prop · G3031 · 1979-12-31 00:00:00 — meraktivt genom att klargöra vad som kan och bör göras, vad man finner felaktigteller skadligl i en människas livsföring och hur man bör gå till väga för atlförbättra situationen och slarka individens möjligheler all själv la ansvar försin silualion. Socialljänslen har här många uppgifter. Den skall tillsammansmed klienten söka klara ut vilka handlingsallemaliv som finns och vilkellivsinnehåll dessa kan länkas ge den enskilde. Men skall ocksåi detla samspel vid behov argumentera, försöka skapa insikt, ställa krav ochaktivt påverka klienten. Denna relation påminner mycket om andra medmänskligakontakter där ena parten med respekt för den andre och omtanke om honom genomfakta och argument försöker avvärja en olycklig utveckling och främja denandres väl. Skillnaden ligger i att socialarbetaren har yrkeskunskap somnödvändig resurs. Därför är det inte fråga om vilken relation som helst utan omen behandlingssituation. Vad jag har sagl nu stämmer väl med vadsocialutredningen framhöll i principbetänkandet i fråga om förslagel att slopaföreskrifter och förmaningar enligl BvL. Utredningen framhöll som ensjälvfallet "viktig uppgift för socialvården alt i samarbete med denenskilde medverka lill att denne når ökad kännedom om hur han bör komma tillinsikt om hur han bör handla och vilka följdema kan väntas bli av olikabehandlingsalternativ. Sådant stöd i form av upplysningar, råd ochrekommendationer etc. bör emellertid ingå som etl naturligt led i detvardagliga socialvårdsarbetet." Den meningen förtjänar ännu störreeftertryck. Ett specielll problem inom socialvården är riskenför våldshandlingar riktade mot personalen. Socialarbetaren ställs också införhotfulla situationer. Detta är framför allt storsladsproblem. Personalen kanlidvis leva i en atmosfär av otrygghet och ibland rädsla. Förhållanden som hosvissa människor resulterar i undergivenhet utlöser hos andra aggressiv självhävdelse.Gmndorsaker kan vara arbetslöshet, bostadsbrist, rotlöshet och främlingskap.Missbmk finns ofta med i bilden. Minskningen av institutionsvården inom fleravårdsektorer har medfört en ökad belastning på den "öppna"socialvården. Även lidspress och täta personalbyten ökar konfliktriskerna. Det är i och för sig förståeligt alt socialvårdensökt "lekniska" lösningar på dessa hotfulla relationer genom vakter,larm, slussar där klienten kan kontrolleras före inslapp, porttelefoner ochreträttdörrar i arbetsrummen, dubbelbemanning elc. Praktiska försök i bl.a. lyderemellertid på alt våldet inom socialvården kan förebyggas genom attsocialarbetare ges lillräcklig lid att fortlöpande ägna sig åt människor somhar benägenhet atl reagera aggressivt och våldsamt. På sikl kan då byggas uppett förhållande mellan socialvården och dessa människor som överensstämmer medden frivillighet och det självbestämmande som skall utmärka . Sist men inte minst bör erinras om viUkoren förbistånd enligt förslaget till socialtjänstlag. Av förslaget framgår att den somsjälv kan klara sin 1979/80:1 Principer 212 försörjning och livsföring i övrigt som regel inte har räulill bistånd. Jag har redan lidigare behandlat den här fråganmer ingående (avsnillen 2.5 och 2.6). Som jag har sagl måstesocialtjänsten i sin helhelssyn i fråga om klientens situation la hänsyn tillde yllre levnadsförhållanden som i hög grad bestämmer hans eller hennesmöjligheler lill utveckling och växt. Men skall också räkna medmänniskans egel ansvar för vad hon gör av sitt liv. För många ärvalmöjligheterna i livet små. Det är socialljänslens uppgift atl såväl påverkaden yttre situationen som all söka skapa motivation hos den enskilde. Rättentill bistånd fömtsätter all det finns etl behov som inle kan tillgodoses påannal sätt. I fråga om barns och ungdoms levnadsvillkor anser jag att samhällethar etl ansvar som griper över många olika förhållanden och som motiverar allsocialljänslen förfogar över möjligheter till konlroll och tillomhändertaganden som kan gå emol den enskildes vilja. I fråga om vuxna börsocialljänslen däremol inle ha möjlighet all vidla Ivångsätgärder (avsnitt 2.25och bilaga 4). Jag har försökt visa attsocialtjänstens insatser bör anpassas till den aktuella situationen. Måletmåste då vara att så långt möjligt samverkar medklienlen så att han eller hon frivilligt och aktivt medverkar i och beslämmerom planering och behandling m. m. Jag anser all den föreslagnasocialtjänstlagen i viss mening ställer slörre krav på den enskilde än vad denuvarande vårdlagarna gör. Socialtjänstlagen innebär i förhållande tillnuvarande lagsliflning att ansvaret för valel av lämplig och möjligbehandlingsinsats i ökad grad läggs på klienlen. Tar avstånd från denenskildes krav på en särskild insats, bör man noggrant klargöra för honomvarför man säger nej. Här bör också beaktas klientens möjligheler atl anförabesvär om han anser all han inle fått del bistånd som han har rätl till (avsniu2.22). Sammanfattningsvis vill jag sägaatt den framtida skall vara både serviceinriktad och aktivtförebyggande och räkna med både samhäUets och medborgarens eget ansvar. Redan i principbetänkandet angavsocialutredningen normalisering som ett mål för sociala omsorger.Normaliseringsprincipen bör enligl min mening vara ett riktmärke försocialtjänstens olika verksamheler. Den har varit riktgivare förservice till äldre och handikappade. Med normalisering bör avses samhälletsinsatser för all slödja medborgarens strävan efter att så långl möjligt kunnavara som andra och ha del som andra, vilket betyder rält atl vara sigsjälv. Inom äldreomsorgen försöker man på olika sätt att bl. a. göra delmöjligt för de äldre all bo kvar i sin normala miljö. har underlättatsgenom en kraftig utbyggnad av och genom att man tillhandahållervård och omsorg i hemmet eller i närbelägna servicelokaler av olika slag. Ävenvid behandling av bam Prop.1979/80:1 Principer 213 ochungdomar och vid insatser för missbrukare m.fl. får normaliseringsprincipenstor betydelse i den framtida . Här avses inriktningen påförebyggande stödinsatser i hemmel och att vård utom hemmel ordnas i så normalaoch litet särskiljande former som möjligt. Av särskilda individinriktadeanordningar som tillgodoser normaliseringskrav villjag nämna alkoholpolikliniker,fritidslokaler i närmiljön m.m. Foslerbarnsuiredningen framhåller i sitt betänkandeatl samhällets insatser för människor med särskilda behov bör få en sådanulformning atl de i så liten utsträckning som möjligt upplevs somsärbehandling. En ulbyggnad av barnomsorgen med samtidig möjlighel att geförtur åt bam med särskilda behov är, som jag ser det, etl ylterligare exempelpå denna utveckling. Likaså är socialutredningens förslag om en nyorienteringav mot allmänna och slmklurinriktade insatser en strävan tillatl undvika åtgärder vilka upplevs som särbehandling. Med någol undantag godtar remissinstansemasocialulredningens överväganden om normalisering som en princip försocialtjänstens verksamhet. Den kritik som förekommer går ut på att principenär svår att förverkliga då socialvårdens insalser upplevs som särbehandling. Som jag har försökt visa skall vi i omdaningen avden nuvarande socialvården mer än tidigare arbela efternormaliseringsprincipen. Del sker genom alt satsa mer på stmkturinriktade ochallmänt inriktade insalser men också genom att så långt möjligt"normalisera" de individinriktade insatsema så att människor sombehöver sådant stöd inte känner sig stämplade och utpekade, avskiljda frångemenskapen i samhällel. Det är en svår uppgift, men inom de traditionellasociala serviceområdena har man redan kommit långt, och en utveckling i sammariktning bör förverkligas inom andra delar av . Till slut vill jag erinra om att normalisering ären socialpolitisk princip som slräcker sig långt utanför . Jagavser här våra strävanden all genom främsl allmänna anordningar bygga upp entrygghet som gäUer oss aUa. 2.7.4Principer för vård utom det egna hemmet har både i principbetänkandet ochi slutbetänkandet utförligt beskrivit de principer som bör gälla för vård utomdet egna hemmet. Dessa vidareutvecklas och konkretiseras senare i fråga omolika vårdinsatser, t. ex. vården av unga, institutionsvård m. m. Därför skalljag här bara kortfattat redovisa principernas innebörd. Dessa riktlinjer förvård utom det egna hemmel har inle sällan gmndläggande betydelse också för vårdi hemmiljön. FVincipen om kontinuitet ulgår från fömtsättningenatt trygga och förtroendefulla relationer utgör gmnden för etl framgångsriktindividuellt 1979/80:1 Principer 214 Här fordras att denenskilde får möjligheter atl hålla konlakl med samma socialarbelare även närbehandlingsfor-mema växlar. En lids institutionell vård får alliså inte betydaatl klienten hell förlorar kontakten med den eller dem inom somhan eUer hon har haft att göra med och känner förtroende för. Jag ärnaturligtvis väl medvelen om del bekymmer som någon remissinstans har pekat pånämligen den stora personalomsättningen. Det får emellertid inte hindra att viså långt möjligt eftersträvar en kontinuitet i behandlingsarbetet. Ökadinriklning på fortbildning, handledning och lagarbete kan för övrigt molverkade påtalade följderna av hög personalomsättning. Principen om kontinuitet ligger ilinje med en helhetssyn som bör förhindra att verksamheten sektoriseras i ettotal specialiteter. Därigenom bör man också kunna undvika att kommunmedlemmarna"slussas' fram och tillbaka meUan olika befattningshavare. Kontinuitetskravet liksom andraprinciper jag har tagil upp får konsekvenser för arbetsmetodiken,organisation och i arbetsfördelningen dels inom socialtjänstenoch dels mellan och andra organ vid gemensam planering och iövrigt. De sociala tjänstema skall anpassastill den enskildes akluella fömlsällningar och behov och till hans ellerhennes tolala sociala situation. Detla kommer att kräva etl brett register av olikahandlingsalternativ både när det gäUer insatser i hemmet och när det blir frågaom placeringar utanför hemmiljön. Några remissinstanser hyserfarhågor för att detta förslag skall få lill följd att vård i hemmet sättsfrämst även då behandling utanför hemmel är ett bättre altemativ. Etl sådanlförfarande kunde enligl kritiken leda lill en stegvis upptrappning av de olikasociala insatserna. Jag vill dock framhålla att vi av tradition inomsocialvården har haft ett "upptrappningsförfa-rande" i den meningenatt man har tagil till mer och mer ingripande åtgärder när mindre ingripandeinte hjälper. Idén om flexibilitet innebär i princip ett uppbrott från en sådanstel vård- och behandlingsfilosofi. De olika insatsema bör givetvis inte varagraderade som i en "slraffskala" utan bedömas utifrån derasändamålsenlighet i varje särskild situation. Det skaU aUtså inte varanödvändigt att vårdinsatserna i del enskilda faUet följer något slagsupptrappningsmönster. Kravet på flexibilitet bör tvärtom leda tiU att i t.ex.ett ärende bedöms insalser i det egna hemmet som en första mest ändamålsenligaåtgärd, medan i elt annat ärende bedöms vård utom det egna hemmet vara denåtgärd som man bör vidta redan från början. Redan i den aUmänna debatten ibörjan av om socialvårdens inriktning framhöUs att vårdinsatser sålångt möjligt bör sättas in i boende- 1979/80:1 Principer 215 Både foslerbamsutredningen och socialulredningenhar sedan understmkit närhetsprincipens betydelse. Jag ansluter mig till dessabåda utredningars redovisning. Några förhållanden villjag särskilt peka på. Detkan vara viktigi all behandlingen inle begränsas lill klienlen. Eftersomindividens problem ofla är elt ullryck för svårigheier och brisier i omgivningenbör behandlingen då omfatta ett bredare perspektiv, och om möjligt utformas somI.ex. förutsätter givetvis all klienlen inle avskiljs frånsin urspmngliga miljö. Del är också i denna miljö, hemkommunen, somsocialljänslen har de bäsla fömtsäUningarna all samlal bedöma behovet avinsatser och alt även sätta in sådana. Närhetsprincipen innebär vid vårdutom det egna hemmel all denna skall förläggas så nära hemmiljön som möjligt.Jag anser därför alt en lämplig begränsning är alt placeringen görs inom denegna kommunen. Eftersom kommunernas storlek skiftar starkt kan närhet igeografisk mening få myckel olika innebörd. Men somjag framhöll är delockså så atl den egna kommunen i flera avseenden har de bästa fömtsäUningarnaatt bistå den enskilde. Remissinstanserna ansluter sig överlag lill närhetsprincipen så som den har redovisats av social- ochfosterbarnsutredningarna. Behovet av att i vissa fall göra undantag från dennaprincip diskuteras dock i flera remisssvar. i länmenar att det kommer atl bli synnerligen svårt för de stora kommunerna attfinna familjehem om närhetsprincipen drivs för hårt. Genom allmänna uttalandenom denna princip kan det finnas risk för att man glömmer vad som egentligen ärbäsl för barnel. anser att socialvården bidrar lilldåliga placeringar av barn och vuxna utanför det egna hemmet i fosterhem ochinstitutioner av olika slag. Placeringarna är dåliga på det saltet atl manredan från början vet att man genom atl flytta människor till avlägset belägnafosterhem eller institutioner närmast omöjliggör normal kontakt med klientenoch dennes närmaste miljö, liksom den kontinuitet socialvården i övrigteftersträvar i behandlingsarbetet. I dessa fall väljer oftast socialvården delminst onda av två onda ting. Del går av någon anledning inle att fortsättahjälp- och stödarbetet i det egna hemmet, utan någon form av separation måsteske. Ofta förgäves söker man då efter fosterhem eller i förekommande fallinstitutionsvård i klientens närmaste miljö. Kommunen betonar alt socialvårdenaktivt måsle verka för alt skapa nödvändiga behandlingsresurser så näramänniskors egen miljö som möjligt. Kostnadsansvar och huvudmannaansvar fördessa behandlingsresurser måsle enligt kommu-:iens mening bli föremål förnärmare studier. underslrykeratt fördelarna med närhetsplaceringar är uppenbara och uppger atl kommunenssocialförvaltning med det s. k. Skåneprojektel i storutsträckning har placerat bam i kontrakterade familjehem inom kommunen istället för som tidigare i bamhem på annan ort. Närheten har dock i vissa fallockså inneburit Prop.1979/80:1 Principer 216 problemgenom att tidigare nedbrytande miljö och kamratkontakter varit alllför lättaall nå. Sådana konsekvenser av närhelsprincipen måsle enligl kommunens meningbeaklas bl.a. vid ändrat huvudmannaskap för vissa vårdinstitutioner. menar att man bör värna omnärhelsprincipen så långt möjligt. Man måsle dock kunna erbjuda klienternabehandling långl ifrån hemorten i vissa fall. Missbrukare kan behöva vistas ien giftfri miljö ulan frestelser atl skaffa sig del begärliga preparatet.Ungdomar som på annal sätt har kommil snell i tillvaron kan behöva ellgenomgripande miljöombyle. Liknande synpunkler förs fram av bl. a. FöreningenSveriges socialchefer. intar en merakritisk instäUning till närhetsprincipen. Inom fosterbarnsvården kan denenligt förbundets mening vara direkt skadlig för ett barns positiva utveckling.Förbundel pekar på faror i all de biologiska föräldrarna, som visal sigoförmögna all ta hand om sina barn, genom närheten får möjlighel att negativtpåverka barnen. Den ökade belastning som fosterhemmet härvid utsätts för kanäventyra bamets fostran och vård, särskilt som kommunerna i allmänhet inteställer några hjälpresurser lill förfogande. Förbundel framhåller också att bamoch ungdomar med missbruksproblem kan fara illa av närhetsprincipen.Normaliserings- och närhetsprinciperna åberopas enligt förbundet som stöd föratt i det längsta håUa barn och ungdomar kvar i den biologiska familjen.Stödinsalsema i dessa hem är kvalitativt otillräckliga. Fosterhemmen får sedanen svår, kanske omöjlig uppgift atl "reparera" ska-doma hos de försent omhändertagna barnen och ungdomarna. Jag är medveten om att det i särskilda fall måstevara till fördel för klienten att närhelsprincipen får stå tillbaka. Men jagbefarar atl skador som beror på placering långt från hemmiljön kan vara vanligareän skador som har samband med tillämpning av närhetsprincipen. Fosterbarnsutredningenvisade atl av de omhändertagna fosterbarnen hade placerats ifosterhem eller längre från föräldrarnas bostad. Vartannat fosterbarnvar placerat från föräldrama. Kontakterna mellan fosterbarnenoch deras föräldrar avtog med avståndet. Många fosterbarn hade ingen som helstkontakt med de biologiska föräldrarna. Nästan hälften av fosterbarnen var dåde omhändertogs. av alla fosterbarn omhändertogs på begäran avföräldrama eller med deras samtycke och därutöver grundades omhändertagandet idrygt på fostrarens olämplighet eller oförmåga. Missbmk av olika slag hosbamet, som kan vara en viktig anledning till ätt radikalt skilja barnet frånden aktuella miljön, var alltså ingen särskilt vanlig orsak till placering ifosterhem. Jag anser att det behövs mycket ingåendeundersökningar innan man skiljer barn och ungdomar från hemmel. Dessaundersökningar bör också omfatta utredning och redovisning av möjligaplaceringsalternativ. 1979/80:1 Principer 217 dåkomma i fråga att bryta närhetsprincipen med en placering som innebär etllängre avslånd från hemmel. Placering på annan ort, kanske i släk-linghem, kanibland vara del lämpligaste vårdallernativel. Särskilt ungdomar med narkotika-eller alkoholproblem eller som uppvisar elt accelererande kriminellt beleendekan snabbi behöva komma lill en ny miljö. Delta är inle sällan en fömtsättningför alt missförhållandena skall kunna hävas. nämner som exempel påsituationer då närhetsprincipen skall kunna frångås så svåra hemförhållandenatl vistelsen utanför föräldrahemmet måste bli långvarig. Jag anser dock atlman även i dessa fall bör beakla fördelarna med närhelsprincipen. Placeringarmed långa avstånd från hemmet bör vanligen komma i fråga under kortare perioderoch gälla främsl tonåringar med exempelvis missbruksproblem. När det gällermindre barn får ett skiljande frän hemmet en helt annan dimension ochkonsekvenserna av separationen från föräldrarna är myckel mer svårbedömda. Jaganser därför all barn som omhändertas på gmnd av vårdnadshavarens oförmågaeller liknande orsaker bör kunna placeras nära hemmet. Då bör man lättare kunnamildra och komma till rätta med ogynnsamma verkningar av ell skiljande frånhemmet och samarbetet med underlättas. Om barnet löper särskildarisker, bör dock närhetsprincipen brytas även då det gäller yngre bam. har somjag nämndenyss i sitt remissvar pekat på att närhetsprincipen kan innebära en ökadbelastning på familjehemmet. Detta behöver dock inle alllid innebära någonnackdel för barnet. Jag fömtsätter att lämnar familjehemmen stödoch service. har i princip- ochslulbetänkandena utförligt redovisat bakgmnd, uppläggning och lämpliga metoderför en ändamålsenlig planering av individ- och familjeinriktadehelhetsinsatser. Remissinstanserna är ense med utredningen om vikten av att detkommer till stånd en ändamålsenlig behandlingsplanering. Till dessaremissinstanser hör bl. JO, brottsförebyggande rådet, länsstyrelserna iGollands län och i , och kommuner samlSveriges läkarförbund. Jag anser det vara viktigt att den som ärendet rörsjälv medverkar i uppläggningen av en behandlingsplan. I annat fall blirprincipema om frivUlighet och självbestämmande bara tomma ord. Det är emellertid också nödvändigt atlsocialtjänstemän samarbetar med myndigheter och andra som har särskildsakkunskap av betydelse för ärendet. Det innebär alltså att behandlingsplaneringenkommer atl siäUa krav på en mer eller mindre bred samverkan. Jag fömtsätter altolika myndigheter vid uppbyggnaden av sina organisationer tar hänsyn tillbehovet av resurser för en sådan samverkan. Vidbehandlingsplaneringen i det enskilda fallet måste man också upp- Prop.1979/80:1 Principer 218 märksamma vilka förändringar som på sikl kan behöva görasnär del gäller allmänt inriktade och slmkturinriklade insatser. Underlag för behandlingsplaneringenbör kunna utarbetas av efter samråd med ochmed andra myndigheter som kommer att beröras av verksamhet.Behandlingsplanen bör innehålla problembeskrivning, tänkbara insatser itidsföljd med möjliga altemativa handlingsvägar, kostnadskalkyler, väntadeeffekter. Den bör också ange när insatsema skall värderas. Behandlingsplanenbör kunna revideras och kompletteras med lämpliga värderingsinslmment som gördet möjligt alt bedöma resultatet och ärendets utveckling. Även dessavärderingsinstrument bör utarbetas av socialslyrelsen efter samråd medKommunförbundet. Som jag har nämnt redan startade år1975 en försöksverksamhet i syfte atl mot bakgmnd av socialutredningens ochfosterbarnsulredningens förslag ge praktiska erfarenheter från reformarbetetinom socialvården. Till försöksverksamheten knöts bl. a. en ledningsgmpp. I dennaingick företrädare för , , landstings- ochkommunförbunden m.fl. Ledningsgmppen valde och Kristianslads län somförsöksområde. Hela området har berörts av försök som gäller institutionsvården(ungdomsvårdsskolor och nykterhetsvårdsanstalter). Dessulom har elva skånskakommuner drivit särskilda projekl. Verksamheten har följts av enulvärderingsgmpp från sociologiska institutionen i . Försöksverksamheten pågick underåren 1975-1978. Den finansierades med sammanlagt 12,5 milj. kr. Vidare anvisades 3 milj. kr. från allmänna arvsfonden för vissaprojekt som särskilt berörde bam och ungdom. En rad olika projekt ochverksamheter prövades . Utrymmet tillåter inte någon egentligbeskrivning av de försök som ägde rum inom Skåneprojektel. Jag skall dock här istörsta korthet nämna några av verksamheterna. Till den uppsökande och förebyggande verksamheten har hörtförsök med gängbearbelning i med inriktning på atl bryta kriminella mönsterhos ett pojkgäng i 13- 17-årsåldern. Vidare har uppsökande verksamhet bedrivitsbland barn och ungdom i etl nybyggt bostadsområde i . En liknandeverksamhet har förekommit i del s. k. Genarpsprojektel som har haft till syfteatt förebygga sociala stömingar bland bam och ungdom. TiU stöd och hjälp ihemmet åt barnfamiljer med särskilda problem har det bedrivitsstödfamiljsverksamhet i och med totalt 63 stödfamiljer engagerade iverksamheten. Andra exempel är familjearbete (hemma-hos-arbete) i nio olikakommuner och familjeterapi. När del gäller vården i annalenskilt hem har man inom försöksverksamhetens ram framför allt prövatfosterbarnsutredningens förslag beträffande kontrakterade och kommunalafamiljehem. 1979/80:1 Stöd och hjälp i hemmet 219 För människor med främstalkoholproblem men också andra sociala problem har del i fyra av kommunernabedrivils stödjande och aktivitets-skapande dagcenlralverksamhet. I harman haft försök med kontakt-och rådgivningsbyråverksamhel. De allmänna principer förinstitutionsvården som hade föreslagits av social-och fosterbarnsutredningarnahar prövats vid ungdomsvårdsskolorna i (Ryagårdens yrkesskola ochSpångs skolhem) och (Råby yrkesskola). Inom nykterhelsvården har de nyaprinciperna prövats vid vårdanstalterna Holma-Karlsvik och Björnslorp. Slutligen vill jag nämna all maninom försöksverksamheten också har prövat ett par av socialutredningensmodeller för samarbete mellan socialvärden och hälso- och sjukvården. Ulvärderingsgmppen har avlämnat följande rapporter. (ang. familjehem) . Kamrat på tjänstetid (ang.hemma-hos-verksamhet) . Godvän-familjen (ang. slödfamiljer). Aktiv frilid eller värmestuga?(ang. Ungdomsvärdens sista utpost (ang.ungdomsvårdsskolor) . Utvärderingsgruppens slutrapportfrån försöksverksamheten inom socialvården i 1975-1978, dalerad oktober1978. Dessulom har ledningsgruppen månad 1978 i en enkät följt upp berörda kommuners och institutionerserfarenheter av försöksverksamheten. Ledningsgruppen har i januari 1979redovisat promemorian (Ds S 1979: 1) Försöksverksamheten inom socialvården ochden framtida . Jag anser del inle lämpligt all ipropositionen ge någon sammanfallande redogörelse för erfarenhelerna av deolika försöken i Skåneprojektel. I slällel harjag för avsikt att redovisa endel av dessa erfarenheter när jag kommer in på olika områden inom denframtida .