prop · G3031 · 1979-12-31 00:00:00 — Somjag har sagl tidigare ansersocialutredningen all del inle är nödvän-30 1979180. 1979/80:1 Överklagande 466 digl all ha kvar elt inslmmenl som ger möjlighel alldirekl ålägga en kommun alt lämna del bislånd som den enskilde har räll till.Mol bakgrunden av den kraftiga ulvecklingen av kommunernas sociala sakkunskapoch resurser på området och med hänsyn lill del lokala polifiska ansvarel delarjag ulredningens uppfaUning atl denna lyp av statliga ingrepp inte bör finnas iden kommunala . 2.22 Överklagande av beslut Socialtjänstlagens karaktär avramlag kommer att ge kommunerna större möjligheler än nu atl utformasocialtjänsten efter egna förutsätlningar och behov. skall ocksåulan atl styras av delaljerade bestämmelser kunna anpassa insatserna lill denenskildes behov. En lagstiftning som på della sätl i stor omfattning lämnarfrågan om de olika slöd- och hjälpinsalsernas utformning öppen för avgörande ivarje särskill fall släller krav på en effektiv slallig tillsyn. För den enskilde är det emellertidvikligl att det finns en möjlighel all överklaga beslut inom den kommunalasocialljänslen lill en högre instans. De nuvarande vårdlagarna ger allabestämmelser om förvallningsbesvär. Enligl NvL kan man således överklaga olikabeslul av nyklerhelsnämnden hos länsrällen. Enligl 54 S ShjL finns besvärsräll,föruiom mol beslul som rör ålderdomshemsavgifter, även mol beslut i ärenden omsocialhjälp. Besluten överklagas hos länsslyrelsen. Även enligl 80S BvL fårbesvär föras, förutom mol ålskilliga förpliklande beslul, också när nämnden haravslagit framslällning om samhällsvård enligl 31 S BvL. 1 dessa fall ärlänsrällen besvärsinslans. Bortsett från dessaförvallningsbesvär över särskill angivna beslul ger vårdlagarna ingen annanmöjlighet all klaga än den som alla kommunmedlemmar har alt föra talan molkommunala beslul genom kommunalbesvär. Jag återkommer strax närmare till vaddessa besvär belyder. 2.22.2 Kommunalbesvär och förvallningsbesvär inomsocialtjänsten Socialljänsllagen kommer i slor ulslräckning all inskränka sina före skrifter till allmänna rikllinjer för socialnämndens verksamhel. kommer enligl lagen alt kunna fatta beslut som rör kommunmed lemmarna generelll men även beslul i enskilda ärenden. Ulmärkande för dessa beslul är all de inte är knutna till särskilda förulsällningar ochvillkor som anges i lagen. En lagsliflning som på della säll ger nämnden möjlighel all ulforma besluten inom givna ramar och ulan detaljstyrning kommer att ligga nära de beslul som en nämnd annars faltar inom ramen för den kommunala självstyrelsen. Del är ell viktigi allmäninlresse all kom munmedlem ges möjlighel till granskning av hur kommunen utövar den kompelens som lagen ger den. En sådan granskning kan nås genom kom- Prop.1979/80:1 Överklagande 467 munalbesvär.Socialutredningen har också föreslagil atl möjlighelerna atl föra lalan motsocialnämnds beslut i allmänhel skall begränsas till kommunalbesvär. Kommunalbesvären möjliggör således en konlroll avden kommunala förvallningen. Det är inle heller enligl min mening möjligi altinföra förvaltningsbesvär i ärenden där socialnämnden får besluta frilt inomramen för en given kompetens. Förvaltningsbesvären innebär atl besvärsmyndighetenvid bifall till besvären i princip skall sätta etl nytt beslut i det överklagadebeslutets ställe. Det skulle för de ärenden som del nu gäller innebära allbesvärsmyndigheten vid besvärsprövningen skulle gripa in i den kommunalasjälvslyrelsen. Delta skulle komma att strida mol syfiet med lagenskonstruktion all ge kommunerna frihet att inom ell angivet kompetensområdeutforma verksamhelen efter egna förutsättningar och behov. Jag anser således ilikhet med socialutredningen att liksom endast kom-munalbesvärsvägen börstå öppen när det gäller beslut som nämnden enbart fattar på grundval av denkompetens som ges i socialtjänstlagen. Socialtjänstlagen tar emellertid också uppbestämmelser som mer konkrel anger den enskildes rättigheter och därmed ocksåsocialnämndens skyldigheter. Bestämmelserna om rätl till bistånd, som jag harberört tidigare, skiljer sig från övriga bestämmelser i socialtjänstlagen på såsätt att socialnämnden genom dessa bestämmelser åläggs en skyldighet att undervissa omsländigheier ge den enskilde slöd och hjälp inom . Enligtde föreslagna bestämmelserna har den enskilde rätt lill bistånd försörjning och sin livsföring i övrigt, om hans behovinte kan tillgodoses på annat sätt. Vidare sägs det i bestämmelserna bl.a. attden enskilde genom biståndet skall tillförsäkras en skälig levnadsnivå.Socialutredningen har framhållit att del är viktigt för den enskildesrättssäkerhet att han ges möjlighet att få frågan om rätten till bistånd prövadefler besvär. Kommunalbesvären lämpar sig mindre väl för en sådan prövning. Detär enligt ulredningen först om besvärsmyndighelen ges möjlighet atl sälla annatbeslut i det överklagade beslutets ställe som besvärsrätten kan ges etl reelltinnehåll för den enskilde. anser därför att talan mot besluti fråga om rätl lill bistånd skall kunna föras genom förvallningsbesvär. förslag om förvaltningsbesvär ifrågor som gäller rätten till bistånd har gett upphov till delade meningarbland remissinstanserna. De remissinstanser som är positiva eller övervägandepositiva lill förslaget är kammarrätterna i och i ,länsstyrelserna i , och , statenshandikappråd, , flera kommuner, Svenskanyklerhelsvårdsförbundel, , , LRF och stalskontroUkommittén. Dessa remissinstanser anser iallmänhet att en utvidgad rätl till förvaltningsbesvär har belydelse frånrättssäkerhetssynpunkt och stärker den enskildes slällning. 1979/80:1 Överklagande 468 Bland de kriliska remissinslansernakan nämnas riksrevisionsverkei, länsslyrelserna i Slockholms, Gollands,, , , och , JO, fierakommuner och Föreningen . I kritiken mot förslagel försbl.a. fram all besvärsrällen saknar verkligt innehåll. Några remissinsianseranser all den frihel all utforma socialljänslen efter lokala behov och önskemålsom ramlagsliflningen skall ge beskärs genom besvärsprövningen. JO framhåller atl besvären oflakommer all gälla frågor om fördelning av ekonomiska resurser vilka inte förslårlill atl täcka alla behov. JO pekar på att förslaget innebär atl ett slortantal rena köärenden inkl. frågor om förtur, som har kunnal överklagasendasi genom kommunalbesvär, kommer atl föras in under förvaliningsbesvärenstillämpningsområde. Sammanfattningsvis framhåller JO atl den myckel allmännaformuleringen av bislåndsparagrafen i förening med den föreslagnabesvärsrätten kommer au leda lill svårigheier i rältslillämpningen. Riksrevisionsverkei anser påmotsvarande säll att besvärsrällen i vissa fall lorde bli en rältighel som inlehar någol reellt innehåll, eftersom del på kort sikl kan finnasresursresiriktioner. Verkel anser därför all del inom vissa serviceområden kanvara tillräckligt att kunna anföra kommunalbesvär. En konflikl vidbesvärsprövningen mellan den enskildes rätl till bistånd och kommunens resurserpåtalas också av de andra remissinsianser som är kritiska mot förslaget. Någraremissinstanser varnar för all besvärsprövningen kan leda till styrande ingreppi den politiska beslutsprocessen. Hit hör Kommunförbundel som anser atl länsrättensmöjligheler att styra biståndets utformning och omfallning bör begränsas lillall avse enbarl ekonomisk hjälp. Jag vill för egen del sägaföljande. Med förvallningsbesvär syflar man lill all nå en materiellöverprövning av meddelade förvaltningsbeslut. Det innebär bl.a. altbesvärsmyndighelen skall kunna pröva ärendet i dess helhel och i förekommandefall sälla elt nyll beslut i det överprövade beslutels ställe. Kommunalbesvärär å andra sidan avsedda att ge en enskild kommunmedlem möjlighet lill insyn ihur den kommunala självbe-slämmanderällen ulövas. Kommunalbesvären har ocksåulformals från denna utgångspunkt. Sålunda har varje kommunmedlem besvärsrätt.Besvärsprövningen är i dessa fall emellertid begränsad till atl avse sådanaförhållanden som att beslutet sirider mot lag eller annan förfaUning, kränkerklagandens enskilda rätl eller annars vilar på orättvis grund.Besvärsmyndighelen kan inte sälta etl nytt beslul i del överklagade beslutetsställe utan endasi undanröja del felaktiga beslutet. Förvaltningsbesvären gerförulsällningar för en belydligl mer allsidig prövning än den som kanåsladkommas genom kommunalbesvär. Jag anser därför i likhel med flerlalelremissinsianser all beslul i fråga som rör rälien till bistånd bör föras genomförvallningsbesvär. 1979/80:1 Överklagande 469 2.22.3 Närmare om förvaltningsbesvär Flera remissinsianser har hävdatatl den besvärsprövning som är förutsatt vid förvaltningsbesvär inle kangenomföras fulll ul med den ulformning som rätlen till bistånd har fåll. Olikaförslag har gells under remissbehandlingen om hur besvärsprövningen skallgenomföras. i länpekar på att rälien lill bislånd inle avser vissa i lagen angivna insatser såsom är fallet enligt nuvarande ordning med t.ex. socialhjälp enligt 12S bör därför enligl först beslämma om delföreligger räll lill bislånd och därefter pröva vilken hjälpform som bäsltillgodoser den enskildes behov. framhåller att en sådanbesvärsprövning utan en bestämd avgränsning av "processföremålel"kan bli mycket komplicerad och omfaUande. Den tid som kan komma atl gå ål förbesvärsmyndighelen all skaffa in lillräckligl beslutsunderlag lorde bli alllförlång för alt besvärsinsliluiei skall kunna tjäna etl egentligt syfte. socionomers riksförbundanser att konflikten bör lösas genom att länsrättens prövning endast färomfatta de lagliga förulsältningarna för rätt till bistånd, men däremol intebiståndets innehåll och omfallning. Samma uppfattning redovisas av FöreningenSveriges socialchefer. Enligl föreningens mening kommer det inte all skapasfömtsållningar för en renl rältslig prövning av innehållet i del bislånd somsocialnämnden lämnar. De avvägningar som måste göras kommer atlkräva myckel omfattande kunskaper om socialt arbete. Del kan gälla att vägaolika terapiformer mol varandra eller all i en given silualion avgöra ombistånd i hemmet är alt föredra framför institutionsvård. Föreningens slulsatsblir därför alt besvärsprövningen bör inskränkas lill alt gälla rätten lillbislånd. JO framhåller all det avsocialutredningens förslag inle framgår hur detaljerad den prövning skall varasom skall göras av besvärsmyndighelen. Man kan därför inte förutse i vilken månbesvärsmyndighetens beslul kommer all ges en sådan ulformning alt det genast kanläggas till grund för verkställighelsåtgärder. JO menar dock atl del knappasiär möjligt och inte heller lämpligt att en besvärsmyndighet lämnar detaljeradeföreskrifter om t.ex. social hemhjälp. I de flesta fall av bifall lill besvärrörande bislånd kommer del således enligl JO uppenbarligen alt krävasytterligare beredning och beslut hos kommunen. 1 princip måste kommunen därvidanses vara skyldig att följa besvärsmyndighetens beslut, även om detta inte harformulerats som elt åläggande för kommunen att vidla viss ålgärd. Dessa frågormedför dock svåra avvägningar och lorde dessutom i vissa fall kunna varapolitiskt kontroversiella. befogenheter alt i ärendenrörande bistånd besluta om konkrela ålgärder från kommunens sida bör därförenligt JO:s mening preciseras i lagtexten. Jag vill för egen del sägaföljande. Bestämmelserna om rätt till bistånd innebär en skyldighet för nämndenalt ge den enskilde slöd och hjälp när han behöver del för sin försörjning ochlivsföring i övrigl. 1979/80:1 Överklagande 470 minmening inle uppstå oöverkomliga svårigheter för nämnden eller, efler besvär,besvärsmyndighelen alt bedöma när den enskildes förhållanden är sådana atlinsatser från nämndens sida är nödvändiga. Den föreslagna bestämmelsen kansåledes, sett utifrån frågan om räll lill bislånd föreligger eller inte, vällämpa sig för en besvärsprövning i förvaliningsbesvärens form. Någon annanmening har inle heller gjorts gällande av remissinslanserna. Det är först när del gäller all ta ställning tillvilka insalser som skall vidtas när rätlen till bistånd inträder som del kanuppkomma svårigheter. Jag har tidigare framhållil att man med tanke på deskiftande behov som kan behöva tillgodoses inom ramen för den föreslagna rätlenknappasi i lagen kan räkna upp de slöd- och hjälpinsatser den enskilde skall harätt lill i varje situation. Det får här bli en prövning från fall till fall.Vid denna prövning måste man uppenbarligen väga den enskildes behov mot deresurser som finns inom kommunen. Den föreslagna rälien lill bistånd sträckersig således som har nämnts inte så långt all den rymmer också rälien tillviss bestämd insals. Nämnden är dock alltid skyldig atl med tillgängligaresurser tillgodose den enskildes behov av bistånd. Nämnden kan aldrigunderlåta atl ge bistånd i någon form. Nämndens beslut bör därför enligt min mening kunnaöverklagas genom besvär såväl när den enskildes begäran om bislånd har lämnatsulan bifall under hänvisning lill all någon sådan rätt inte föreligger som närrätt lill bistånd visserligen har ansetts föreligga, men nämnden har beslutatom en annan insats än den som den enskilde har begärt. skalldå göra samma prövning som nämnden. Det är uppenbart atl besvärsprövningenmåste göras med beaktande av såväl de omständigheter som åberopas av denenskilde som dem som anges av nämnden. Innan besvären avgörs, skall nämndensåledes ha berells tillfälle att inkomma med yttrande. Del ligger i sakensnatur atl besvärsmyndigheten vid sin prövning skall beakta vilka alternativamöjligheter alt tillgodose etl föreliggande behov som finns att tillgå inomkommunen. Det kan således enligt min mening inte komma i fråga attbesvärsmyndighelen beslutar i uppenbar strid mot vad som får anses rimligt ochmöjligt med hänsyn till kommunens resurser. måste dockalttid anses oförhindrad att på samma sätt som nämnden i beslutet ta ställningtill dels den enskildes behov, dels det sätt på vilket detta behov bäst kantillgodoses. Som jag framhöll ligger det i biståndets natur att nämndenaldrig kan underlåta att ge den enskilde hjälp i någon form, om den enskildebehöver insatser för sin försörjning och sin livsföring iövrigt. All besvärsprövningen sker från samma ulgångspunkt kan inte ansesoförenligt med den kommunala självbestämmanderätten eller annars sägas på eltotillbörligt sätt gripa in i den politiska beslutsprocessen i kommunen. 1979/80:1 Överklagande 471 Några remissinstanser har ansett ätt del i mångafall kan vara lämpligl all besvärsmyndigheten återförvisar ärendet lillsocialnämnden när räll till bistånd har föreligga för atl nämnden skallbeslämma biståndets närmare innehåll. Länsslyrelsen i län anser allsådan återförvisning regelmässigt bör ske. Enligt är detla ennaturiig följd av en domstolsprövning som huvudsakligen bör avse rätlsfrågor.Övriga remissinstanser som har tagil upp frågan är dock negativt inställda ellertveksamma lill en utvidgad tillämpning av möjlighelerna lill återförvisning.Kammarrätten i anser alt den föreslagna ulformningen av rälien lillbislånd inte sällan kommer aU tvinga de besvärsprövande myndigheterna allåterförvisa ärendet lill socialnämnden. En sådan ordning rymmer enligtkammarrätten flera olägenheler. Föruiom den extra lidsutdräkl en ålerförvisninginnebär kommer klaganden atl på nyll vara beroende av socialnämndens prövningav hans framställning om bistånd. Enligl kam-marrättens mening lorde också fallkunna inlräffa där socialnämnden vid-maklhåller ell lidigare beslul med sammamotivering som . Skulle socialutredningens förslag leda till en ökadanvändning av återförvisnings-institutet, ökar enligt kammarrättens meningdärmed också risken för atl en besvärsmyndighets beslul till en klagandesfördel inle kommer att medföra någol för klaganden gynnande beslut frånsocialnämnden. Delta är inte acceptabelt från rättssäkerhetssynpunkt. i anser att etlökande anlal ålerförvis-ningar innebär all man gör avsteg från vad som årbrukligt vid förvaltningsbesvär. Frånsett denna mera principiella synpunktanser att man av en besvärsmyndighel vid bifall lill besvärenbör kunna kräva besked om den praktiska innebörden av della genom all man ultryckligtanger summor eller åtgärder. TCO och anser attlänsrätten endast skall kunna falla nytt beslul eller lämna besvären ulanbifall. Som skäl för denna uppfaUning anges all besvärsinslansen endast pådella sätt ges möjlighet alt svara för en likartad behandling av ärenden iolika kommuner. Jag vill i anslulning lill vad jag har sagttidigare framhålla att besvärsmyndigheten i princip skall pröva frågan i heladess vidd och vid bifall lill besvären sätta ett nytt beslul i det överklagadebeslutels ställe. bör på grundval av den utredning som harlagts fram i ärendet oftast ha möjlighet atl i sitt beslut även ange på vilketsäll den enskildes behov skall tillgodoses. Omständigheterna kan emellertidvara sådana atl besvärsmyndighelen bör återförvisa ärendei till nämnden sedanden har funnit rätt till bistånd föreligga. är det således enlämplig ordning att nämnden ger närmare anvisningar om hur t.ex. en socialhemhjälp skall genomföras. Detla är på ingel säll främmande förförvalt-ningsbesvärsinstitutef. En återförvisning kan således på elt naturligtsätt kompleltera den besvärsprövning som sker hos besvärsmyndigheten. 1979/80:1 Överklagande 472 Ålerförvisning får dock inle bli regel. Om elt ärendeåterförvisas av besvärsmyndigheten, måsle socialnämnden beakta deomsländigheier som har ulgjorl grund för ålerförvisningen. Nämnden är såledesbunden av besvärsmyndighelens slällningstagande i fråga om rälien lill biståndliksom av skälen för ålerförvisning. Det torde således inle kunna komma i frågaalt nämnden på samma grunder som lidigare lämnar framslällningen om biståndutan bifall. 2.22.5 Omrädel för förvallningsbesvär Jag finner alltså i likhet medsocialulredningen alt lalan skall kunna föras genom förvallningsbesvär molbeslul i fråga om räll lill bistånd, medan rättsmedlet vid övriga beslul omstöd eller hjälp enligt socialtjänstlagen bör vara kommunalbesvär. Frågan om gränsdragningenmellan dessa båda besvärsområden har berörts av endasi ett fåtalremissinstanser. Kammarrätterna i och Göleborg biträder förslaget idenna del liksom också i Göieborgs och län. Någraremissinstanser anser emellertid alt gränsdragningsfrågan bör övervägas pånyll. Länsslyrelsen i pekar på atl förslagel kommer alt ledatill all ärenden enligl socialtjänstlagen kan följa olika besvärsvägar.Länsstyrelsen framhåller vidare - liksom länsslyrelsen i - attförslaget kommer all slälla stora anspråk på precision i beslul ochbesvärshänvisningar. Även andra länsstyrelser anser all den valda gränsen kanleda lill praktiska svårigheter. Den valda skiljelinjen kommer attkräva atl socialnämnden i varje särskill fall anger om beslut har fattats medstöd av socialtjänstlagens bestämmelser om rätl till bislånd eller om beslutetavser ålgärd inom del kompetensområde som i övrigl tillkommer nämnden enligllagen. Del ligger i sakens nalur all del yrkande som har framställts vidnämnden blir bestämmande för om beslutel skall avse rätt lill bislånd ellerbeslul om stöd och hjälp i övrigl enligl socialtjänstlagens bestämmelser.Förvaltningsbesvär skall således kunna föras över beslut som innebär avslag påansökan som grundas på rälien lill bislånd. De svårigheier som kan uppkomma ärenligt min mening inte sådana atl de bör föranleda annan avgränsning än den somjag har föreslagil . Jag vill tillägga att om beslutel gäller rätt tillbistånd -mot vilket talan enligt vad jag har sagl förut får föras genom förvaltningsbesvär- så skall nämnden allfid ge besvärshänvisning. Är del fråga om beslut motvilkel lalan endast får föras genom kommunalbesvär, bör det inte finnas någonmotsvarande skyldighet att ge besvärshänvisning. bör dock alltidslå lill tjänst med upplysningar om besvärsordning, om klienten begär del. Kammarrätlen i Göleborg anser altdel bör finnas möjlighel att anföra förvaltningsbesvär även mot avgiftsbeslul.Kammarrätten erinrar om att del är möjligt för den enskilde att anföraförvaltningsbesvär för att få ändring i beslul om avgift vid ålderdomshem.Enligt kammarrätten vore 1979/80:1 Överklagande 473 del en fördel om liknande besvärsräll tillerkändes denenskilde även i fråga om andra avgiftsbeslut. De rikllinjer som ulredningen harföreslagit när det gäller avgiftssystemet - särskill kraven på en enhefiigbedömning och möjlighelen till individuelll hänsynslagande i särskilda fall -lalar enligl kammarrättens mening också för atl del bör finnas en möjlighettill förvalt-ningsbesvärsprövning av avgiftsbeslul. Bl.a. kan den enskilde dåfå avgiftsdebiieringen prövad i nära anslulning lill all denna görs. Jag vill framhålla all om deluppkommer etl kostnadsansvar för den enskilde för insatser som ges honom inomramen för den angivna rätlen till bistånd, så är det möjligt att föra talan molbeslutet genom förvaltningsbesvär. Uppkommer det i annal fall fråga omkosinadsansvar för sociala slöd- och hjälpinsalser, kan den enskilde påmolsvarande säll under hänvisning till sin räll lill bislånd överklagabeslutet genom förvallningsbesvär. Åberopar den enskilde inte rätten tillbislånd som skäl för befrielse från kosinadsansvar, lorde som regel grunden förbestridandet vara att nämnden har åsidosatt de normer eller taxor som gällerför avgiften. I sådana fall är det enligl min mening riktigt atlavgiftsbeslutet överklagas genom kommunalbesvär. Jag anser därför att det inlefinns lillräckliga skäl att införa en särskild besvärsregel i fråga omavgiftsbeslulen. Det måste uppmärksammas atl en särskild besvärsregelsom avser avgiftsbeslut kan få begränsad betydelse. Som regel kommer denenskildes kostnadsansvar all prövas försl sedan socialnämnden har väckt lalanmot honom vid domstol. Jag har berört denna fråga lidigare (avsnitt 2.15). har föreslagilalt länsrätten skall vara besvärsmyndighet. Av de remissinsianser som haryttrat sig i denna fråga tillstyrker flerlalel ulredningens förslag.Kammarrätten i Göleborg framhåller atl man genom atl göra länsrälten tillbesvärsmyndighel uppnår att lekmän kommer all delta i avgörandena. Den kunskapoch erfarenhet som nämndemännen kan vänlas tillföra domstolen bör enligtkammarrätlen vara av värde inle minst i de mål som den nya socialtjänstlagenkommer alt ge upphov lill. Även i anserall medverkan av nämndemän har väsenllig belydelse. Enligl meningbör något annat organ än länsrälten inte komma i fråga som besvärsinslans pålänsnivå. Andra länsslyrelser framhåller önskemålet om större organisatoriskreda mellan olika myndigheter som skäl för att länsrätten bör varabesvärsmyndighel. ochlänsslyrelserna i och Norrhollens län är kritiska mot förslagel.Riksrevisionsverket framhåller att det vid besvärsprövningen kanbli fråga om att väga samman den enskildes behovssituation och kommunensmöjligheter alt tillgodose behoven. För de skälighetsbedömningar som det härkan bli fråga om krävs såväl social och medicinsk sakkunskap som kunskap omservicenivå och resurser i den 1979/80:1 Överklagande 474 aktuella kommunen och jämförbara kommuner. Sådan kunskapfinns inle naturligen hos länsrälten. Länsslyrelsen i län betonar altlänsslyrelsen redan är besvärsinslans och har befattningshavare med erfarenhetoch kompetens för uppgiften bl. a. till följd av tillsynsutövningen. Länsslyrelseni anför bl.a. alt man bör eftersträva atl frågor om socialtbislånd handläggs efler sociala melodprinciper. Delta leder enligtlänsslyrelsen fram lill alt den besvärsprövande funktionen bör ligga hoslänsslyrelsen. Jag vill för egen del säga följande. Inom länsrällens kompetensområdefaller ärenden enligt BvL och NvL. medan länsslyrelsen ärbesvärsmyndighet i frågor om socialhjälp. De rättigheter som tillkommer denenskilde enligt nu gällande vårdlagar skall enligt milt förslag sammanförasunder bestämmelserna om rätt till bistånd. Besvären måste följaktligen förastill en och samma myndighel. Rälien lill bislånd gäller frågorsom kan ha stor betydelse för den enskilde i personligt och ekonomisklhänseende. Dessa frågor kommer i hög grad all vara rättsfrågor.