prop · G3031 · 1979-12-31 00:00:00 — Socialulredningen har emellertid framfört all dessa ärenden ärmer och mer sällsynla vilkel också kan vidimeras av kommunen. Även omIveksamhel alliså råder när det gäller ireårsgränsen lillslyrker kommunenutredningens förslag belräffande denna. Föreningen att den nuvarande treåriga preskriptionstiden vid ålerkrav kaninnebära, att nämnden får väcka talan vid länsslyrelsen endasi för all brytadenna. gäller vid fall av hög återbetalningsskyldighd. Betalningen skerfrivilligt men beloppel kan ofla inte betalas tillbaka i sin helhet inom denstipulerade treårsperioden. En längre preskriptionslid, förslagsvis ,skulle enligt föreningens uppfattning medföra att det i större utsträckning änsom nu sker går atl undvika sådana processer. 17.1 Allmänna synpunkter på tillsynsfunktionerna Utredningens uppfaUning atttillsynen bör ulvecklas i andra former än detaljanvisningar och traditionellmyndighetskontroll och att formerna för tillsynen därför bör förskjutas mol ettökat inslag av bl. a. allmänna riktlinjer tillstyrks eller lämnas utan erinranav flertalet remissinstanser. Ett betydande antal remissinstanser framför dockönskemål om en starkare tillsynsfunktion än den som utredningen har skisserat.Några remissinstanser anser å andra sidan att redan den föreslagna tillsynenutgör ell ingrepp i den kommunala självbestämmanderätten. ser del som mycketangeläget att kommunerna ges frihet atl utforma så att denanpassas till de skiftande behoven ute Prop.1979/80:1 235 Den detaljreglering som lagstiftning ochstalsbidragsbe-stämmelser medför kan enligt styrelsen i många fall binda ochkonservera verksamheten på etl olyckligl sätl. Styrelsen framhåller atl den avutredningen föreslagna arbels- och rollförändringen kan göras möjlig bl. a.lack vare den kommunala expansion på del sociala området som ägl rum de senasledecennierna, varigenom kommunernas socialförvallningar har kunnal byggas utoch lillgången på kvalificerad sakkunskap har ökal. anserall en förändring av den slatliga tillsynen så att allmänna rikllinjer,ulvecklingsarbde, forskning och försöksverksamhet ersätter detaljreglering ochkonlroll är ett väsentligt led i strävandena mol etl ökat regionalt och lokallinflyiande. Ulredningen påpekar att den inom andra områden genom olika förslag lillålgärder försöker stimulera en utveckling i den riklningen. Ulredningen menarvidare atl del är självklart att lillsynen inte får ha ell sådanl innehåll alttanken med en ramlag förfelas. förslag all länsslyrelsensom regionalt statligt organ inom den sociala sektorn skall följa kommunensarbele inom och vid behov kunna göra påpekanden bör därförendast avse avvägningar i det enskilda fallet - all den enskilde får det stödoch den hjälp som lagen avser att tillförsäkra honom. politiskaansvar anses vara en tillräcklig gmnd för verksamheten i kommunens socialtjänst. Även betonar värdet av en förskjutning av den statliga lillsynen molett ökat inslag av allmänna rikllinjer, utvecklingsarbele, forskning ochförsöksverksamhet. Förbundet varnar dock för risken alt servicenivån mellankommunerna kommer all variera och menar att det i den statliga tillsynen liggeren viklig uppgifl atl bevaka all detta inte blir fallel. i och påpekar att standard i olika avseenden i en kommun kommeratt bli beroende främst av kommunens ekonomi. Redan detta gör enligllänsstyrelsen att det får anses uteslutet alt en regional eller central tillsynsmyndighellilläggs befogenhet att, inom ramen för en allmän tillsynsfunktion, ålägga enkommun att vidta beslämda åtgärder inom . Då det gällerlänsstyrelsens uppgifter i förhållande lill den kommunala , böri stället ökad vikt läggas vid vägledning, stimulans, utveckling ochsamordning. Stuiskontrollkommitlén anser attden statskontroll som är inrymd i utredningens förslag i slort kan accepteras.Kommittén vill dock understryka behovet av att ämbetsverkens befogenheler attutfärda föreskrifter, anvisningar och allmänna råd klargörs mer uttömmande änvad som har skett i betänkandel. Enligt kommitténs mening bör en strävan varaatt begränsa de slatliga ämbetsverkens möjligheter att utfärda föreskrifter ochanvisningar av bindande natur gentemot kommunerna. I regel bör ämbetsverkenkunna nöja sig med att till stöd och vägledning för den praktiska verksamhetenpå det kommunala planet lämna allmänna råd av ej rättsligt bin- Prop.1979/80:1 236 Härigenom gagnas enligt kommittén i etl större perspektiv den kommunalademokratin och ökas möjlighelerna atl fördjupa medborgarinflylandel på olikasamhällsseklorer. Kommittén framhåller all tanken bakom den avsocialutredningen föreslagna ramlagstiftningen i stora stycken skulle förfelasom centrala ämbetsverk genom juridiskt bindande föreskrifter i väsenlligomfallning ges befogenhet att slyra kommunernas handlande. Mol denna bakgrundifrågasätter kommittén om den föreslagna bestämmelsen i 308 i förslaget tillsocialtjänstlag om all länsslyrelsen skaU "även i övrigl tillse allsocialnämnderna fullgör sina uppgifler på etl ändamålsenligl säll" hellgår all förena med del synsäll som kommilién har angett. Kommilién förordardärför all man vid den forlsalla beredningen av utredningens förslag övervägermöjlighelen all låla beslämmelsen ulgå. Andra remissinstanser som uttrycker en posiliveller övervägande posiliv inställning till förslagel år I Örebrolån, Uppsulu, , , och kommuner samt LRF. 1 kritiken mol de föreslagna tillsynsfunktionernabetonas främsl ell önskemål om förstärkning av tillsynsmyndigheternasställning. Statskontoret konstaterar att den föreslagnasocialtjänstlagen genom sina starka inslag av rambestämmelser skapar delvisnya förutsätlningar för den statliga uppföljningen och tillsynen. på alt kommunerna ges stor frihel all själva ulforma verksamheten.Statskontoret är dock av den uppfattningen att del tillsynsansvar som socialstyrelsenhar som cenlral myndighet inom socialsektorn måste ges elt reellt innehåll.Statskontoret anför i denna fråga följande. Det är väsentligt att del i tillsynsarbetet skapaselt väl fungerande samarbete mellan och länsslyrelserna. Desenare bör bl.a. ha möjlighel att vid behov anlita den expertis ochspecialkompetens som finns inom . Det bör också vara möjligt försocialstyrelsen atl kunna företa inspektion och ulredning om förhållanden ienskilda fall. har som cenlral förvaltningsmyndighet försocialvård samt hälso- och sjukvård det högsta tillsynsansvaret inom dennaseklor. Tillsynsansvaret bör enligl statskontorets bedömning bland annatinnefatta en bevakning av att statsmakternas och medborgarnas intresse av t.ex.likvärdig social slandard uppfylls via primärkommunernas verksamhel inomsocialvården. riskerar emellertid all hamna i ell dilemma närdel gäller att kunna uppfylla detta tillsynsansvar genom den föreslagnaramlagen. Det finns mycket små möjligheter att genom den föreslagna socialtjänstlagengarantera, om statsmakterna finner detta angeläget, en viss minimistandard inomnågot delområde av . Enligt ulredningens förslag får regeringenmeddela ytterligare föreskrifter i anslutning till lagen endast när det gällerförskole- och fritidsverksamhetens organisation och omfattning samt vård vidvissa insfitutioner. Det ges genom lagförslaget ingen befogenhet för statligamyndigheter att utfärda bindande anvisningar eller att inom ramen för entillsynsfunktion ålägga kommunerna åtgärder. Såväl nuvarande vårdlagar somhuvuddelen av annan speciallagstiftning som reglerar kommunemas verksamhet gerstaten slörre reella 1979/80:1 237 befogenheler gentemot kommunerna. När frågan om centralamyndighelers möjligheler till uppföljning och tillsyn diskuteras måsle ävennämnas kungörelsen 1970:641 (ändrad 1977:629) om begränsningi myndighets rällall meddela föreskrifter, anvisningar eller råd. Där stadgas atl statlig myndighetinle ulan atl underställa regeringen frågan får ge ändrade eller nyaföreskrifter, anvisningar eller råd som kan påverka gällande standard eUertillämpade normer och som i mer än oväsentlig grad kan leda till direkla ellerindirekta kostnadshöjningar i den av föreskrifterna m. m. berörda verksamhelensom bl. a. avser verksamhet. Beslämmelserna skärptes vid en ändring ikungörelsen (1977:629), bland annat med följden atl kungörelsen nuäven innefallar bestämmelsen att de koslnadshöjande effekterna av enmyndighels verksamhel skall begränsas även när myndighelen "ulövar sådantillsyns- eller inspektionsverksamhet som ankommer på myndighelen".Kungörelsen ifråga begränsar självfallel socialslyrelsens möjlighel alt åläggakommunerna atl vidla ålgärder med anledning av förhållanden som uppdagas vidsåväl den generella uppföljningen som vid en individuelll inriklad tillsyn. Statskontoret framhåller att verketinte har sökt bedöma om statens direkta styrmöjligheter har fått en rimligavvägning i socialtjänstlagen. Verkel utesluter dock inle att det inom vissadelområden av socialvården kan finnas behov av starkare styrmedel omlagstiftningens inientioner skall kunna förverkligas i hela landel.Socialstyrelsens högsta tillsynsansvar bör enligl statskontorels mening skrivasin i socialtjänstlagen. Det kan mot den nu skisserade bakgrunden enligtstatskontorels mening dessutom finnas skäl att ge de statliga organen påcenlral och regional nivå en starkare roll mot kommunerna än vad utredningenföreslår. Socialslyrelsen skulle t. ex. kunna ges möjlighel att utfärdaanvisningar som till skillnad från allmänna råd inte enbart innebär allmännarekommendationer utan också syftar lill att uppnå en enhetlig tillämpning avpraxis. Länsstyrelsernas möjligheter atl inspektera och utreda kommunernasverksamhet skulle också kunna preciseras. Även riksrevisionsverkei villifrågasätta om det inom någol eller några delområden inte kan behövas merdirekta styrmedel atl tillgå. Verket uttalar att en förskjutning av denstatliga styrningen från detaljanvisningar och traditionell myndighetskontrollmot ökat inslag av bl. a. allmänna riktlinjer visseriigen har stora fördelarmen att riktlinjer och andra indirekta styrmedel också har givnabegränsningar. Om statsmakterna t. ex. skulle bedöma det angelägel allgarantera en viss minimistandard inom någol delområde av ger denföreslagna socialtjänstlagen ytterst små möjligheter. De förändringar isocialtjänstlagen som bör övervägas, om det bedöms angeläget att kunna öka detstafiiga inflytandet inom någon del av , är enliglriksrevisionsverkei t. ex. en utvidgad rätt för regeringen atl utfärdaföreskrifter, en subdelegation som ger även den myndighet som regeringen ulserrätt att utfärda anvisningar och/eller en befogenhet för attliksom ålägga kommunerna att vidta vissa åtgärder. Prop.1979/80:1 238 Skyldighet för kommunerna all ularbela planer och påbegäran lämna uppgifter lill ställiga myndigheler är andra exempel på hur delstatliga infiytandel kan ökas. - Riksrevisionsverkei anser vidare allarbelsfördelningen mellan socialslyrelsen och länsslyrelserna kan behövaklariäggas. 1 denna fråga anför verket. Ulredningen anger i sin beskrivningav socialslyrelsens uppgifter också all slyrelsen måsle spela en cenlral roll iden statliga uppföljningen och lillsynen av . 1 lagförslagetsägs däremot ingenting om någol tillsynsansvar för socialslyrelsen. Denformella tillsynen skall enligt ulredningen ulövas av , som kanförda inspektion, verkställa utredning och lämna påpekanden. Verkellillslyrker ulredningens förslag all länsslyrelsen skall vara tillsynsmyndigheti den bemärkelsen all den skall svara för den löpande tillsynen i den meningsom angivils ovan. ansvar i sammanhanget bör enligl verkelsmening i huvudsak vara etl allmänt bevaknings- och utvecklingsansvar. Verkelvill här framhålla, all länsslyrelsens tillsyn är ell av de medel somsocialslyrelsen kan repliera på i sitl mer allmänna uppföljningsarbete. Vidarefår tillsynsansvar enligt verkets mening inte inskränkasocialslyrelsens möjligheler att direkl följa verksamheten i kommunerna. Även socialslyrelsen diskuterarförhållandet mellan slyrelsen och länsslyrelserna och finner del väsenlliglall det i tillsynsarbetet skapas ett reelll samarbele. Länsslyrelserna bör bl.a. ha möjlighel all vid behov anlita den expertis och specialkompetens somfinns inom . Kammurrutten i Sundsvull finner detangeläget att ställning förstärks och atl styrelsen genom rådoch anvisningar ges möjlighet atl direkl påverka socialljänslen. Liknandesynpunkler förs fram av Alkoholproblemulikers riksorgunisulion. anser allförslaget kommer att innebära alt kommunförbundel får etl starkt infiytande påden övergripande planeringen av del sociala området utan inblandning fråncentralt politiskt håll. Enligt sociologförbundet bör man se med oro på deltaeftersom kommunförbundel har till främsta uppgift atl se lill kommunernas,främst ekonomiska, intressen. En mer preciserad lagstiftning ikombination med stafiiga tillsynsmyndigheter, främst , harvarit den form, enligt vilken den enskildes blygsamma rätl till biståndlidigare i princip har skyddats. Det har mer varit ett administrativt skydd änetl juridiskt skydd. I praktiken har socialslyrelsen mer direkl styrande ochövervakande uppgifter upphört. Man har exempelvis lagl nerutgivningen av serien RoA och man har också på grund av kommunernas ekonomiskaläge ålagts slark restriklivilel i fråga om krav på kostnadskrävande insatser pådel sociala området. uppgift på del sociala områdel synes nuhuvudsakligen vara all genom forsknings-, utvecklings- och informationsarbetestödja verksamheten. Man får dock anta atl man från kommunall håll inle betrak- 1979/80:1 239 tardet som önskvärt alt alllför stora skillnader mellan olika kommuner isocialljänslens omfattning och innehåll skall uppstå. Etl centralt styrorgankommer atl behövas och elt sädariffinns - kommunförbundel. Kommunförbundel hari dag genom sina riktlinjer, sin ekonomiska makt och också sinutbildningsverksamhet en påtaglig slyrande roll. Denna aspekl berörs inte avutredningen. I delta sammanhang är det framförallt av belydelse attkommunförbundet till skillnad från socialslyrelsen är ett organ som har alt setill flera av kommunernas inlressen, inle minsl de kommunalekonomiska. Utanatt förhärliga verksamhet på det sociala området kan ändåkonstateras, att har andra målfunktioner, inte minst att setill svaga gruppers intressen. juridiska slällning skiljer sigockså ur klienlernas synpunkl ofördelaktigt från . Medankommunförbundel är en intresseorganisation för kommunerna är socialslyrelsenett statligt ämbetsverk, vars verksamhel exempelvis kan JO-anmälas och däroffentlighetsprincipen råder. Av de remissinsianser som vill ha en starkaretillsynsfunktion betonar det övervägande anlalel behovel av en förslärkning avlänsstyrelsens handlingsmöjligheler. JO utgår från utredningens ståndpunkt att detpolitiska ansvarel skall ge tillräckliga garanlier för en tillfredsställandeutveckling av i kommunerna. Enligl JO:s uppfattning kanemellertid värderingarna skifta från kommun till kommun. Detta kan gällaallmänna frågor som t. ex. uppskattningen av skälig levnadsnivå. Det kan ocksågälla speciella problem t.ex. möjligheterna för minoritetsgrupper alt få gehörför sina särskilda synpunkter och behov. JO anser det angeläget atl den socialastandarden blir ungefär densamma i hela landet eller åtminstone inom en region.För att nå detta mål inom rimlig lid skulle man enligl JO ha slor nylta av enförstärkt länsstyrelsebefogenhd. Man lorde nämligen inte kunna ulgå från att enkommun i alla lägen accepterar åsikl i etl enskill ärende, omden avviker från kommunens. All utrusta enbarl med en möjlighelalt göra påpekanden förefaller därför enligt JO vara otillräckligt för attåstadkomma en någorlunda likformig utveckling av inom ett län.Man skall också komma ihåg att det redan finns andra myndigheter med uppgiflbl. a. alt göra klarläggande uttalanden om lagtill-lämpningen inomsocialvården. JO menar att det därför knappast finns någon anledning attinskränka uppgift till att bli etl sådant allmänt rådgivandeorgan. Skäl talar enligl JO i ställd för atl länsslyrelsens uppgifter bör liggapå ett mera konkret och prakliskl plan. Länsslyrelsen bör därvid även gesbefogenhet att ålägga en kommun alt vidta rättelse i vissl avseende, åtminstoneom det rör sig om grövre missförhållanden. Länsslyrelsen i Uppsulu län kan inle delautredningens uppfattning att det är tillräckligt med enbart elt påpekande frånlänsstyrelsen för att vinna rätlelse i visst fall. Erfarenheten har enligtlänsstyrelsen visat att i fall, där meningarna är delade om föreliggande behovinom en kommun eller mellan olika myndigheter, måste kunnaålägga kommunen att vidta viss ålgärd. 1979/80:1 240 Inom område liksominom fiera andra områden, som länsslyrelsen enligl sin instruktion skall labefaUning med, skall länsslyrelsen övervaka all vad som enligt lag eller annanförfattning åligger kommunala m.fl. myndigheter blir behörigen fullgjort. Delkan inte finnas någon anledning att just vad gäller frångå vadsålunda föreskrivits. Konstruktionen av 68 socialljänsllagen gör della än mernödvändigl. Socialljänsllagens karaklär av ramlag innebär att kommunerna skallha stor frihel vad gäller utformandet av rätlen lill bislånd. Den enskildeskall dock ha möjlighel all anföra förvallningsbesvär hos länsrälten, varsmöjlighel atl ändra beslut fattat av social nämnd dock ej är klart uttalat.Innehållet i den hjälp (det bistånd) som kommer människor till del kan kommaatt ha olika kvalild och även kvanfitet i olika kommuner. Detta är intetillfredsställande. Inom ett och samma län förulsätts kunnapåpeka skillnader och kanske därigenom tillrättalägga dem. Å andra sidan talarutredningen om att nivån på det bislånd som erbjuds kommuninvånarna skall ståi viss relation till kommunens allmänna ekonomiska standard och att hänsynskall tas till uppbyggnadstakl etc. Länsslyrelsen måste därför ges sådanabefogenheter att riskerna för alltför stora skillnader i kvalitel och kvantitetpå i de olika kommunerna minimeras. i Värmlunds länframhåller atl en kommun som är missnöjd med åläggande från atlvidta viss åtgärd alltid besvärsvägen kan föra frågan till prövning i högreinstans. Andra remissinstanser som villbehålla möjligheten för länsstyrelserna att gripa in med bindande föreskrifterär länsstyrelserna i , , , ochVästerbottens län, statens handikupprud, Hundikuppförbundens centrulkommitté.De hundikuppades riksförbund och . Ulredningens förslag kritiserasemellertid inte bara från den utgångspunkten att tillsynsmyndighdema bör gesen starkare ställning i syfte att åstadkomma en likartad social slandard ikommunerna. Några remissinstanser anser i ställd alt redan de föreslagnatillsynsfunktionerna innebär en slyrning som står i strid med principen omkommunal självbestämmanderätt. framhåller att den viktigastegarantin för en kvantitativt och kvalitativt tillfredsställande utveckling avsocialtjänsten är kommunens och bl. a. dess socialnämnds politiska ansvar.Förbundet är av den meningen att del sirider mol detta synsätt att entillsynsmyndighel skall kunna inspektera politiska organs beslut om kvantiteteller kvalitel av socialljänstens innehåll främst när det gäller generellaåtgärder inom detta område. Förbundet tolkar vidare utredningens förslag så attden statliga tillsynens syfte skall vara att utjämna servicenivån kommunernaemellan saml att se till atl målen för insatsema är desamma i aUa kommuner äveni en relativt detaljerad mening. Om denna tolkning är riktig avvisar förbundetdetta syfte med den motiveringen att administrativa myndigheter inte bör hamöjlighet all inkräkla på kommunernas bestämmanderätt om inriktning,prioritering eller utbyggnad av kommunala resurser. 1979/80:1 241 pekar på riskenatl verksamhel även fortsättningsvis kommer atl inriktas på enstyrning genom detaljregler, som kan bli mer Ivingande än självalagstiftningen. Komriiunen anser att rikllinjer ochanvisningar bör ha en "rimlig" detaljeringsgrad samt dessulom hasamma detaljeringsgrad för skilda vårdområden, så all inle en ändamålsenligorganisation och fördelning av de kommunala resurserna utifrån de behov somfinns i kommunen försvåras. kommun finner att denlikformighet mellan kommunerna som tillsynen skall sträva efter atl åstadkommasirider mot ramlagsidén. Kommunen acceplerar dock att tillsynsmyndigheternaförsöker få till stånd en miniminivå. Därutöver bör kommunerna emellertidsjälva få bestämma om socialljänslens slandard. Föreningen all idén med ramlagstiftningen är att kommunerna skall få stor frihetatt utforma en socialtjänst som svarar mol lokala önskemål och behov. Varjeförsök från centralt eller regionalt håll att uniformera socialtjänstensinnehåll strider därför enligt föreningen mot intentionerna bakomlagförslaget. 1 det följande redovisas meraingående synpunkler på tillsynsmyndigheternas organisation och uppgifter. Socialdeparlemenlels uppgifter iden framlida tillsynen över socialljänslen berörs knappasi alls avremissinslanserna. framhåller dock all det råder oklarhelbelräffande ansvarsfördelningen mellan socialslyrelsen och socialdeparlemenlel,som genom inrällandei av delegationen för socialforskning har lagil på sig ensamordnande och forskningsstödjande funktion, som är nära förknippad med denplanerande och utvecklande roll som utredningen anser bör ankomma påsocialstyrelsen. Vid ställningstagande lill ansvarsfördelningen mellansocialdepartementet och i fråga om forsknings- ochutvecklingsverksamheten (FoU-verksamheten) bör enligt verkets uppfattning deprincipiella överväganden som forskningsrådulredningen redovisat i sillbelänkande Forskningspolitik (SOU 1977:52) beaktas. Stalskonloret anförliknande synpunkter och påpekar all forskningsrådutredningen har betonatfördelarna med atl lägga den sektoriella forsknings- ochutvecklingsverksamheten till ansvariga myndigheter. Utredningens beskrivning avsocialslyrelsens uppgifler har kommenterats av endast etl mindre antalremissinstanser. Dessa är genomgående positiva till förslaget. anser atlutredningens beskrivning av slyrelsens arbets-16 1979180. Prop.1979/80:1 242 uppgifter rimmar väl med verkets uppfattning. Del finnsemellertid enligl slyrelsen några dimensioner i beskrivningen som förtjänar atlframhållas. Således bör socialslyrelsen se lill all och regeringensintentioner inom tillgodoses. Socialljänslen skall också geunderlag för slalsmakiernas beslut och initiera förändringar inom verksamhelsområdel.Socialslyrelsen anför. Huvuddelen av socialslyrelsenstillsynsverksamhet har karakiären av uppföljning av de mäl somsociallagsliftningen anger. Om målen inle uppfylls måste nya ålgärder sällasin. Tillsynen och uppföljningen är nödvändiga som underlag när socialslyrelsenskall lägga fram förslag lill slruklur och innehåll i vårdarbelel. Genomfälikoniakler, överläggningar med hu-virdmännen, analys av slalislik ochspeciella uivärderingar kan socialslyrelsen få en uppfaUning om hur förslagenförverkligals och på vilket säll människornas levnadsvillkor päverkals.Uppföljning görs naiurliglvis också av huvudmännen själva som ell led i enutvecklad verksamhelsplanering. När kommuner och landsting lar över mer avdelaljfrågorna kan socialslyrelsen släppa den mer slumpmässiga slyrningengenom enskilda ärenden och i slällel se lill hela seklorns problem i slorl.Fördetta erfordras all socialslyrelsen ökar sin kunskap om lillslåndel iseklorn och om människornas levnadsförhållanden. Socialslyrelsen måsle iframtiden framför alli förlila sig på "mjukare" påverkansmedel somalt ularbela planeringsunderlag, allmänna råd, underlag för vårdprogram,ulvecklingsarbete, ulbildning och informalion. Socialslyrelsen bör också påcenlral myndighetsnivå bevaka och ibland svara för att information ges lillallmänheten om sociala rälligheler och huvudmannens skyldigheler. Socialslyrelsenbör också främja samverkan mellan landsting och kommuner inom bl.a.åldringsvården, saml när del gäller vård av missbrukare och människor medpsykiska problem. Socialslyrelsens cenirala uppgifl rörande påverkan påpersonalutbildningens innehåll och dimensionering, informalion lill kommuneroch allmänhet, lillämpningsföreskrifler och samhällspåverkan föruisäller ellnära samarbele med kommuner och landsting,