prop · G3032 · 1979-12-31 00:00:00 — Härvid är alt märka, påpekar , atl i förarbetena tillförvaltningslagen (prop, 1971:30 s, 302) uttryckligen anges alt begreppetärende inte skall definieras, utan alt av allmänt språkbmk skall följa vad somavses härmed, I juridiskt språkbruk lorde ärende kunna karaktäriseras på såsätt, atl däri skall fallas ett beslut, som har viss rättslig eller faktiskverkan - under förutsättning att myndigheten inte skiljer sig från del genomall avskriva del från vidare handläggning, I allmänt språkbruk torde ell ärendeuppfattas som en sak som skall behandlas av myndighei. Härav följer enligtlänsstyrelsen att det framstår som oklart vad som är sekretessbelagt. Rörandesynpunkter i övrigt på sekretessens räckvidd och spridning hänvisas lillavsnittet 11,1 under I kap, Fråganom användningen av skaderekvisit för all avgränsa sekretessen har tilldragitsig stort intresse bland remissinstanserna. Till de remissinstanser somuttryckligen förklarar sig godta promemorieförslaget hör domslotsverkel,slalens personalnämnd och ire länsstyrelser. som alltså inte harnågon erinran mot användningen av skaderekvisit, anser atl dessa i och för sigkomplicerar tillämpningen. anser emellertid att denna i viss månunderiättas av att antalet grundtyper av skaderekvisilet begränsats. ställer sig positiv till atl skaderekvisit används i förslagel ifler fall än i nu gällande sekretesslag. Att myndigheterna tvingas till allgöra en noggrannare prövning av om en handling skall vara offentlig eller intetorde enligt nämnden leda lill att handlingen i färre fall än tidigaresekrelessbeläggs. Nämnden har dock vissa invändningar vad gäller användningenav de olika skaderekvisiten i vissa fall. 1979/80:2 Del B Bilaga 2 112 (Seunder 8 kap, 11 §,) i erinrar om att den i sittyttrande över LAH efteriyste klariäggande uttalanden i fråga om de föreslagnaskaderekvisiten lill undvikande av tolkningssvårigheter. hälsarmed tillfredssiällelse all dessa synpunkter nu i huvudsak blivit beaktade.Också i ställer sig positiv lill attsekretessbestämmelserna förses med "raka" resp, "omvända"skaderekvisit. Eftersom del ibland kan vara myckel vanskligt för en tjänstemanatl avgöra om det skall vålla skada att lämna ut en uppgift, understrykerlänsstyrelsen behovet av rådgivning. Sådan torde utgöra en nödvändighet för atlden interna utbildning som förutsätts i promemorian skaU bli effektiv. Enligt länsslyrelsen iGöteborgs och län är skaderekvisiten, särskilt del "omvända", ioch för sig inte så enkla och klara all de vid läsning kan förstås.Detta gäller särskill dem som i sin verksamhet endasl kommer i kontakt medenstaka sekretessregler och för vilka det blir svårare all fä grepp om var påskalan del enskilda rekvisitet befinner sig. Motivuttalandena är emellertidenligt länsslyrelsen klarläggande, och den som tagit del av dessa torde inte hanågon större svårighet atl utläsa vilken skaderisk som krävs för sekretess iolika fall. Som länsslyrelsen tidigare framhållit är en centralt utgivenhandledning här på sin plats, I all synnerhet som man bedömer det omöjligt attinom lagtextens ram, i ingressen t, ex,, presentera skaderekvi-sitskalanöverskådligt. För att avsedd omsorgsfull utredning om skaderisken vid framföralll det "omvända rekvisitet" skall bli gjord behövs anvisningar förtillämpningen. Beträffande det raka skaderekvisilet anser atl delmåste slås fast atl det inte heller kan läggas tillämparen lill last all förfråganom vem som begär uppgiften eller om ändamålet görs, även om del objektivt ochsärskill i efterhand inte synes ha förelegat angivna särskilda skäl Gfrpromemorian s, 131), Även på den punklen bör tillämparen fä ha en vidbedömningsram, Detla gäller enligt länsslyrelsen så myckel mer som lämnandet avuppgifter av ifrågavarande typ ofta synes anförtrodd personal, som måste gesenkla och klara handlingsdirektiv. Kan alltså uppgiften vara underkastadsekreiess, bör liksom nu är fallet sökandens identitet och ändamålet medframställningen få efterfrågas. Del måste ankomma på berörd myndighet all lämnakonkreta handlingsdirekliv i sådana gränsfall. Enligt rör del siginte om klart offentligt material, där dylika frågor inte fär göras. Eftersomden berörda personens egen upplevelse av befarad ideell skada vid rekvisitetskall vara utgångspunkt vid skadebedömningen bör också klariäggas när denne kantänkas skola höras om sin uppfattning. Några remissinstansergodtar alt skaderekvisilet kommer lill användning men vill förenklaskaderekvisilens uiformning högst väsentligt. Regeringsrätten uttalar att deni och försig kan acceptera tanken all behov föreligger av en reglering avskaderekvisilet i enlighet med vad som föreslagits i departementspromemorian.Likaså finner regeringsrätten all det s, k, raka skaderekvisilet fält enlämplig uiformning. När det gäller del s, k. 1979/80:2 Del B Bilaga 2 113 omvändaskaderekvisilet ställer sig regeringsrätten emellertid tveksam. Det lorde förden enskUde tiänstemannen bli niycket svårt, anför regeringsrällen, atl skiljamellan del förhållandel alt - vid lillämpning av del raka skaderekvisilet -det inte kan antas att röjande av uppgiften skulle medföra skada för denenskilde och - vid lillämpning av det omvända rekvisitet - det inte kan antasall uppgiften kan röjas utan skada för den enskilde. Fråga är vidare om detbelräffande det omvända skaderekvisilet är lämpligt att arbeta med två grader,av vilka den ena, som medför sekretess om det "inte kan antagas alluppgiften kan röjas utan skada", anges medge ell visst spelrum förbedömning, medan den andra, som föreskriver sekretess, om det "inte måsteantagas all röjande kan ske ulan skada", anges inte ge något som helstutrymme för chanslagning och därmed tillåter uppgiftslämnande bara iundanlagsfall. Gränsdragningen synes regeringsrätten subjektiv och fördelningenav de två graderna för olika skyddsvärda uppgifter inte övertygande motiverad.Det sagda gäller även i fall där uppgifter om personliga förhållanden skyddasenligt bestämmelser pä annat ställe i lagen än 8 kap. Som exempel på ensvårförståelig åtskillnad nämner regeringsrätten att enligt 8 kap, 7 § försekreiessen inom den allmänna försäkringen och arbelsskadeförsäkringenföreslås gälla ell omvänt skaderekvisit enligt den lindrigare graden medan i 9kap, 5 § för arbetslöshetsförsäkringen molsvarande rekvisit är av den strängaregraden. Enligt regeringsrättens mening bör del omvända skaderekvisilet utformasenhetligt. En tänkbar lösning är alt man för dessa fall föreskriver attuppgiften är omfattad av sekreiess, om del ej kan hållas för visst alluppgiften kan röjas utan skada för den enskilde, - Regeringsrätten har gjort engenomgång av skaderekvisilet i 3-11 kap, och konstaterar all del raka skaderekvisiletanvänds i 60 fall, det omvända skaderekvisilet i 3 fall och det förstärktaomvända skaderekvisilet i 12 fall, I några lagmm har regeringsrätten ocksånoterat avvikelser från vad som kan betecknas som det raka resp, det omvändaeller förstärkta omvända rekvisitet, Regeringsrällen bortser här från dels attbegreppet skada och men i vissa sammanhang kvalificerats till all avse"avsevärd" skada etc, dels alt sekreiessen i vissa fall gjortsberoende av begäran från den som lämnat uppgiften, RAanser atl del raka skaderekvisiletinte bör erbjuda några större tillämpningssvårigheter. När det gäller delomvända skaderekvisilet förmodar RÅ däremot att lolkningssvårighelema blirmycket stora. Förutom ett rekvisit som bygger på uttrycket "kanantas", som lämnar utrymme för viss diskretionär bedömning, har man härinfört etl rekvisit som innebär all sekreiess skall gälla, om del inte måsteantas att röjandet kan ske ulan den angivna skadan. Delta skaderekvisii som äravsett att komma till användning på bl, a, socialvårdsområdet lär krävaytterligare preciseringar, om det skall användas på del strikta sätt som ärtänkt. En för tillämpningen praktisk lösning kan här möjligen vara altskaderekvisilet utformas på så sätt att utiämnande av uppgift endast får ske,om skadan bedöms vara ringa (eller Prop.1979/80:2 Del B Bilaga 2 114 Altdela upp det omvända skaderekvisilet i två grader är enligt att gäalltför långt i strävandena all precisera sekretessen. Skillnaden mellan de tvågraderna är för obetydlig för atl över huvud taget ha någon praktisk betydelseför frågan om utlämnande av uppgift, I promemorian har inte heller förebraglsövertygande motivering för den svagare graden av skaderekvisii i de fall därsådan föreslås gälla (8 kap, 9 § andra slyckel m, fl,). Hovrätten förordardärför att denna rekvisitlyp slopas i förslagel och all även del omvändarekvisitet utformas enhetligt. Också hovrättenför har svårt attkänna sig övertygad om all så många olika lyper av skaderekvisii verkligen ärnödvändiga. Den omständigheten all ell på vissl sätt utformat skaderekvisiigäller nu på etl förvaltningsområde är enligt hovrätten inte tillräckligt skälför att samma eller ell myckel likartal rekvisit skall gälla där i framliden.Om ett sekretessbehov verkligen gör sig gällande i ell bestämt ärende, lordeett mera neutralt utformat skaderekvisit ge utrymme för den behövligasekretessen, likaväl som det å andra sidan ger möjlighet för den tillämpade myndighetenatl lämna ut en handling när behovet av insyn eller av offentiig belysningväger över. Hovrätten anser att del skulle kunna anförtros ål regeringsrättenoch övriga tillämpande myndigheter all utforma en rimligl nyanserad praxis medledning av mera standardiserade skaderekvisit. I vart fall borde man kunnaklara sig med två typer av sådana rekvisit, exempelvis ett med rättvänd och ettmed omvänd presumtion. Liknandesynpunkter lämnas av kammarrätten i . Kammarrätten säger sig dela detprincipiella synsätt som ligger till grund för promemorians förslag omskaderekvisii. Om en uppgift kan utlämnas utan någon som helst skada, bör densjälvfallel inte omfattas av sekreiess. Kammarrällen ifrågasätter emellertidom det behövs mer än ett rakt och ett omvänt skaderekvisit. Ipromemorian har man strävat efler all angiva sekreiessområdei så noggrant sommöjligt. Man har försökt undvika varje form av "sekreiess för säkerhetsskull". Den som tillämpar beslämmelserna skall inte behöva vara det minstatveksam när han skall avgöra, om en uppgift omfattas av sekretess eller frittfär röjas. Man har på detla sätt också velat utmönstra varje slag avskönsmässighet i bestämmelserna, Förslagelpräglas vidare av en mycket hög ambitionsnivå. Man har tillsynes eftersträvatexakt rätt sekretess för varie uppgift . För att nå detla målföreslås bl, a, olika skaderekvisii. Önskemåletatt utmönstra varje inslag av skönsmässighet och att för varie uppgift fä rättsekretess har medfört att förslaget blivit myckel ulföriigtoch mycket svåröverskådligt. De uppställda målen är emellertid svåraatt nå när sekreiessen föreslås bli beroende av skaderekvisit. En exakttillämpning av en reglering som bygger på skaderekvisit är knappasl möjlig. Ettsådant rekvisit är nämligen ell imbbigl inslmment även om del utformas iordalag som i förstone ger intryck av slor precision. Prövningen av om ettskaderekvisit är uppfyllt eller ej innefallar ell så stort Prop.1979/80:2 Del B Bilaga 2 115 måttav skönsmässighet att en likformig lagtillämpning inte kan förvän tas. ,.,, . Kammartättenanser emellertid all konstruktionen med skaderekvisit har stora fördelar. Meden sådan konstruktion av sekretessbestämmelserna torde man kunna nöja sig medbetydligt mindre uiföriighel i lagregleringar; del blir ju ändå skaderekvisiletsom ytterst avgör sekreiessnivån. Härigenom skulle lagen kunna göras meralättillgänglig och mera lättillämpad. Iförslaget till sekretesslag används dels ett "rakt" skaderekvisiiinnebärande presumtion för offentiighel, dels ett "omvänt" skaderekvisiiinnebärande presumtion för sekretess. Dessa rekvisit kan i sin lur variera istyrka genom olika kvalificerande bestämningar, t. ex. risk för avsevärd skada.Det omvända skaderekvisilet beskrivs i en del fall med orden "om det ejkan antagas all viss uppgift kan lämnas ulan skada" och i andra med orden"om det ej måsle antagas att viss uppgift kan lämnas utan skada".Ibland används i stället en helt annan terminologi. 18 kap, 14 § användsexempelvis uttrycket "om risk föreligger". Meningen med de skiftandeformuleringarna är tydligen att för varje särskilt fall uppnå exakt rättsekretess. Frågan är dock om man därvid inte ställer alllför stora krav på demsom skall tillämpa lagen. De olika graderingarna av sekreiessen kommer knappaslatl på del sätt som avsetls slå igenom i den praktiska tillämpningen. Det kanunder alla förhållanden ifrågasättas om det behövs mer än etl rakt och ettomvänt skaderekvisit. Socialstyrelsenifrågasätter om det är nödvändigl med en uppdelning av skaderekvisilet pä olikanivåer. Sekretesskyddet för uppgiftema lorde enligt styrelsen i praktiken bli istort sett lika starkt oberoende av vilket skaderekvisit som används. Enuppdelning som den föreslagna lorde dessutom vålla svårigheter för detjänstemän som skall tillämpa bestämmelserna. Synpunkterpå utformningen av skaderekvisiten framförs också av JK, som anser del vara envärderingsfråga vilken typ av skaderekvisit som skall användas i ensekretessbestämmelse. Avgörandet vid typvalel bör enligt JK naturiigen vara dengrad av sekretesslyrka som det skyddade intresset kräver. Bedömningen blir iviss mån densamma som då det gäller all avgöra om tystnadsplikt skallgenombryta meddelarskyddet och bör därför ske under beaktande avdenna fråga. Mest konsekvent synes vara att, om meddelarskyddet skall vika,skaderekvisilet är omvänt (eller naturiigtvis atl någol sådant rekvisit intealls finns). Som sägs i promemorian lämnar etl sådanl skaderekvisit mindrespelmm för "chansning" från tjänstemannens sida. Är skaderekvisiletrakt i en sekretessregel som bryter meddelarfriheten, kan en i sekretessfrågormindre erfaren tiänsteman lätt göra en felbedömning eller "chansa"och lämna ut uppgiften i fråga lill massmedia till skada för det skyddadeintresset, JK vill inte med det anförda ha sagt att meddelarfriheten alltid börvika om skaderekvisilet är omvänt. Han anser emellertid atl man kan tänka sigatt åtminstone i viss mån reservera denna form av rekvisit för sådana fall, Sveahovrätt, som i och för sig inte har någon erinran mot användningen avskaderekvisii i de enskilda sekretessbestämmelserna, konstaterar atlkonstruktionen slår väl i överensslämmelse med de principer som gmnd- Prop.1979/80:2 Del B Bilaga 2 116 lagssladgandenapå området ger uttryck för. Hovrätten har emellertid synpunkter påskaderekvisilels lillämpning och anför härom: Avpromemorieförslaget följer all som villkor för sekreiess krävs sannolikhet idet särskilda fallet för skada av viss art genom utiämnande av uppgift. Fråganom en uppgifts hemlighållande blir således ytterst beroende av enskadebedömning som i princip måste göras utifrån omsiändigheterna i varieenskilt fall. Ullrycken "skada" och "men" har i förslagetgetts en vidsträckt innebörd. En konsekvens av den ordning som föreslås kan bliall harmlösa uppgifter i vissa fall sekrelessbeläggs, medan känsliga uppgifteribland lämnas ul. Ställd på sin spels blir frågan om sekretess i vissa fallberoende av vem som begär uppgiftens utlämnande och denna prövning kan utfallaolika allt efter sökandens person och uppgivna motiv. Härtill kommer attbestämmelsernas tillämpning kommer all ligga hos ett myckel stort antaloffentligt anställda med skilda fömtsättningar alt rätt tillämpa och tolkabestämmelserna. Både för dem som sekretessreglerna avser att skydda som för demsom vill ta del av uppgifterna kan den föreslagna ordningen, åtminstone vidtillämpningen av de s, k, raka skaderekvisiten, ibland komma atl framstå somstötande, I promemorian har manförsökt atl bemästra de svårigheter som följer av användandet av skaderekvisiigenom alt göra antalet rekvisitlyper så litet som möjligt. Vidare har uttalats(s, 131 f)att tanken är den att tillämparen när det är fråga om rakaskaderekvisit i huvudsak skall göra sin skadebedömning med utgångspunkt i självauppgiften och all ullämnandefrågan liksom skall prövas i försia handulan hänsyn lill vem som begär uppgiften eller till ändamålet med begäran.Hovrätten ansluler sig lill dessa uttalanden men vill än mer understryka viktenav att frågan huruvida sekretess gäller eller ej i förstone inte bör knytaslill en skadebedömning i del enskilda fallet. Avgörande bör i stället vara omuppgiften som sådan är av den arten att ett utlämnande typiskt sett kan varaägnat all medföra skada för del inlresse som avses bli skyddat genombeslämmelsen. Hovrätten menar således all tyngdpunkten i skadeprövningen vid deraka skaderekvisiten i regel alltid bör ligga på de mer objektiva kriterierna,Detla skulle gagna rättstillämpningen på området. Dessutom skulle den fördelenvinnas att man nästan aldrig behöver frångå den till offentlighetsprincipenhörande grundsatsen all den som begär en uppgift hos myndighet inte skallbehöva legitimera sig och tala om varför han vill la del av viss uppgift. Hovrättenpåpekar avslulningsvis att tydligare motivullalanden rörande skaderekvisilelstillämpning torde vara tillräckligt för att tillgodose de synpunkter hovrättenhär framfört. Någon utvidgning av sekretessen totalt sett synes enligthovrätten inte behöva bli följden härav. Kommunstyrelseni konstaterar atl skaderekvisilels utformning intetillräckligt skyddar de intressen som bestämmelserna avser att skydda ochnämner exempel frän 7 kap, och 8 kap, Beslämmelserna bör därför enligtkommunstyrelsens mening omformuleras, SverigesRadio anmärker all promemorieförslaget innehåller med hänvisning till skyddetförden enskildes integritet några fall (t, ex, 10 kap, 9 S)där sekreiessområdeibör utökas. Den gräns, som utökningen skall ha, bestäms av del generella rekvisitet"skada och men". Prop,1979/80:2 Del B Bilaga 2 117 ärdel angelägel att del sekretesskyddade områdel hålls så snävt som möjligt ochatt sekretessens gränser är klart och entydigt definierade, Dét skaderekvisitsom föreslås i den nya lagen ger enligt förelagels mening inte klart uttryckför alt sekreiess fär förekomma endasl i de fall då starka integritets-skälföreligger, anser därför all sekrelessavgränsningen måsleformuleras på ett sätt som inte ger utrymme för samma vidsträckta tolkning sombegreppet "skada och men". Någraremissinstanser förordar alt det omvända skaderekvisilet används på del områdesom närmast berör dem. Sålunda anser förenade fabriksverken all beträffandeutrikessekretessen, försvarssekretessen och den kommersiella sekretessen detomvända skaderekvisilet skall gälla eller alt med andra ord sekreiessen skallutgöra huvudregeln. Som framgår av promemorieförslaget innebär detta atlsekreiessen endast skall fä vika, om man med viss grad av sannolikhet kan utgåfrån atl del verkligen är ofariigt an lämna ut en viss uppgift. Harfabriksverken gjort en bedömning att en uppgift är hemlig, innebärdetta-oavsett om handlingen åsatts en hemligbeteckning eller inte - altfabriksverken utgått från sannolikheten av att det också är fariigt att lämnaul den sekretessbelagda uppgiften samt alt ett sådant utlämnande kan medförabelydande skada för t, ex, rikets säkerhel, för fabriksverken som förelag ochför fabriksverkens kunder, såväl svenska som utländska, m.fl. noterar att del raka skaderekvisilet används genomgåendei 9 kap, lagförslaget, som rör skyddet för enskilds ekonomiska förhållanden.Det innebär all man genomgående tänkt sig en presumtion för offentlighet beträffandede uppgifter som enskilda näringsidkare, företag m, fl, lämnar lillmyndigheter. Inte minst mol bakgrund av molivullalandena om hur del rakarekvisitet skall tolkas och lillämpas (promemorian s, 131) känner förbundet oroför all sekretesskyddet för företagshemligheter härigenom blirotillfredsställande. Förbundet har bl, a, i remissyttrande över LAH påpekat allvad som för den oinilierade tiänstemannen framstår som harmlös information, förden initierade - ofta i kombination med andra uppgifter - kan avslöjaaffärshemlighet. Vidare har påpekats att del i ett växande uppgiftslämnandelill myndigheter av olika slag visat sig nödvändigl alt ofta lägga nedbelydande resurser på atl informera myndigheter om atl vissa uppgifter ärskyddsvärda. En dialog mellan myndighei och uppgiftslämnare är således oftanödvändig för all klargöra skaderiskerna. För all samarbetet mellan myndigheteroch näringslivet skall löpa utan störningar fordras enligt förbundet atlmyndigheterna kan garantera sekretess för lämnade känsliga uppgifter. I denhelt övervägande delen av de fall som avses i 9 kap. är just sekretesskyddetgrunden för att företagen på ett solidariskt sätt lämnat och lämnar sinauppgifter. Mot bakgmnd härav anser förbundet alt del omvända rekvisitet, dvs. enpresumtion mot offentlighet, i allmänhet är en rikligare utgångspunktbelräffande skyddet för företagens affärs- och Prop.1979/80:2 Del B Bilaga 2 118 driftförhållanden.Med en sådan presumtion kan antas, atl den enskilde tjänstemannen redan vid sinbedömning av om en uppgift över huvud taget omfattas av någonsekretessbestämmelse blir mer benägen atl kontakta uppgiftslämnaren för att fäskaderisken belyst. Liknande synpunkterframförs av LRF. Enligt förbundet förtjänar det observeras all affärshemligheterför företag kan bli utlämnade i den mån den offentliga tjänstemannen i frägainte görs uppmärksam på atl vissa uppgifter är skyddsvärda. Del fortlöpandeinformationsutbytet mellan samhälle och näringsliv, med alltmer omfattandeuppgiftsskyldighel för företagen, nödvändiggör att företagen känner förtroendeför myndigheternas behandling av uppgifter som är känsliga för förelagen, Molbakgmnd härav ligger del enligt LRF närmast lill hands att just på områdel förföretagens affärs- och driftförhållanden tillämpa det rekvisit som innebär enpresumtion mol offentlighet. Tjänsteman som prövar sekretessfrågan skulle då fästörre anledning atl kontakta dem som lämnat uppgifterna i fräga, LRF erinrarockså om bestämmelsen i 2 kap, 7 § där det sägs att, i fall där den enskildesskyddsinlresse kan trädas för när, den enskilde om möjligt skall höras innansädan uppgift lämnas lill annan myndighei. Åtskilliga remissinstanseruttrycker bekymmer för atl skaderekvisiten skall orsakatillämpningssvårigheter. Farhågor i denna riktning uttalas bl, a, avrikspolisstyrelsen, som konstaterar att skadeprövningen vid utlämnande avuppgifter ställer stora krav på den enskilde tjänstemannen, framför alll vadgäller tystnadsplikten. Del är därför av utomordentlig betydelse atl de olikaskaderekvisiten ges en så entydig och lättillgänglig utformning som möjligt.Knappheten i promemorian på ingående och uttömmande definitioner av de olikaskaderekvisiten bör avhjälpas under lagstiftningsärendets gång. Liknandesynpunkter anförs av . Genom atl man begränsar prövningenav om en handling skall lämnas ul eller inte till atl omfatta en renskadebedömning, dvs, om "men" skall antas följa av åtgärden, läggerman enligt verket i händerna på den enskilde tjänstemannen all avgöra vad som"typiskt sett upplevs" som en nackdel för den berörde. När han välklarat av denna uppgift, som knappast styrs av särdeles konkreta begrepp, harhan att så att säga kortigera bedömningen genom alt applicera någol som kan ansesvara gängse och allmänt gångbara värderingar i samhället. För atl så långtmöjligt undvika dessa svårigheter bör lagtextens utformning och innehåll varaså distinkt som möjligt. Dessutom bör, vilket är ytterst viktigt,departementschefens anföranden i propositionen ges etl konkret innehåll, gärnamed exemplifieringar i syfte atl bestämma innebörden av de gmndlägganderekvisiten. Verket framhåller att det i ell lagsystem av det slag, som det härär fråga om, är nödvändigare än i de flesta andra lagsliflningssammanhang altlagtext och kommentarer från statsmakternas sida blir klara och utföriiga.Genom atl den som uppgifterna handlar om inte har besvärsräit saknas nämligenen för rättstillämpningen normalt Prop.1979/80:2 Del B Bilaga 2 119