prop · G303167 · 1979-12-31 00:00:00 — I den män inte annatär föreskrivet utövas tillsynen över efterlevnaden av lagen och föreskrifter som har meddelats med stöd av denna av chefen för marinen i fråga örlogsfartyg och av sjöfartsverketi fråga om andra fartyg (13 § kungörelse). Beträffande ansvarsbestämmelserna börnämnas följande. Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot bestämmelserna om förbudmot utsläpp av olja eller annat avfall från fartyg dömstill böter eller fängelse (21 § 1. och 2. 1972 årslag). Har befälhavaren eller det befäl till vilket denne har Överlåtit ansvaretför tillsynen över hanteringen ombord av olja eller avfall brustiti den tillsyn som erfordras för att oljaneller avfallet inte skall komma ut fränfartyget i strid mot bestämmelserna, döms denne till samma påföljd (22 § 1972 ärslag). Även fartygets redare eller ägare kan dömastill nämnda påföljd, omdenne haft eller bort ha vetskap om gärningen(24 § lag). Motsvarande straffbestämmelser finns lag (19, 20 resp. 23 §). 5.2 Lagen om förbudmot dumpning av avfall i vatten Enligt lagen (1971:1154) om förbud mot dumpning av avfall Prop, 1979/80:167 92 i vatten (ändrad senast1976:8) är det förbjudet att inom Sveriges sjöterritorium fränfartyg, luftfartyg eller annat transportmedel släppa ut (dumpa) avfall, vare sig det är fast ämne, vätska eller gas. Dumpning fär inte heller ske från svenskt fartyg eller luftfartyg i det fria havet. Vidare föreskrivs i lagen att avfall som är avsett att dumpas i det fria havet inte fär föras ut urlandet (1 &). Regeringen eller den myndighet som regeringen utser kan medgeundantag frän dumpningsförbudet om dumpningen kan ske utan olägenhet frånmiljöskyddssynpunkt (3 § förstastycket). Lagen är inte tillämplig påsådant utsläppande av olja eller oljealtig blandning som avses i1976 års lag eller lag och inte heller på avfall som härrör från fartygsdrift (2 §). 5.3 Kommunala renhållningslagen,m.m. I 4 § kommunala renhållningslagen (1970:892, ändrad senast 1975:338) finns bestämmelser om det s.k. kommunala renhällningsmonopolet . Enligt 4 § första stycket kommunala renhållningslagen ärkommun skyldig att till behandlingsanläggningeller upplagsplats forsla orenlighet som härrör frän hushåll samt hushållsavfalloch därmed jämförligtavfall, om inte regeringen eller den myndighet som regeringen utser föreskriver annat. Enligt 4 § andra stycket bemyndigas regeringen föreskriva att vid bebyggelse förekommande annan orenlighet och annat avfall än som avses i förstastycket skall forslas bort genom kommunens försorg.När orenlighet och avfall skallforslas bort genom kommunens försorg, får annan person änden kommunen anlitar för detta ändamål inte tabefattning dänned (4 § tredje stycket). Enligt 8 a § första stycket renhållningskungörelsen (1974: 1024, omtryckt 1975:344, ändrad senast 1978:613) skall från fartyg, som ligger i hamn, genom kommunens försorg tas emot och forslas bort sådant oljeavfall, toalettavfall och fast avfall somdet är förbjudet att släppa ut enligt lag eller enligt föreskrift som har meddelats med stödav lagen. 1979/80:167 93 Detta gäller dockinte oljehaltigt barlast- eller tankspolvatten som avses i 9 § 1976 årslag. I 8 a § andra stycket föreskrivs att innehavare av hamn, som inte är kommunägd,för kommunen skall ange behovet avrenhållningstjänster i den ordning som kommunen bestämmer. Kommunens rätt att ta utavgifter för renhållningen regleras i lagen (1965:54) om kommunalarenhållningsavgifter (ändrad 1970:894). Bestämmelserna innebär i huvudsak följande. Kommunen får besluta att avgift skall utgåför bortforsling, omhändertagande och oskadliggörande av orenlighet och avfall som uppsamlas inomkommunen enligt bl.a. kommunala renhållningslagen.Avgiften skall betalas till kommunen eller till den som utför renhållningenpå uppdrag av kommunen (1 §). Den skall vara årlig eller på annat sätt periodisk (2 §).Avgiften skall utgå enligt taxa som fastställs av kommunens fullmäktige (3 §). Bestämmelser om hamnavgifter o.d. finnsi kungörelsen (1950: 152) om fastställelse av hamn- och grundpenningtaxor samt taxor å sluss-, kanal- och andra farledsavgifter (ändrad senast 1977:872). Någon bestämmelseom förbud mot att vid sidan av sådana avgifter ta ut särskild avgift för omhändertagande av sådant avfall som anges i 8 a § renhållningskungörelsen finns inte. 1975/76:5 (s. 89 och 92)underströk dock föredraganden vikten av att kostnaderna för omhändertagandeav sådant avfall inte täcks genom uttag enda-st för fartyg som lämnaravfallet. I stället borde för den renhållningsom erbjuds sjöfarten via hamnarna tas ut ersättning enligt de grunder som anges i kungörelsen om fastställelseav hamn- och grundpenningtaxor samt taxor äsluss-, kanal- och andra farledsavgifter. Enligt föredraganden talade en rad skäl, inte minst av praktisk natur, för att avgift enligt lagen om kommunala renhållningsavgifter för omhändertagande och annan behandling avoljerester från fartyg borde belastahamnverkscimheten. De kostnader som hamnarna förorsakades härigenom kunde sedan beaktas vid bestämning av hamnavgift, grundpenning eller motsvarandeavgift (s. 89 i propositionen). 1979/80:167 94 borde samma principer i avgiftsfrågan i stort kunna till-lämpas även i fråga om omhändertagandeav toalettavfall och fast avfall frånfartyg (s. 92 i propositionen). Det bör anmärkas att har antagit ett förslag till renhållningslag(prop. 1978/79:205, JoU 1978/79:35, rskr 1976/79:423). Lagen träder i kraft och ersätter bl.a. den kommunala renhållningslagen och lagen om kommunala renhållningsavgifter. Den nya lagstiftningen torde dockinte komma att medföra några principiella ändringar i de avseenden som är av intresse i förevarandesammanhang. 1979/80:167 95 Frågan om tillträde till 1973 ärsMARPOL- och SOLAS-protokoll har remissbehandlats i ett sammanhang och redovisashär på samma sätt. I frågan har yttranden inkommit från chefen förmarinen, , Sverigesmeteorologiska och hydrologiska institut, , , kommerskollegium, generaltullstyrelsen,arbetarskyddsstyrelsen, statens brandnämnd,sjö-fartspolitiska utredningen (K1977:05), , desvenska ledamöterna av Nordiska oljeskyddsunionensråd, . , Svenska kommunförbundet.Svenska . ,, kemiskaindustrikontor, ,och Kungl. Vetenskapsakademien.Vissa remissinstanser har överlämnat av dem inhämtade remissyttranden. Ett svenskt tillträdetil.l_protokollen tillstyrks eller lämnasutan erinran av samtliga remissinstanser som har yttrat sig i frågan. Sjöfartsverketoch generaltullstyrelsen framhåller särskilt att tillträde till protokollen är angeläget. Dessa remissinstanserunderstryker den positiva effekt som protokollen kommer att få på världshandelsflottans standard. förutspär även en visspositiv effekt för svensk varvsindustri, eftersomreglerna om SBT med PL, CBT och COW med IGS sannolikt påskyndar utskrotningen av äldre tankfartyg. ,Nordiska oljeskyddsunionen och Svenska hamnförbundetnoterar med tillfredsställelse att tillämpningen av bilaga II till skall uppskjutas från MARPOL-protokollets ikraftträdande,då sannolikheten för att MARPOL-bestämmelsernai övrigt skall kunna träda i kraft påavsedd tid därigenom 1979/80:167 96 bör vara tillräcklig föratt praktiskt genomföra de åtgärder som krävs för attuppfylla kraven i protokollet. kemiska industrikontor, som begränsar sitt yttrande till vad som sägs i MARPOL-protokollet om bilaga II till , välkomnar bestämmelseni artikel IIi MARPOL-protokolletom ett uppskjutande av ikraftträdandet avbilaga II och ser i detta hänseende intet hinder mot ett svenskt tillträde till protokollet. Vetenskapsakademienkonstaterar däremot med beklagande att förutsättningarna för bättrekontroll av andra flytande kemikalier som transporteras i bulk tydligen ännu inte föreligger.Svenska kommunförbundet förutsätter attSverige verkar för att Helsingforskonventionens bestämmelser om kemikaliebulkfar-tyg sätts i kraft senast då blir gällande. Såvitt avser tillämoningen av_protoko_llens bestämmelEer framhällersjöfartspolitiska utredningen,och att, närde tillstyrker eller lämnar utan erinran att Sverigetillträder protokollen, detta sker under förutsättning attprotokollens bestämmelser inte börjar tillämpasav förrän ett internationellt ikraftträdandehar uppnåtts. Vikten härav betonas ävenav tvä remissinstanser som har yttrat sigtill kommerskollegium (och Skåneshandelkammare). Sveriges varvsindustriföreningtillägger att, om man från svensk sida likväl avser att börja tillämpa protokollen frän de vid beslutade "target dates", oavsettom protokollen har trätti kraft internationellt, utländska fartygbör behandlas på samma sättsom svenska. Kusttankers intresseföreningpåpekar att kraven enligt internationellaöverenskommelser bör ställas på alla nationers - alltså ävenicke-konventionsstaters - tankfartyg föratt fartygen skall fä anlöpa konventionsstats hamnar. Sveriges redareföreningfinner det angeläget att inom ramen för IMCO verkar föratt befintliga tankfartyg utrustas med SBT och COW, eftersom med 1979/80:167 97 dessa installationer och arrangemang de bästa miljöskyddandeeffekterna torde kunna uppnäs. framhåller att bestämmelsernai MARPOL-protokollet i fråga om existerande fartyg förutsätter attoperativa rutiner utförs noggrant för att avsedda miljöeffekter skall uppnås. Det är därför enligt föreningensmening viktigt att IMCO fortsätter sittarbete på att internationellt förbättrakontrollen av bestämmelsernas efterlevnad. 6.2 Skrivelser fränsjöfartsverket och angåendemottagning av kemikalierester från kemikalietankfartyg Som framgår av avsnitt2.2 godkände MARPOL-konventionenutom såvitt avser flytande kemikalier somtransporteras i bulk (bilaga II tillkonventionen). Skälet härför var att vissa problem av teknisk,praktisk och ekonomisk natur rörandemottagning och behandling av det kemiska avfallet ännu inte var löstaoch att en lösning av dessa problem var en förutsättning för att konventionen i sin helhet skulle kunna godkännas, eftersom bilaga II till konventionen är av tvingande natur (departementschefens uttalande i denna fråga finns i prop. 1975/76:5, s. 83-84 och 89-92). Mot denna bakgrund uppdrog 1977 ätK-konsult att göra en utredning om de tekniska möjligheterna att omhänderta och behandla rester av skadliga flytande kemikalier från tankfartyg i svenska hamnar. Utredningsuppdragetredovisades i en rapport från K-konsultden . För att få fram ytterligare nödvändigt utredningsmaterial uppdrognaturvårdsverket och hösten1978 åt att dels kartlägga i vilka svenska hamnar ämnen av de tre farligaste kategorierna, nämligen A-, B- och C-ämnen , lastas eller lossas i bulk, dels undersöka de prak- *' Föreslcriftema i bilaga Ii tillMARPOL-konventionen on flytande kanikalier bygger på en riskgradering i fyra olika kategorier,betecknade A - D med A son den farligaste Icategorien. 1979/80:167 98 tiska möjligheternaatt omhänderta spolvätska efter lossning av A- och B-ämnen och ta fram underlag för en bedömningav kostnaderna härför. Det bör framhållas att utredningarna avsåg A-, B- och C-ämnen,eftersom mottagning och behandling av D-ämneninte torde innebära några problem. Rapporten överK-konsults första utredning och en delrapport över dess senare utredning behandlas i en skrivelseden frän . Vidare behandlas en preliminär slutrapport överK-konsults senare utredning i en gemensam skrivelse från naturvårdsverketoch . Av skrivelserna framgåratt det i olika svenska hamnar hanteras sammanlagt omkring 3 A-ämnen, 10 B-ämnenoch 12 C- 'i ämnen. Enligt både naturvårdsverketoch har det angivits flera alternativa metoder för att omhändertaoch behandla vätska som innehåller rester av A- och B-ämnen. Metoderna ärenligt verkens uppfattning acceptabla ur miljöskyddssynpunkt. Valet av metod äremellertid beroende även av tekniska och ekonomiskafaktorer och torde få avgöras från fall till fall efter närmare utredning. Av vad verken anför framgårvidare att det inte torde föreligga några problem närdet gäller mottagning och behandling av vätska innehållandeC- eller D-ämnen. Sådan vätska kommerför övrigt sannolikt att behöva tas emotendast i begränsad utsträckning. Enligt naturvårdsverketoch bör som regel vätskainnehållande rester av flytande skadligakemikalier tas emot endast i samband med att fartyg lossas. Härigenom undviks att man vid en anordning måste kunna omhändertavätska innehållande rester av alla de olika slag av kemikaliersom ett fartyg kan tänkas ha transporterat under sin föregående resa.Verken anför vidare att det i de flesta fallsynes vara ekonomiskt fördelaktigt att ordna mottagningengenom mobila anordningar (tankbilar etc), eftersom den mängd vätska somskall tas emot mestadels inte är särskilt stor. Ett ytterligare skäl för att i första hand ut- 1979/80: 167 99 nyttja tankbilar etc. äratt större investeringar i fasta anläggningar om möjligtbör uppsicjutas till dess man har fått erfarenhet av mottagningsbehovet. I sammanhanget böräven nämnas att det i skrivelsen också redovisas vissa beräkningar som har gjort rörandekostnaderna för mottagning och behandling av vätska innehållanderester av skadliga flytande kemikalier. I vissa fall har utredaren beräknat kostnaderna i förhållande till produktens inköpspris eller till transportkostnaderna för produkten. Det framgår härvid att kostnaderna för mottagningen generellt sett uppgår till belopp som är mindre än en procent av inköpspriset och att kostnaderna för behandlingen i flertalet fall uppgår till belopp som svarar mot avtransportkostnaderna. Beträffande närmare uppgifter om de beräknade kostnaderna för mottagning och behandling av kemikalierester hänvisas till kommande slutrapport. 6.3 Skrivelser fränsjöfartsverket och angåendeavgifter för omhändertagande av rester och avfall frånfartygs drift I skrivelse hemställer sjöfartsverketatt det införs en bestämmelse om förbudmot särskild avgift för omhändertagandeav sådant avfall som avses i 10 § 1976 årslag, (dvs. oljeavfall från fartygs maskinrum o.d.,toalettavfall och fast avfall). Inledningsvis framhållersjöfartsverket att en förutsättning för minimering av föroreningarnautefter Sveriges kuster är att mottagningsanordningar avtillräcklig omfattning finns i allasvenska hamnar och att dessa anordningar kan utnyttjas utan särskild kostnad förfartygen. Enligt verkets uppfattning finns det f.n. tillräckliga mottagningsanordningar i de flesta svenskahamnar. För att anordningarna skall kommatill användning i full utsträckning fordras att alla hamnar lojalt ordnarkostnadstäckningen för verksamhe- 1979/80:167 100 ten enligt de intentioner som lagstiftaren har haft. Så har dock inte skett. De flesta svenska hamnar harekonomiska svårigheter och befinner sig i en hård konkurrens med varandra och med andratransportmedel. Härvid ser man hamnavgifterna somett betydelsefullt konkurrensmedel och stora ansträngningar görsför att hålla avgifterna sälåga som möjligt. Av denna anledning tycks de flesta hamnar havalt att inte utnyttja den möjlighet somhar erbjudits att täcka kostnaderna för mottagning av avfall genom höjning av hamnavgiften. De flesta av dessa hamnaromhändertar ändå avfall utanatt ta ut särskild kostnad, men vissa hamnaihar börjat att debitera varje fartyg dekostnadersom uppstår för omhändertagande av avfall från fartyget. Enligt sjöfartsverketfinns det stor risk att nämnda förhållandenleder till att det system av mottagningsanordningar som anordnats intekommer att utnyttjas i den utsträckningsom är nödvändig för att bidra till den minskning av vattenförorening som har avsetts. I den situation som haruppstått finns det nämligen skälatt anta att fartygen kommer att undvika att lämna avfall i de hamnar därsärskild avgift tas ut. Detta kan i bästa fall leda till en över-vältring av renhållningsansvaret påde hamnar som lojalt har tillämpatprincipen om avgiftsfri avlämning.Risken för att dessa hamnar under sädana förhållanden omprövarsin hållning och ser sig nödsakade att ta ut särskilda avgifter är härvid uppenbar. Inte heller kan man enligt verketbortse frän att risken blir allt större för att avfallpumpas eller lämpas i sjön när möjligheterna att lämnadet i land utan kostnad minskas. Avslutningsvis framhållersjöfartsverket att de skäl som vid tillkomsten av den ifrågavarande lagstiftningen talade för ett system utan särskilda kostnader för avlämning av avfall fortfarande äger giltighet. Enligt verkets mening är det frånmiljöskyddssynpunkt synnerligen viktigtatt hålla fast vid denna princip.Principen har f.ö. hävdats av i olika internationella organ, t.ex.Helsingforskonventionens maritima arbetsgrupp. Prop.1979/80:167 IOI Med anledning av sjöfartsverketsskrivelse har iskrivelse avstyrkt att en bestämmelse om förbud mot särskild avgift införs.Som skäl för sin ståndpunkt anför förbundet attkostnaderna för omhändertagandet av visst avfall, nämligen oljeavfall från torrlastfartygens maskinrum, i realiteten inte alls torde påverka intresset av att lämna sådant avfalloch att det är orimligt att i mindre ellermedelstora hamnar med speciell trafik krävaatt oljeavfallet tas emot utan särskildavgift. åberopar förhållandena i Göteborgshamn och i Haraholmen () . Enligt förbundethar intresset för att avlämna oljeavfall i hamn varit litet trots att några särskilda avgifter inte har tagitsut, medan det har varit stort i Haraholmen därhöga sådana avgifter debiterats. Vidare har det enligt förbundet förekommitatt kostnaderna för omhändertagande av oljeavfall frånfartygs maskinrum har uppgått till avsevärt högre belopp än det som har erhållitsgenom hamnavgiften för fartyget. För det fall ett förbud mot särskildavgift ändå införs föreslår förbundet att hamnarna ges möjlighetatt få sina kostnader täckta påannat sätt än genom hcimnavgifter, nämligengenom medel från en särskild fond som finansieras via den statligafyravgiften. Fonden bör enligt förslaget förvaltasav och utbetalning avmedel ske kalenderårsvis på basis av hamnens styrkta självkostnader. 1979/80:167 102 7 Överväganden och förslag 7.1 Frågan omsvenskt tillträde till MARPOL-protokollet Inledningsvis kan konstateras att MARPOL-protokollet innehåller vissa ändringari och tillägg till men i övrigt omfattar samtliga de bestämmelser och regler i konventionen som inte har ändrats. Det kan också erinras om att dåvarande regering i prop. 1975/76:5föreslog att godkänna utom såvitt avser bilaga II till konventionen, vilken bilaga innehåller reglerna om flytande kemikalier somtransporteras i bulk, och att biföllförslaget. Mot denna bakgrunduppkommer, när det gäller att ta ställningtill MARPOL-protokollet, frågan huruvidade ändringar i och tillägg till konventionen som har upptagits i protokolletförändrar förutsättningarna för det tidigare beslutet att godkänna i vissa delar. Frågan är också om det i MARPOL-protokollet inskrivna uppskovet medtillämpningen av reglerna om flytandekemikalier i bulk inverkar på möjligheter att godkänna bilaga II ochhuruvida övriga nyheter i protokollet är godtagbara frånsvensk synpunkt. Först bör dock i detta sammanhang undersökasom det efter MARPOL-protokollets tillkomst finns anledning att närmare överväga frågan omSveriges tillträde till MARPOL-konventionen.MARPOL-protokollet är, som har nämnts tidigare, avsett att ersätta konventionen. Tanken är att konventionen skall, som det har uttryckts pä , tyna bort. Av denna anledning ochdä konventionen - till skillnad frän protokollet - innebär att bestämmelserna om flytande kemikalier ibulk skall tillämpas från instrumentets ikraftträdande, ärdet osannolikt att konventionen någonsinvinner en sådan anslutning att den kan träda i kraft. Remissinstanserna har tillstyrkt eller lämnat utan erinran att tillträder MARPOL-protokollet. Denna bedömning får anses innebäraatt det inte länqre finns någon anledning att närmare överväga ett svenskt 1979/80:167 103 tillträde tillMARPOL-konventionen och att arbetet på svensksida, såväl nationellt som internationellt, börinriktas på MARPOL-protokollet och dessikraftträdande. Remissutfallet i frägaom svenskt tillträde till MARPOL-protokollet innebär vidare att de nyheter som har tagits upp iMARPOL-protokollet inte rubbar förutsättningarna fördet tidigare beslutet att godkännaMARPOL-konventionen i vissa delar och att nyheterna i MARPOL-protokollet, både i frågaom oljetankfartyg och i fråga om uppskovet med till-lämpningen av reglerna om flytande kemikalier i bulk, är godtagbara i och för sig. Sålunda får de nya reglerna om oljetankfartyg - om besiktning,inspektion och certifikat och om fartygens konstruktion, utrustning och drift- anses innebära betydande skärpningar av de regler som finns iMARPOL-konventionen. Särskilt kan i detta sammanhang nämnas kravet päSBT, där den lägsta tillämpningsgränsen har sänkts,i fråga om nya räoljetank-fartyg från 70 000 till dödviktoch i fråga om nya produkttankfartyg från 70 000 till dödvikt, och därsom kompletterande krav har införts PL och,i fräga om råoljetankfartyg, . Vidare kan nämnas de krav som har införts i frågaom existerande oljetankfartyg på 40 000 tondödvikt eller mer i syfte att minskarisken för oljeföroreningar genom utsläpp av barlastvatten, dvs. krav påSBT eller COW eller övergångsvis CBT i fräga om råoljetankfartyg och krav pä SBT eller CBT i fråga om produkttankfartyg. Visserligen hade, bl.a. frän miljösynpunkt,SBT i förening med CBT som övergängsarrangemangvarit en bättre lösning änden vid konferensen beslutade som medger användningav COW - i stället för SBT - påexisterande råoljetankfartyg och användning av CBT utan tidsbegränsning - i ställetför SBT - på existerande produkttankfartyg. Konferensens iMARPOL-protokollet inskrivna paketlösningfär dock anses utgöra ett klart framsteg i jämförelse medMARPOL-konventionen, och detta synes ocksävara de flesta remissinstansernas uppfattning. 1979/80:167 104 Den andra huvudnyheten i MARPOL-protokollet, uppskovet medtillämpningen av reglerna i bilaga II om flytande kemikalier i bulk, är resultatet av ett svenskt förslag vid . Detta av konferensenaccepterade förslag hade till syfte att, trots desvårigheter som stater - i likhet medSverige - har haft med tillämpningen avkemikaliebestämmelserna i bilaga II, möjligt fåi kraft övriga MARPOL-bestämmelser. Såtillvidafår uppskovet bedömas som positivt, nägot som jämväl framhålls uttryckligen av flera remissinstanser. Vad naturvårdsverketoch har anfört pa grundval av verkställda utredningar får anses visa att de problem i frågaom mottagningen och behandlingen av kemikalierester från fartyg som år1975 ansågs föreligga, kan lösas på ett tillfredsställande sätt inom den vidare tidsram som MARPOL-protokolleterbjuder. För svenskt vidkommande innebär alltså uppskovetmed tillämpningen av MARPOL-protokolletsbestämmelser om flytande kemikalier ibulk att tidigare betänkligheter mot en ratificering avMARPOL-konventionen, som i sak innehållersamma bestämmelser som protokollet i förevarande hänseende,har undanröjts. Mot bakgrund av vad som har anförts föreslås att regeringen möjligt förelägger förslagom godkännande av MARPOL-protokollet så att - genom ratificering -kan tillträda protokollet och därigenom medverka till att det träderi kraft. Ett ikraftträdande av MARPOL-protokollet är från svensksynpunkt angeläget, inte minst med tanke pä att det skulle medföra att samma utsläppsregler som de iHelsingforskonventionen upptagna skall tillämpasi ocksä av fartyg frånstater utanför området. 7.2 Nya konventionsbestämmelsers tillämpning i Ett svenskt tillträdetill MARPOL-protokollet medför behov avlagstiftningsåtgärder. gällande lagstiftning bygger på Helsingforskonventionen (1976 ärs lag) och oljeskydds- 1979/80:167 105 konventionen med 1969 och 1971 ärs ändringar(1972 ärs lag) . I lagstiftningen bör alltsåbestämmelser föras in som föranledsav sådana bestäramelser i MARPOL-protokollet som saknarmotsvarighet i Helsingforskonventionen, exempelvis i fräga om utsläppi vattenområden utanför och i fräga om fartygs konstruktion, utrustning och drift. Men ocksä bestämmelserna i bilaga II om flytande kemikalier i bulk kräver lagstiftningsåtgärder. Sådanavidtogs inte i samband med 1976 ärslagstiftning om åtgärder mot vattenförorening frän fartyg inom .