prop · G303167 · 1979-12-31 00:00:00 — Det är dåskäligt att lastens ägare ikläder sig ansvaret härför. En förutsättning fördetta är dock att lastägaren ges möjlighet antingen att själv övervaka attomhändertagandet sker så, att onödig kostnad undviks, eller att uppdraomhändertagandet åt annan, t. ex. hamnens innehavare. Kemikontoret framhåller också att bestämmelserna i 3 kap.måste göra åtskillnad mellan rester av en last som har lossats och mer ellermindre blandade rester ("slops") från laster lossade vid skildatillfällen hos andra lastmottagare. Av rättviseskäl bör det enligt kemikontoretklart sägas ut i Prop.1979/80: 167 243 lagen att ägare av viss last saknar varje ansvar förlastrester som inte har samband med hans egen last. Om avsikten är att tillåtaatt lastrester av vilket ursprung som helst skall få avlämnas i vissa svenskahamnar, bör detta täckas av särskilda bestämmelser. Kostnadsansvaret för sådanservice måste ovillkoriigen och utan inskränkningar falla på fartygets ägare. industrijörbund instämmer i sitt yttrande i vadsom har anförts av kemikontoret. i framhåller att det f. n. intefinns tillräckliga resurser att ta emot och destruera alla de olika sortersavfall det kan bli fråga om vid genomförandet av MARPOL-protokollets tekniskabestämmelser. Det accentuerar behovet av en snabb utbyggnad av Sakabs resurserför inrättande av mottagnings-, mellanlagrings- och behandlingsanläggningar. 4 Samordning av gällande bestämmelser om åtgärder motvattenförorening från fartyg Samtliga remissinstanser tillstyrker eller lämnar utanerinran förslaget att bestämmelserna om åtgärder mot vattenförorening frånfartyg förs samman i en lag och en förordning i anslutning till lagen. a. riksåklagaren, hovrätten över ochBlekinge, kammarrätten iJönköping, brottsförebyggande rådet, ,, generaltullstyrelsen och innebär sammanföringen av bestämmelserna en förbättringoch förenkling som ger överskädlighet och lättillgänglighet. Även förslaget att lagstiftningen utformas som enramlagstiftning tillstyrks eller lämnas i princip utan erinran av samtligaremissinstanser. pekar på behovet av kontinuerligöversyn av tillämpningsföreskrifterna med tanke på den tekniska utvecklingenoch kun,skapsutvecklingen i fråga om utsläppen.s miljöeffekter. Det är därförriktigt, framhäller verket, att i en ramlagstiftning i stor utsträckning ge bemyndigandenatt besluta om de svenska bestämmelsernas innehåll. Kammarrätten i erinrar om att även 1972 och 1976års lagstiftning om åtgärder mot vattenförorening från fartyg i väsentligadelar är utformade som en ramlagstiftning. Enligt kammarrätten har denordningen varit ändamålsenlig och inte vid tillämpningen föranlett sådanasvårigheter att man bör frångå nuvarande lagstiftningsteknik. framhåller att ett praktiskt problem vidnationellt ikraft-sättande är att betydelsefulla regler skall träda i kraft vidett flertal olika tidpunkter. Genom att den föreslagna lagstiftningen harutformats med utpräglad karaktär av ramlagstiftning underiättas ett sådantikraftträdande. anser att den författningstekniksom en ramlag utgör ofta innebär att bestämmelserna blir svårtillgängliga ochsvår- Prop.1979/80:167 244 Med hänsyn till ämnets tekniska karaktär ochden snabba utvecklingen på området finner emellertid rådet dennaförfattningsteknik godtagbar. Rådet finner också att författningen är klartutformad och att den tydligt uttrycker de krav som ställs upp till förhindrandeav förorening från fartyg. Hovrätten över och anser att det hade varitönskvärt med preciserade regler i större utsträckning men finner sig saknatillräcklig anledning att motsätta sig den föreslagna författningstekniken. 5.1 Avgifter för mottagning av rester och avfall frånfartygs drift Flertalet remissinstanser tillstyrker eller lämnar utanerinran förslaget om förbud att ta ut särskild avgift för omhändertagande avoljeavfall från fartygs maskinrum o. d., toalettavfall och fast avfall. Vissaremissinstanser redovisar dock en tveksam eller negativ inställning. understryker kraftigt behovet av detföreslagna förbudet, som enligt styrelsens uppfattning med stor sannolikhetkommer att medverka till att antalet otillåtna utsläpp minskar i svenskafarvatten. uttalar tillfredsställelse med denföreslagna ordningen som enligt verket gör det möjligt att fä till stånd ettfungerande system för mottagning av avfall från fartyg. anser att snara åtgärder krävs för atteffektivt motverka utsläpp i havet av bl. a. oljerester från fartyg. Enförfattningsenlig skyldighet för hamnarna att ta emot miljöfarligt spill ärdärför angelägen. Finansiering av verksamheten via hamnavgifterna bör kunnaövervägas. Om samtliga hamnar erbjuder sådan service och tar betalt för den-oavsett om den utnyttjas eller ej - kan det antas, framhåller kommunen, attfartygen hellre använder än avstår från denna service. betonar vikten av atthamninnehavare inte får ta ut någon särskild avgift för mottagning och bortforslingav oljeavfall. finner det värdefullt att förbudinförs för hamninnehavare att ta ut särskild avgift för mottagning och bortforslingav oljeavfall från fartyg. Sådana kostnader bör, understryker handelskammaren,tas ut generellt via de ordinarie hamnavgifterna. handelskammareställer sig bakom förslaget med hänvisning till att en särskild avgift kanverka hämmande på benägenheten att utnyttja anläggningen. Handelskammaren, somnoterar att förslaget följer den i prop. 1975/76:5 anvisade ordningen,understryker att hamninnehavaren - vanligtvis kommunen - bör verka för attanläggningen kan utnyttjas även för annan typ av avfall så att därmed kostnadenför anläggningen kan spridas i vidare mån och ej endast belastahamnverksamheten. Prop.1979/80:167 245 i anser det riktigt attkostnaderna för omhändertagande av avfall skall tas ut generellt viahamnavgifter och liknande avgifter. betonar vikten av attberäkningsgrunden för dessa kostnader blir likformig för hela riket. instämmer i promemoriansöverväganden om förbud mot att ta ut avgift för omhändertagande av oljeavfall frånfartygs maskinrum, toalett- och fast avfall. framhåller dockatt förbudet bör gälla generellt för alla fartyg, även fartyg i färjetrafik. Hovrätten över och anser att det skulle havarit lättare att ta ställning till förslaget, om man i promemorian hade lämnaten redogörelse för vilka kostnader det gäller. Även utan ett sådant underlagtorde man dock, framhåller hovrätten, våga ansluta sig till den i promemorianframförda farhågan att den iakttagna utvecklingen mot en tillämpning av ensärskild avgift för omhändertagande av avfallet kan leda till att de olagligautsläppen ökar. Hovrätten finner därför förslaget om införande av ifrågavarandeförbud välbetänkt, i vart fall från miljösynpunkt. Länsstyrelserna i , och samtNorrbottens län är tveksamma till förslaget. i anser att frågan om"avgiftsfrihet" bör avgöras först efter en snabb utvärdering avförhållandena beträffande befintliga mottagningsanläggningar mot bakgrund bl.a.av deras påstådda låga nyttjandegrad. pekar också på dekonkurrensnackdelar som "avgiftsfrihet" enligt hamninnehavarnainnebär för dem. tillägger dock att miljöskyddsintressena vägertyngre än konkurrensnackdelarna, om det kan göras sannolikt att den föreslagna"avgiftsfriheten" är ett effektivt styrmedel. i föreslår attfrågan om avgiftsförbud utreds vidare. Flera ledamöter tillstyrker dock"avgiftsförbudet" och föreslår att detta kombineras med en skyldighelatt avlämna avfallet. i , som tillstyrkerförslaget, finner det angeläget att reglerna för att täcka kostnaderna förmottagning av avfall övervägs ytterligare, sä att en sä rättvis fördelning sommöjligt kan ske och risken för att annars uppkommande högre kostnader i visshamn får en negativ effekt från konkurrenssynpunkt såvitt möjligt undviks. har ingen invändning mot avgiftsförbudelför toalettavfall och fast avfall men är i övrigt negativt till förslaget.Negativa ställningstaganden till förbud mot särskild avgift redovisas också avSvenska kommunförbundet och . framhåller att den grundprincip somallmänt gäller i är att förorenaren får bära de direkta kostnaderna föratt rena och ta hand som sina föroreningar. Härigenom får förorenaren ettdirekt intresse av att på olika sätt minimera sina miljöskyddskostnader. Förfartygens del finns med del föreslagna avgiftssystemet inte detta incitament,och hamnarna kan, beroende på vilket avfall som lämnas. Prop.1979/80: 167 drabbas av kostnader för omhändertagandet som kraftigt kanöverstiga det generella mottagningspålägget på hamnavgiften. Enligt verkets uppfattning är erfarenheterna avdet "avgiftsfria" systemet alltför begränsade för att det skall varamöjligt att bedöma vilken grad av styrande effekt den ena eller andraavgiftsformen kan ha på utnyttjandet av mottagningsanläggningarna. Utformningenav avgiftssystemet, fortsätter verket, torde f. ö. inte vara den avgörandefaktorn för att få fartygen att på avsett sätt leverera sitt avfall i land. Fördetta krävs en effektiv kontroll, dels av att fartygen lämnar i land det man ärskyldig att lämna, dels av lastdagböcker o.d. sä att olagliga utsläpp kanspåras upp och beivras. Den otillräckliga kontrollen och det faktum attifrågavarande konventionsbestämmelser ännu inte har blivit bindande för defrämmande fartyg som anlöper svenska hamnar torde, framhåller Verket, vara deviktigaste orsakerna till att svenska oljemottagningsanläggningar harblivit dåligt utnyttjade. Verket säger sig vara införstått med att ett"avgiftsfritt" system kan innebära vissa fördelar i fräga om en delavfallstyper, i synnerhet om systemet vinner internationell anslulning ochstaterna tillämpar en effektiv kontroll. Verket har därför ingen erinran ifråga om ett förbud mot särskilda avgifter för omhändertagande avtoalettavfall och fast avfall, särskilt som fartyg i färjetrafik ej föresläsbli omfattade av förbudet. Verket vill dock inte tillstyrka förslaget omavgiftsförbud för omhändertagande av oljeavfall från fartygs maskinrum o. d.eller av rester av skadliga ämnen som transporteras pä annat sätt än i bulk.För dessa avfallstyper, för vilka hanteringskostnaderna kan bli betungande, börenligt verket hamnarna få ta ut särskilda avgifter av berörda fartyg. hänvisar till tidigare skrivelse ivilken förbundet har avstyrkt förslag att förbud införs motsärskild avgifi för omhändertagande av oljeavfall från fartygs maskinrum o. d.,toalettavfall och fast avfall. anför följande ytterligaresynpunkter: Den frekvens avlämning i svenska hamnar av sludge liksomav annat oljeavfall m. m. rätteligen bör ha vid gällande bestämmelser harhamnförbundet sökt att översiktligt bestämma för olika fartygstyper. Den ringafrekvensen ter sig överraskande trots den i stort gällande avgiftsfrihe-len.I fråga om oljehaltigt barlastvatten från tankfartyg redovisas en liknandeiakttagelse i betänkandet (s. 73). Vad gäller sludge syns bara någotenstaka rederi mera systematiskt ha gått in för att avlämna dylikt avfall ihamn. Så är - trots utgående avgifier - fallet beträffande . En individuell avgiftsfrihet skulle - så långt det i daggår att se - belasta hamnarna mycket olika. Möjligheten att allmänt höjahamnavgifterna för att täcka en svårbedömbar merkostnad saknar praktiskt värdeför huvuddelen av hamnarna. Slora kostnadsökningar - inle minst vad gällerränteposten - och stagnerande trafik lillsammans med ett trångt konkurrenslägelåser det samlade avgiftsuttaget. Konsekvensen av individuell avgiftsfrihetblir i sak att kostnaderna belastar den hamnägande kommunen. 1979/80: 167 247 annanföljd är att det inte finns någon anledning för redaren att genom anordningarombord begränsa avfallskvantiteten med ytterligare merkostnader för hamnägarensom följd. Ipromemorian antyds att mottagningen i hamnarna inte har hunnit att ordnas påett rationellt sätt. Avfallet hämtas med slamsugningsbilvid fartygets sida. Detta sker genom det kommunala ellerfristående entreprenör. Kostnaden beror på förutom kvantiteten -transportsträckan till uppsamlingsstället, vartill kommer självabehandlingskostnaderna. Mindre kommuner kan vid en samlad kalkyl finnafördelaktigt att utnyttja anläggning i grannkommun. Den vägberoende kostnadenblir därvid hög. Byggs egen anläggning ökar de fasta kostnaderna vilka på någotsätt ska fördelas på omhändertagna kvantiteter. Skillnaden i samlad kostnadför vederbörande hamn och också den hamnägande kommunen kan - även omstatsbidrag erhållits för anläggningen - ligga i samma storleksordning. En ytteriigarefaktor att ta hänsyn till är att ännu enbart syns vara inne på linjenmed individuell avgiftsfrihet vid avlämning av olika typer avfall. Skulle vidaktuell och blivande svensk och utländsk lagstiftning sludge komma attregelmässigt lämnas i hamn lär detta vid särslällning iavgiftshänseende hårt belasta de svenska hamnarna och då med en fördelningmellan dessa som inte går att överblicka. Hamnförbundetanser att vid den osäkerhet som råder - en osäkerhet som i varje fall inte kanskingras av de svenska hamnarna eller deras gemensamma organisation - börkostnaderna för avlämningen av sludge täckas av de statliga avgifter somkollektivt och med långtgående uljämning hamnarna emellan tas ut i form avfyravgifter och farledsvaruavgifter. Föralt undvika ett betungande avräknings- och kontrollförfarande kan del varabefogat alt de olika hamnarna bär en viss minimikoslnad. Denna bör dock intesättas högre än till av de uppburna hamnavgiflerna förberörda fartyg, dvs. Belopp härutöver ersälts av sjöfartsverkeii efterskott med medel från en särskild anslagspost som i sin tur avräknasfrån uppbörden av statliga avgifter. I defall lastageplats med grundpenningtaxa är belägen innanför område för allmänhamn kan krävas särskilt avräkningsförfarande. framhåller att en bestämmelse som förbjuder hamninnehavare attta ut särskilda avgifter för mottagning och bortforsling av avfall och sominnebär att dessa kostnader måste belasta den allmänna hamnverksamheten - ochdärmed hamnavgifterna - kommer att drabba hamnkommunerna myckel olika. Innanbeslut fattas i frågan bör därför, enligt förbundet, närmare klarläggas dels hurkommunerna kommer atl drabbas av en sådan beslämmelse, dels vilken effekt enavgiftsfrihet får pä fartygens befälhavare, redare m. fl. då det gäller attbegränsa avfallsproduktionen ombord. Om särskilda skäl talar för att avlämningav avfall skall ske utan direkla kostnader, anser förbundet att det måsteklargöras av vem dessa kostnader kommer att bäras och hur de skall fördelas.Förbundet instämmer också i Svenska hamnförbundets ifrågasättande av vad somsägs i promemorian om alt mottagningen av fartygsavfall ännu ej hunnit ordnaspå ett rationellt sätt. 1979/80:167 248 Ifråga om nu gällande förbud att ta ul avgift för omhändertagande av oljehaltigtbariasl- och tankspolvatten framhäller att mantidigare har motsatt sig, och alltjämt motsätter sig, förbudet, om intereparationsvarven "ges full kompensation för de merkostnader de åsamkas iförhällande till konkurrenter i andra länder, i flera fall i Öslersjösiaier somej satt i krafl motsvarande föreskrifter". Promemoriansallmänna överväganden om tillsyn kommenteras endast av ett par remissinstanser.Brottsförebyggande rådet anser att de föreslagna skärpningarna avbestämmelserna om certifikat, besiktning och inspektion bör kunna spela enförebyggande roll mot olagliga utsläpp av olja. Sveriges redareföreningframhåller atl god tillsyn behövs för att komma ät fartyg som är undermåliga imiljöhänseende. Denna tillsyn bör ske i form av stickprovskontroll av sävälsvenska som utländska fartyg. Fleraremissinstanser, bl.a. kammarrätten i , , statensnaturvårdsverk och Vattenvärnet framhåller att det ökade skydd mot föroreningarför den miljön som åsyftas i den föreslagna lagstiftningen ställer kravpå att och andra myndigheter ges förstärkta resurser för attfullgöra sina uppgifter. Sjöfartsverketframhåller att MARPOL-protokollets lillämpning i enligtkonferensresolution nr I kommer att medföra en avsevärd ökning av sjöfartsinspektionensarbetsuppgifter. Protokollets ikraftlrädande kommer dessutom att resultera ien toppbelastning som erfordras till dess samtliga berördasvenska fartyg cerlifierats enligt protokollets krav. Under föruisättning atttoppbelastningen kan spridas, bl.a. genom att "target date"-tillämpningeninte innebär ett fullständigt ikraftträdande av MARPOL-protokollets tillsyns-och certifieringsregler, regler beträffande torrlastfartyg m.m. redan fr.o.m.den 1 juni 1981, anser verket att denna övergående toppbelastning evenluelllkan genom övertidsuttag och omprioriteringar. Verket understrykeremellertid att sjöfartsinspektionen genom protokollets tillämpning kommer atttillföras en avsevärd permanent arbetsbelastning. Verket har beräknat den tidsom krävs för inspektioner till tio personår och för tillsynsverksamhet påcentralförvaltningen till två personår. Vid beräkningen har verket tagithänsyn till bl. a. lillkommande besiktningar enligt SOLAS-protokollet ochnödvändig utbildning av personal i fråga om de nya reglerna. Verketunderstryker att man med hänsyn lill vissa andra tillkommande uppgifter f. n.inte kan ta på sitt ansvar att inom befintliga resursramar frigöra erforderiigaresurser för att tillfredsställande lösa de uppgifter som tillkommer medanledning av MARPOL-protokollets tillämpning. framhåller alt förstärkta resurser krävs inte minst ikvalitativt hänseende. Fartygstillsynen är inriktad främst på Prop.1979/80:167 249 de säkerhelsmässiga aspeklerna och inte på miljöskyddet.Detta innebär att myndigheterna måste ges ökad miljöskyddskompetens. Överåklagaren i år av den uppfattningen att denföreslagna utökningen av inspektionsverksamheten kommer att kräva en betydligförstärkning av . 5.3 Påföljder m. m. Flertalet remissinstanser tillstyrker eller lämnar utanerinran de föreslagna straffskärpningarna. Riksåklagaren anför att påföljdsskärpningen för olagliga ulsläppav skadliga ämnen från fartyg får anses utgöra en viktig markering av attsamhället nu ser allt allvarligare på denna form av miljöförstöring. Erfarenhetenutvisar dock, säger riksåklagaren, att domstolarna beträffande brott av sådanteller liknande slag som här är i fråga är mycket återhållsamma vid utmätningenav siraff även i fall då strafflatituden omfaltar fängelse upp till ett . Del torde därför böra understrykas att brott mot den nya lagen kan varamycket allvarliga och atl de följaktligen ej sällan bör föranleda frihetsstraffav ej alltför ringa omfattning. Även om en straff-skärpning kommer till ståndkan det dock med fog ifrågasättas, framhåller riksåklagaren, om de föreslagna sanklionsformernakommer att fä en tillräckligt preventiv effekl. Enligt brottsförebyggande rådet finns det all anledningatt se allvarligt på vattenföroreningar från fartyg inle minst med hänsyn tillatt ekonomiska överväganden ofta föregår utsläpp av miljöfariigt avfall. Motden bakgrunden kan enligt rådet ingen invändning riktas mot den föreslagna slraffskärpningenför olagliga utsläpp. Rådet framhåller vidare att straffsatserna i övrigamiljöförfattningar i allmänhel är lägre än de nu föreslagna. För att komma tillrätta med de skillnader i päföljdshänseende som finns mellan de olikaförfattningarna inom miljövårdsområdet bör, enligt rådet, mot bakgrund av attmiljön har kommit att beiraktas som ett mer betydelsefullt skyddsobjekt äntidigare, en översyn av samtliga hithörande ansvarsbestämmelser företas. Detbör därvid även övervägas om inte samhällets strängare syn på miljöbrott börresultera i att straObestämmelserna till skydd för miljön förs in ibrottsbalken. Hovrätten över och tror inte att denföreslagna straffskärpningen för olagliga utsläpp av olja kommer att ha någonbrottsförebyggande effekt, eflersom bevissvårighelerna är så stora atl riskenför en fängelsedom ler sig mycket liten. Hovrätten är ocksä kritisk mot attstraffskärpningen motiveras av önskemål om att föriänga preskriptionstiden förifrågavarande brott. Hovrätten finner dels att inget behov föreligger av ensådan förlängning, dels atl ett sådanl straffprocessuellt skäl inte ensamt börfå motivera att en regel om strängare påföljd införs. Prop.1979/80: 167 250 Överåklagaren i ifrågasätter om den föreslagnastraffskärpningen från böter till fängelse föröverträdelser av vissa bestämmelser får avsedd effekt. Annan lagstiftning ochdärmed sammanhängande rättspraxis avseende brott på vilka det formellt kanfölja högst sex månaders fängelse renderar i praktiken endast i sällsyntaundantagsfall strängare påföljd än böler. Vid en höjning av straffsatsen tillett ärs fängelse skulle domstolarna, framhåller överåklagaren, troligen varamera benägna att i allvarligare fall verkligen också döma till frihelsberövandepåföljd. Flera remissinstanser kommenterar och är positiva till deni promemorian framförda tanken på en särskild ekonomisk påföljd som riktar sigmot dem som kan ha ekonomisk av olagliga utsläpp av olja m. m. frånfartyg. Riksåklagaren anför att han i yttrande över betänkandet DsJu 1978:5 Företagsböter och departementspromemorian Ds Ju 1979: 10 Företagsböterhar ställt sig tveksam till företagsböter som särskild ekonomisk påföljd ochförordat att i första hand förverkande- och/eller skadeståndsin-stilutenutbildas så att de kan användas som ett effektivt sätt att motverka sådanaförfaranden som sker främsl i rent vinningssyfte. Föroreningar från fartyg skeruppenbart i allmänhet i sådant syfte. Om en ordning med företagsböter övervägsav lagstiftaren bör givetvis, framhåller riksåklagaren, sådana böter kunnakomma i fråga pä förevarande område. Hovrätten över och anser atl någon form avsärskild ekonomisk påföljd är atl föredra framför skärptastraffsanktioner. Hovrätten erinrar om vad som sägs i motionen 1975/76: 633 omatt lagstiftningen mot vattenförorening från fartyg bör kompletteras med beslämmelserom en vattenföroreningsavgift för fartygsägare eller redare från vars fartygutsläpp skett i slrid mol gällande regler. Inför man en sådan avgift bör,framhåller hovrätten, utgångspunkten för utdömande vara strikt ansvar men medmöjlighet till exculpation. Avgiften bör bestämmas schablonmässigt, varvid somberäkningsgrund skulle kunna tjäna t. ex. uppskattade saneringskostnader. Enligt brottsförebyggande rådet bör i avvaktan på eneventuell lagstiftning om förelagsböter ekonomiska sanktioner av annan redanexisterande arl byggas ut inom de lagområden där sådana bedöms angelägna. Ett sådanlområde är, framhåller rådet, vattenförorening från fartyg, där detstraffrättsliga individuella ansvaret inte synes vara tillräckligt avhållande.Därför bör ett avgiftssystem nu tas upp lill prövning. Man bör därvideftersträva en avgift som knyter an lill ett objektivt, lätt konstaterbartfaktum, är schabloniserad och förutsebar samt i princip inle ger utrymme åtnågon diskretionär prövning. Med hänsyn till dessa överträdelsers allvarligakaraktär bör emellertid avgiften endast utgöra etl komplement till straffet. Även de svenska ledamöterna i oljeskyddsunionensråd föror- Prop.1979/80: 167 251 dar någon form av särskild ekonomisk påföljd och menar attden frågan bör tas upp i samband med lagstiftningsärendet i övrigt utan attslutbehandling av förslaget om företagsböter avvaktas. framhåller att bestämmelserna omföretagsböter sannolikt skulle få avsevärd betydelse på ifrågavarande område.En reglering efter modellen strikt ansvar synes, enligt verket, böraeftersträvas åtminstone på . Vattenvärnet ifrågasätter om inte förverkande sombrottspåföljd borde kunna användas i större utsträckning än f.n. Utsläppen skerfrån fartyg som representerar höga värden. Om möjlighet fanns, framhållerVattenvärnet, att beslagta och sedan förverka fartyg eller laster i fartyg,från vilket utsläpp skett eller eljest den brottsliga gärningen förövats,skulle straffbestämmelserna få ökad effektivitet och utsläppen sannoliktminska.