranden eller vice ordförande jämte två ledamöter varavden ene ledamoten skall representera konsumentintressena och den andrenärings-idkarintressena. påbörjades en försöksverksamhet meds. k. förenkladprövning av vissa ärenden vid nämnden. Denna verksamhel har sedan successiviutvidgals. Del nu tillämpade systemet innebär atl den heltidsanställdeordföranden eller den heltidsanställde vice ordföranden har rätt att efterföredragning ensam besluta i ärende som inte är av principiell betydelse,förutsatt att antingen konsumentens anmälan uppenbarligen inte kan bifallas ellermotparten inte har ingåtl i svaromål till nämnden. Förenklad prövning underdessa förutsättningar får ske på alla avdelningar. På inotoravdelningen fårsådan prövning dessutom ske i ärenden där konsumentens yrkande inte överstiger300 kronor. Nämndens beslut fattas genom omröstning och avfallasskriftligen. Förfarandet är f. n. avgiftsfritt. har granskathandläggningsrutinerna vid . Utredningen anser attde nuvarande rutinerna i allt väsentligt bör kunna tillämpas även ifortsättningen. Utredningen har diskuterat om rätten att avgöra enklareärenden skulle kunna delegeras till tjänsteman vid kansliet men avvisar ensådan lösning av främst principiella skäl. Mot bakgrund av det stora antalet ärenden som kommer inlill har ulredningen övervägt om dennatillströmning skulle kunna begränsas med hjälp av en värdegräns men har funnitatl betydande nackdelar följer med en sådan. Utredningen anserdei mer rimligtatl nämnden använder sin möjlighet all avvisa bagatellärenden. Mot bakgrund avbehovet alt kunna pröva bagatellärenden i förenklad form föreslår utredningenatt ärenden där konsumentens yrkande inte överstiger viss beloppsgräns skallkunna avgöras genom ordförandeprövning. Förslagen nm handläggningsrutiner har inle gettremissinslanserna anledning til! annat än mindre påpekanden. Flera instanser,bland vilka märks och ordförande,hävdar dock alt om en väsenllig begränsning av handläggningstiderna skallåstadkommas måste nämnden tillföras mer resurser. Jag finner liksom utredningen och remissinstanserna atlnämndens nuvarande handläggningsrutiner är ändamålsenliga och i stort börbibehållas. Jag ställer mig också i princip bakom utredningens synpunkter på 1979/80:114 30 förenklad ärendeprövning, värdegränser etc. De begränsaderesurserna vid kansliet har av flera remissinslanser anseits utgöra det störstahindret för en mer effektiv ärendehantering. De förenklade former förverksamheten som har införts, och som enligt mitt förslag bör tillämpas ocksä iframtiden, har medförl besparingar. Jag är dock medveten om att ärendetillströmningen undernämndens verksamhetstid varil slor. Del är givetvis ett krav att ralionaliseringarinle får gå ut över rättssäkerheten i verksamheten. Det är dock angeläget attalla möjligheter till effektiviseringar och besparingar tas till vara. 2.7 Finansieringen av allmänna reklamationsnämndensverksamhel verksamhel fick redan frånbörjan en betydande omfattning. Första årel diariefördes 884 ärenden.Verksamheten har därefter expanderat snabbt. Det totala antalet anmälningar år1979 var 8 406. dvs. ca nio gånger fler än under det första verksamhetsåret.Antalet telefonsamtal till nämnden har näslan fyrdubblats.Drygt 20 000 telefonsamtal angående nya ärenden kommer till nämnden.Nämndens ärendebalanser har också ökat. 1 anslagsframställningen /81påpekade att arbetsläget vid nämnden är ansträngt. Detta berorpå den ökande efterfrågan på nämndens tjänster och på att ärendena har blivilalltmer komplicerade. För att möta situationen har som tidigare nämnts åtgärdervidtagils bl. a. för att minska handläggningstider och förenklaärendehanteringen. Statsmakterna har vidare vid olika tillfällen förstärktnämndens resurser. En budgetprövning görs på sedvanligt sätt förnämnden, Mol bakgrund av del statsfinansiella läget och ambitionerna attbegränsa den offentliga sektorns kostnadstillväxt har en restriktivresurstilldelning varit nödvändig för reklamationsnämndsverksamheten likavälsom på andra områden. Jag har föreslagit att nämnden skall tillföras ett nyltverksamhetsområde, nämligen reklamationer när det gäller arbete på fastegendom. Denna förändring kommer atl innebära att omfattningen av nämndensverksamhet ökar. Mot denna bakgrund anser jag det angeläget atl diskutera olikamöjligheter atl öka nämndens resurser. Detta aktualiserar frågan om avgifterför nämndens tjänster. har övervägt att låta dem somanlitar reklamalionsnämndens tjänster bära en del av kostnaden förverksamheten. Rent allmänt menar utredningen att en eventuell generell avgifimåste sättas lågt och att en avgiftsbeläggning medför höga administrativakostnader. Vidare anser ulredningen alt även slarka principiella skäl lalar molavgifter eftersom elt sådant system bedöms försämra särskilt de resurssvagakonsumenternas möjligheter att ta tillvara sin rätl. Utredningen anser dock attdet kan finnas skäl att överväga om en avgift skall tas ut i fall därsamhällets kostnader för varje ärende är genomsnittligt stora, exempelvis ifastighetsärenden. 1979/80:114 31 utredningen synes en möjlighet vara att införa avgifiendast i sådana ärenden som kräver besiktning. Utredningen pekar pa att manävcni de senare fiillen kan fä negaliva konsumentpolitiska effekter samttillämpningsproblem. Utredningen drar slutsatsen att man inte bör införagenerella avgifter vid någon av reklamalionsnämndens avdelningar. Endast ett fåtal remissinstanser har yttrat sig angåendefinansieringen av verksamhel. allmänna reklamtionsnämndens ordförande ochKonsumentvägledarnas förening avslyrker att ett avgiftssystem införs. Frågan omavgifter för besiktningar har duck rönt intresse hos bl. a. KF och K-konsuli.KF hävdar i sitt remissvar att småhusköparna inte kan betraktas som en svugkonsumentgrupp och anser det därför diskutabelt att allmännareklamationsnämnden skall satsa sä stor del av sina resurser påfastighelsreklamationer. KF finner det därför rimligt atl parterna päsmåhusmarknaden själva på något sätt bidrar till en del av kustnaderna vidfastighelsreklamationer. Reformen kan enligt KF exempelvis till viss delbekostas genom en avgift i samband med småhusförsäljning eller genom attparterna bär besiktningskostnaderna. En omprövning av kostnadsansvaret förbesiktningar av annan egendom måste enligt KF göras om det senare alternativetväljs. förordar alt en avgift tas ul i de fall nämnden lar upp ettärende där besiktning erfordras. Av min redovisning framgår atl verksamheten vid allmännareklamationsnämnden har expanderat kraftigt tillkomst. styrs i stor utsträckning av efterfrågan från allmänheten. I ettläge dä det framslår som angelägel att dess verksamhetsområde utvidgas måstenya vägar för att få fram erforderliga resurser sökas. Jag anser del därförpåkallal att åtgärder prövas som dels kan tillföra nämnden medel, dels ledertill ett så effekiivt utnyttjande av organisationen som möjligt. 1 anslutning till mitt beslut atl förorda altreklamalionsnämndens verksamhetsområde utvidgas till tvister rörande arbete påfast egendom har jag övervägt om en avgift bör tas ul i fastighelsärendena. Fören sådan lösning talar just det förhållandet att vissa tvister rörande arbeiepå fast egendom kan förväntas bli relativt dyrbara reklamalionsärenden. Omfaslighetsärenden helt skall finansieras inom ramen för nämndens anslag finnsen uppenbar risk för att en alltför stor del av nämndens resurser kommer atttas i anspråk för dessa ärenden på bekostnad av de traditionellareklamationsärendena. Jag vill härvid erinra om att bl. a. KF avstyrkt förslagelom fastighelsreklamationer på grund av denna risk. Givetvis är det möjligt förnämnden alt medvetet söka fä balans mellan olika konsumtionsområden. För att nådärhän måste dock vissa kosinadskrävande ärenden avvisas. Vissa ärenden som kanvara viktiga för den enskilde och även konsumenlpolitiskl intressanta skulle dåaldrig komma att prövas av nämnden. En avgift kan i elt sådant fall vara ettmedel alt öka omfattningen på nämndens verksamhet och ge flera konsumentertillfälle att fä sin sak prövad. En avgift har vidare 1979/80:114 32 fördelen att kunna fungera som instrument förprioritering. Jag finner idén att införa generella avgifter ifaslighetsärenden intressant. Vissa invändningar mol en sådan åtgärd finnsdock, bl, a, att tvister rörande fast egendom inte alllid behöver vara särskiltkomplicerade och resurskrävande. Också en annan invändning kan resas motavgifter enbart i faslighetsärenden nämligen atl allmänna reklamalionsnämndenredan i dag behandlar sådana tvister inom andra områden som också ställer kravpå inte oväsentliga resursinsatser. En kostnad som ofta uppkommer i mer komplicerade ärendengår emellertid tämligen lätt alt urskilja, nämligen besiklningskostnaderna. Somframgår av bl, a, reklamalionsutredningens betänkande är besiktningar oftaresurskrävande. De argument jag har fört fram i fråga om avgifter ikomplicerade ärenden gäller givetvis också besiktningskostnaderna. Jag harkommit till slutsatsen atl avgifier bör tas ut då besiktningskostnaderuppkommer. Det naturliga är därvid att avgifterna inte begränsas lillbesiktningar i fastighetsärenden utan las ul i samband med besiktningar inomalla områden nämnden är verksam på. Jag vill redan här slå fast att elthuvudsyfte med dessa avgifter är att tillföra nämnden medel. För alt det skallvara någon mening med sysiemel måste avgifterna därför bestämmas på etl sådanlsätt att besiktningskostnaderna i princip täcks. Sum jag återknmmer till i detföljande måste dock vissa tekniska frågor lösas innan avgifter för besiktningarkan tas ut. En utgångspunkt för nämndens avgiftssättning bör vara altavgifternas storlek alltid bör anges på förhand. Avgiften bör i princip täckabesiktningskostnaderna men inte överstiga tvisteföremålets värde.Näringsidkaren bör alltid rekommenderas att betala tillbaka den avgiftkonsumenten har erlagt om nämndens beslut är till konsumentens favör. Jagräknar med atl de administrativa kostnaderna blir relativt små i ett system meddenna konstruktion. En annan fråga som jag redan har beröri är hur nämndensresurser skall utnyttjas på effektivaste möjliga sätt. Jag har tidigareföreslagit att nämnden skall ha tämligen fria händer att avvisa ärenden som bl.a. inte passar för prövning i nämnden och sådana där tvisteföremålels värde ärmycket ringa. Vidare bör ärenden kunna avvisas om de kräver alltför storarerursinsatser. Som jag har redovisal har nämndens ärendebalanser ökat undersenare år. Arendetillströmningen har vidare letl lill alt de genomsnitlligahandläggningstiderna blivit längre. Resurssitualionen vid nämnden kan sålundadrabba viktiga kunsumentinlressen såsnm bl. a. snabb handläggning. Det finnsdärför anledning att övervåga om generella avgifter vid nämnden bör införas.Härigenom skulle många bagatellartade tvister komma atl sållas borl och verksamhetenkunna koncentreras till de från konsumentsynpunkt mera väsentliga frågorna. Självfallet måsle dock de konsumentpoliliska aspekternanär det gäller avgifter uppmärksammas så atl kostnaderna för den enskildekonsumenten 1979/80:114 33 inte blir alltför betungande. Det jag nu har anfört innebär alt frågan om avgifter vidnämnden kommer atl övervägas ytterligare. Del gäller dels hur ett avgiftssystemför besiktningar närmare bör utformas, dels hur generella avgifter kanutformas för att förbättra effektiviteten i verksamhelen. Jag bedömer att ettsystem avseende avgifier vid besiktningar är relativt enkelt alt utforma. Delfår ankomma på regeringen all pröva i vilken omfattning avgifier bör utgå iärenden som nämnden lur upp. 2.8 Personalbehov m. m. Vid allmänna reklamalionsnämnden finns f. n. 30,5tjänster. Tjänsterna är inrättade vid . Dessa tjänster skalldras in och molsvarande antal tjänster inrättas vid nämnden. Som jag redan har anmält bör nämnden lillföras vissa resurserdels för de nya uppgiflerna på fastighelsområdel, dels för administrationen avverksamheten. Vid mina överväganden har jag kommit fram till all nämnden börtillföras tre nya tjänster för fastighelsärendena och ytterligare tre Ijänsterför de administrativa uppgifterna. Dessutom bör medel beräknas för den servicekonsumentverket kommer att ge nämnden samt för anlitande av viss tekniskexpertis. Fördelningen av personalen på olika enheler har jag redanberört. 1 enlighet med vad jag nu har anfört har inomhandelsdepartementet upprättats förslag till lag om ändring i lagen (1974:8) om rättegången i tvistemålom mindre värden. Förslagel har upprättals i samråd med chefen förjustitiedepartementet. Medel för verksamhet anvisasunder anslaget D 6. 1 detföregående har jag föreslagit att görs permanentoch inrätlas som en självständig myndighet . Jag föreslårdärför atl anslaget i furtsältningen benämns Allmänna reklamaiiunsnämnden.Medlen bör fram till den 1 januri 1981 disponeras av . 3 1979/80. Prop.1979/80:114 34 1978/79 Ulgift . 1979/80 Anslag . 1980/81 Förslag . 1979/80:100 (bil. 14 s.88) har regeringenföreslagit utt. i avvaktan på särskilt proposition i ämnet, lillKonsumeniverkel: beräkna elt förslagsanslag a\ . Vid bedömningen a\ behovet av resurser vid allmännareklamationsnämnden måste begäran om medel för verksamhetenför budgeiårei 1980/81 beaklas. Pris- och löneomräkning . En besparing pä 2 '/r skulle innebära alt antaletsaninianträdcn i nämnden måste minskas kraftigt. Detta betyder alt antalet ärenden som kan avgöras av nämndens avdelningar under /81 måste minskas. Till detta skall läggas att antalet inkommande ärenden bedöms öka. Nämnden bedöms inte med nuvaranderesurser liilfredsslällande kunna möla efterfrågan på dess tjänster. Framföralll inom försäkrings-, rese- och allmänna området förvänlas en ökning avanlalel ärenden. En försiiirkning med två handläggare och tvä kansliskrivareanses erforderlig (-f- . Arvodena till de deltidsanställdavice ordförandena bör höjas (-1- . Resekostnaderna för nämndensledamöier m. m. förväntas komina all öka (+ . Vid beräkningen av anslaget har jag utgått ifrån detredovisade huvudalternativet i anslagsframställningen för /81,Jag har dock mot bakgrund av arbetsbelastningen vid nämnden begränsatbesparingen till 1 7c av anslaget. Mot bakgrund av vad jag har anfört om verksamheten vidnämnden beräknar jag en ökning av anslaget med . Ökningen medger altnämnden tillförs personal för nya uppgifler när det gäller fast egendom ochadminislralion av verksamheten. Medel har också beräknals för bl. a. anlitandeav teknisk expertis. 1979/80:114 35 Med hänvisning lill vad jag har anfört hemsläller jag altregeringen föreslår atl 1. godkånna deriktlinjer för en omorganisation av och för dessverksamhet som jag har förordat, 2. bemyndigaregeringen alt vidta de övergångsåtgärder och åtgärder i övrigl sum behövs förförslagets genomförande, 3. antaga inomhandelsdepartementet upprättat förslag till lag om ändring i lagen (1974:8) omrättegången i tvistemål om mindre värden, 4. till 1980/81 under elfle huvudliteln anvisa ellförslagsanslag av . Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch beslular att genom propusitiun föreslå atl anlaga de förslag somföredraganden har lagt fram. 1979/80:114 36 Sammanfattningav reklamationsutredningens betänkande (SOU 1978:40) Tvistlösning påkonsumentområdet Konsumentpolitikensuppgift är att siödja konsumenterna och förbättra deras ställning på marknaden.En viklig del av det konsumentpoliliska arbelet syftar lill att underlätta förkonsumenter att ta lill vara sin rätl när del uppstår tvist med näringsidkareom en vara eller tjänst. För detla ändamål kan man i princip välja mellan tvåvägar. Den ena är alt salsa på ett informellt förfarande vidreklamationsnämnder av olika slag. Den andra är att låta parterna anlitadomstol och göra domstolsförfarandel så enkell och smidigt som möjligt. Utvecklingeni har i stor utsträckning följt den informella vägen. () inrättades . är konsumentverkethuvudman för nämnden. Alltsedan starten har nämndens verksamhel haft karaklärenav försöksverksamhel. Jämsides med nämndvägen har emellerlid ocksådomsinlsaliernativet stått öppet för knnsumen-terna. Genom lagen (1974:8) omrättegången i tvistemål nm mindre värden, den s. k. småmålslagen, har man söktunderlätta för konsumenler alt bevaka sin rält vid domstol. Ivårt uppdrag har ingått alt ställa samman och värdera de erfarenheler somföreligger rörande olika meloder att pröva ivisler mellan konsumenler ochnäringsidkare. Vårt arbeie har därefter inriklals på all få lill stånd enändamålsenlig samordning mellan de olika resurser som finns för ivistlösningpå konsumentområdel. Vårtarbele har således huvudsakligen varit begränsat till frågor som gällerivistlösning. Vi understryker emellertid att även om det självfallet är av storvikl för den enskilde konsumenten att det finns ändamålsenliga meloder för altlösa uppkomna tvister, så är del från både enskild och allmän synpunkt av änSlörre betydelse atl så långl möjligt .se till att tvister över huvud tagelinte uppkommer. Det gäller med andra ord att förebygga reklamaiionsanledning-ar. Erfarenheternaav ARN:s hittillsvarande verksamhel är goda. Antalet skriftliga anmälningartill nämnden harökai kraftigl under den lid verksamheten har pågåll. Enbetydande del av de ärenden som anhängiggjons vid nämnden har kunnat skrivas avsedan saken klarats upp under handläggningen. Företagna undersökningar harvisat att näringsidkarna i stor utsträckning ger konsumenterna den rättelse somnämnden föreslår. ;s verksamhet har också visal sig ha belydelse i ettstörre konsumenlpolitiskl sammanhang. Ärendena i ulgör således en viktigkälla för när det gäller alt karllägga konsumenters problem.Även rättsutvecklingen på konsumentområdet har påverkats av ARN:s verksamhet. Samiidigisom antalet ärenden vid reklamationsnämnden ökat kraftigt har småmålslagenhiuills inte fört med sig någon slörre ökning av antalet mål där konsumenterna väcker talan vid domslol. Detta lorde främst bero på 1979/80:114 37 Vår slulsals är allreklamationsnåmndsrörfarundct behövs även . Nämndförfarandet kanemellertid inte hell och hållet ersätta domstolarnas roll på området. Bådedomstolsförfarandet och reklamations-nåmndslorfarandet har för- och nackdelar.Förfarandena kompletterar emellerlid varandra på väsenlliga punkler. I de falldet ena förfarandet av olika anledningar framstår som mindre lämpligt torde detandra vanligen erbjuda möjligheter lill lösning av tvisten. Förfarandet vid enreklamations-nämnd kan göras snabbi, enkelt och billigt. Särskilt när fakta itvisten är osiridiga franisiår nämndförfarandet som det bästaalternativet. När däremot uppgift slår mol uppgift och del är nödvändigl medmuntlig bevisning föran kunna reda ut de fakiiska förhållandena, får tvistenavgöras i domstolsprocess. Detsamma är fallet när tvisten av andra anledningarär särskilt komplicerad från ulredningssynpunkt. Befarar konsumenten altnäringsidkaren inle kommer all rälla sig efter reklamalionsnämndensrekommendationer, kan det uckså vara lämpligare att hänskjuta tvisten lilldnmsinl. 1 princip bör det slå knnsumenlen frill att välja vilket tvistlösandeurgan han vill. Enligt vår mening är det värdefullt för kunsumenternaail del pådetla säll erbjuds två möjligheter för lösande av uppkomna tvister. Vid sidan av domstolar ochreklamationsnämnd har den kommunala konsumentverksamheten stor betydelse förmöjligheterna all lösa ivisler på konsumentområdel. Det är inom ramen fördenkommunala verksamheten som konsumenten först bör söka få saken uppklarad. Åvenom det inle är möjligt att på nivå lösa tvister i strid mot någonparisönskan, visar erfarenheterna all reklamalionsärenden ändå i slorulslräckning kan upp genom sådan medlande verksamhel som äger rum i kommunerna.Den kommunala verksamheten medför alltså en sållning av ärenden så alt dethuvudsakligen är mera svårbedömbara fall och principfrågor som förs vidare tillandra inslanser, F.n, är organisatoriskt knuten till . En särskild fråga ärvilken organisatorisk ställning nämnden bör ha . Klart är attnämnden måste vara obunden och objektiv i sin bedömande verksamhet. Detta kundetala för atl nämnden bör ha en formelll fristående ställning. Vi anser dock altnämndens obundna ställning som bedömande organ inte behöver påverkas av att denär administrativt samordnad med verket. Enligt vår mening lalar övervägandeskäl för elt sådanl organisatoriskt samband mellan reklamationsnämnden ochkonsumentverket även . Skälen har främst sin grund i nämndensallmänna roll i konsumentpolitiken. Som redan antytts har nämnden storbetydelse för problemuppfångning. Del är också viktigt atlnämndens verksamhet lätt kan följas upp med olika åtgärder av verkel.Statsmakternas bedömning av vilka konsumentpoliliska ålgärder som vid varjetidpunkt bör priorileras underlättas om nämnden och verkel är en och sammamyndighel. Från konsumentpolitisk synpunkt är det ocksä önskvärt altsakkunskap och erfarenhet i 1979/80:114 38 konsumentfrågorär samlade lill en myndighel.