prop · G3039 · 1979-12-31 00:00:00 — Kommittén godkände båtägarens ersättningskrav sedandenne redovisat hur han särskill stöttat upp motorn med som förefallitändamålsenligt placerade strävor. Denföretagna ansvarsulvidgningen är önskvärd ur båtlivets synpunkl och har undernuvarande lagsliftning kunnat genomföras ulan svårigheter. Hur det skulle hablivit under de föreslagna reglerna är svårare att säga. Om kommittén haft atlräkna med någon sannolikhet för au domslol eller tillsynsmyndighet skulleunderkänna de begränsningar med vilka det utvidgade skyddet är förknippat, hadeden säkeriigen inte genomfört utvidgningen. 1979/80:9 64 Aktsamhelskravkan emellertid ha betydelse inte bara vid utvidgande av ett område som medtidigare viUkor ten sig alltför snävt utan också för all begränsa eltansvarsområde som traditionellt varit täckt av försäkringen. Som exempel kannämnas grundstötning på tydligt utmärkt grund. Efter de starka premieökningarsom förekommit på senare är har BFK hos bålägare kunnat konstatera ett intresseför en försäkring som inte täcker "onödiga" skador av delta slag. Viden sädan försäkring kan det diskuterade villkoret komma till uttryck redan vidansvarsbeslämningen, exempelvis så au försäkringsgivaren ersättergrundstötning på outmärkt eller icke lokaliseringsbari grund. förslag skulle verkan härav bli densamma som om eltkrav på riktig navigation uttryckts såsom biförpliktelse: Nedsänning av ersättningenvid sädan oförsvarlig grundstötning finge ske endast i män av skälighet. BFKhar för sin del diskuterat en mindre långtgående regel som skulle åläggabåtägaren en exculpationsplikt vid vissa typfall av händelser som ej"borde" inträffa, bl. a. grundstötning på utmärkt grund. Även dennaregel kunde enligt den föreslagna ordningen drabbas av fullständig ellerpartiell ogiltighet. Andraexempel på sådanl som enligt försäkringsräuskommiliéns synsätt är att jämställamed "biförpliktelser" är de ansvarsjusteringar som ständigt måstegöras på grund av ändringar i del statistiska utfallet. Skadekostnaden förriggskador eller grundstötningsskador börjar exempelvis stiga kraftigt pägrundav nya konstruktioner, nya seglingsvanor eller andra omständigheter, och BFKmåsie från fall lill fall bedöma om del är lämpligl all inskrida mol den nyatendensen genom en ansvarsbegränsande regel eller genom en särskild självriskeller genom upplysningsverksamhet bland bålägarna. Det är självklart att BFK:sbedömning grundar sig på en värdering av bålägarnas intressen, och en regel sombinder BFK i dess fria val av åtgärd kan inte vara lill bålägarkollekiivelsfördel. Enförutsättning för genomförande av krav pä särskild aktsamhet eller långtgåendesäkerhetsåtgärder bör å andra sidan vara att försäkringen klan marknadsförs medframhållande av dessa krav, sä att kunderna görs medvetna om att ersättning kanbortfalla vid åsidosättande av dem. Detta har även varii avsikten vid elteventuellt genomförande av BFK:s diskuterade aktsamhelskrav: försäkringenskulle presenteras som en "aktsamhetsförsäk-ring" som ej bordetecknas av den som ej känner sig kunna uppfylla kraven. Idealet är alt en sådanpresentation får en selektiv effekt som medför alt de inskränkande föreskrifternasällan behöver komma till användning. Lämpligare än att lagstiftningsvismolverka sådana klausuler vore, enligt BFK:s uppfaUning, att man knöt dem tillförutsättningen alt de lydligl presenteras vid marknadsföringen avförsäkringen. Sammanfattningsvisvill BFK i denna del förespråka aulagtexten för uisäga att både nedsättning och bortfall av försäkringsersättningenkan ifrågakomma; i det fortsatta lagstiftningsarbetet klargör alt nedsänning eller bortfallav försäkringsersättning inte härden rena undanlagskaraktär som de har enligtförslagets motiv; menan del å andra sidan kan vara lämpligl an ställa uttryckligt krav på au sådanabegränsningar i försäkringstäckningen skall särskilt framhävas vidmarknadsföringen och i villkoren. Prop.1979/80:9 65 BFKhar härovan huvudsakligen uppehållit sig vid frågor om aktsamhet ochbiförpliktelser/ansvarsbegränsningar, som haft särskild aktualitet i dessverksamhet. Det anförda bör dock bara ses som exempel på vilka nackdelar som enlångtgående tvingande reglering kan medföra. Ett annat möjligt sådant område äridentifikationsreglernas. Förslagetmöjliggör i begränsad utsträckning att den försäkrade tillräknas fel begångnaav andra. Det kan emellertid finnas skäl till en högre grad av identifikationvid vissa försäkringar, inte minst där försäkringen vänder sig till etlkollektiv som kan förväntas ha lägre skadebenägenhel än andra, eller därbonussysiem tillämpas. Den försäkrade kan då undvika okontrollerbara skadorgenom atl tillse att andra ej använder den försäkrade egendomen. BFKskulle sälunda helst se anden föreskrivna begränsningen av identifikationsregeln uppmjukas samtatt förslagel allmänt genomgås med sikte på sädana tvingande regler som isärskilda avseenden kan hämma den praktiska försäkringsverksamheten. Beträffandeåsidosättande av upplysningsplikt och säkerhetsföreskrifter, 19-20 SS, gällerförsäkringsbranschens allmänna bestämmelser av är 1976 (AB) för deförsäkringsformer inom skadeförsäkringen som omfattas av KFL-förslaget. ABanvänder pro rata regeln som påföljd vid åsidosättande av upplysningspliktenvid försäkringens tecknande och vid ändrade förhållanden underförsäkringsliden. Som påföljd vid åsidosättande av säkerhetsföreskrift användesen avsevärt förmildrad form av kausalitetsregeln. Enligt denna bestämmelse,som dock inte är tvingande men i allmänhet torde följas av bolagen, nedsättesförsäkringsersättningen dock lägst när den enligt den striktakausalitetsregeln helt skulle utebli. Kommitténframhåller själv på sid, 147-148 i belänkandet att pro rata ochkausaliietsreglerna syftar lill att inskränka försäkringsskyddet sä atl delmotsvarar vad som skulle ha funnits om inget åsidosättande skett, Detla syfteär i överensslämmelse med skälighetsprincipen. Den försumlige försäkringstagarenblir inte gynnad pä kollektivets bekostnad utan för den ersättning han betalatpremie för. anser alt 19-20 SS bör ges en sädan formuleringall de överensstämmer med , I varie fall mäste ell sådant rekvisitsom "behovet av ersättning" avlägsnas ur paragraferna. Det ställeralla skälighetsbegrepp på huvudet och måste skapa svåriösta problem förskaderegleringen. Enligt21 S kan, om särskilda skäl föreligger, försäkringsersäuning ulgå även viduppsåtligen framkallat försäkringsfall. Detta strider sä uppenbart molprincipen att försäkringsbara skadehändelser skall vara plötsliga ochoförutsedda, att denna bestämmelse måsle utgå ur paragrafen. Det ispecialmoliveringen på sid, 235 nämnda önskemålet om en i viss mån flytandeåldersgräns mellan lio och när det gäller handlande som lägges barnlill last, bör man istället kunna lillgodose i 23 S, "Behovet aversättning" måste som bedömningsgrund utgå även ur 21 S- 5 1979/80. 1979/80:9 66 I19-24 SS upptas reglerom nedsättning av försäkringsersättningen. Del torde vararelativt ovanligt all försäkringsgivare utnyttjar sin rält att sätta nedförsäkringsersättningen mot konsument som har åsidosatt en förpliktelse,Nedsättningsreglernas främsta betydelse torde vara att de inskärper vikten avatl förpliktelserna respekteras. Föreningen kan godta de skäl som kommitténanför till stöd föratt lagreglerna om nedsättning bör lämna avsevärt utrymmeför en skönsmässig bedömning. anser föreningen i likhet med kommitténalt det är önskvärt att nedsättningsmöjligheterna kan konkretiseras närmare iförsäkringsvillkoren. En sådan konkretisering skulle i belydande mån underlättaskaderegleringen. Det kan visserligen förefalla svårt att förena tvingandelagregler av den generalklausulbetonade karaktär som här föreslås medavtalsvillkor där påföljden för överträdelse av en viss förpliktelse anges medganska stor exakthet. Kommittén synes emellertid mena att sädana avtalsvillkorskall fä förekomma. Föreningen är benägen att godta denna bedömning. Åtminstoneför vissa typfall bordet vara möjligt alt i villkoren ange nedsättningensstorlek, trots att detta ofrånkomligen innebär en viss schablonisering. Det ärdock givet att det alllid måste finnas visst utrymme för ett hänsynstagandetill speciella omständigheter i del särskilda fallel. Skulle tvist uppslå omskäligheten av en nedsättning som överensstämmer med allmänt tillämpade försäkringsvillkor,anser sig föreningen kunna ulgå från all domstol lar stor hänsyn tillinnehållet i villkoren och inte jämkar nedsättningen annal än om det föreliggersärskilda skäl, vilka innebär att det föreliggande fallet avviker från deltypfall som åsyftas med villkors-regeln. Blandde omständigheter som skall beaktas vid bestämmande av skälig ersättning nämnsi 19-21 SS "behovet av ersättning". Föreningen kan instämma i atl detflnns anledning all utnyttja nedsätlningsmöjlighelen med särskild försiktigheti fall då ersättningsbehovet med hänsyn till den försäkrade egendomens art e.d. typiskt sett är särskill stort. Däremol anser föreningen atl del inte annatän i rena undanlagsfall kan komma ifråga atl la särskild hänsyn lill denförsäkrades individuella förhållanden. Mol bakgrund härav vill föreningenansluta sig lill de två reservanter i kommittén som förordar atl orden"behovet av ersättning" får ulgå ur nämnda paragrafer. Hänvisningenlill "omständigheterna i övrigt" synes ge tillräckligt utrymme föratt i den mån det är befogat ta hänsyn till ersättningsbehovet. Omförsäkringstagaren underiåter att lämna korrekta upplysningar när försäkringtecknas, kan en lägre premie komma att debiteras än som svarar mot denförsäkrade risken, Samma resultat kan uppslå vid underiåtenhet att upplysa omfareökning. Situationen påminner då om den som föreligger vid underförsäkring.Påföljden blir emellertid inte densamma. För alt försummad upplysningsplikteller fareökning skall kunna föranleda nedsättning av försäkringsersättningenfordras dels att åtminstone oaktsamhet kan läggas försäkringstagaren till lastdels att ett kausalsamband föreligger i förhällande lill skadan, och vidare ärnedsättningen alltid begränsad lill vad som är skäligt. Vid underförsäkring iegentlig mening får däremot enligt 25 S ersättningen sättas ned i förhållandetill underförsäkringen sä snart denna är "betydande". Någonförsummelse på försäkringstagarens sida krävs inte. Reglerna om underförsäkringär alltså betydligt strängare. Föreningen ifrågasätter om inte en närmareanpassning borde ske av påföljderna i de båda nu berörda typerna av bristandesamband mellan premie och risk. Prop.1979/80:9 67 FAL:sregler om nedsättning av försäkringsersättningen vid förseelse motupplysningsplikt eller fareökning bygger- utom vid iransportförsäkring- påpro-rata-principen. Skulle försäkringsgivaren, om han hade känt till rättaförhållandel, överhuvudtaget inte ha meddelat försäkring, är han helt fri frånansvar. Skulle han ha meddelat försäkring men på andra villkor begränsasansvarigheten till vad som i betraktande härav svarar mot den utfösta premien.Dessa regler är klara och tämligen lätta atl tillämpa. Kommittén anseremellertid att de är alltför stränga mot försäkringstagaren och i praktikenofta medför att denne inte får någon ersättning alls. Kommitténs förslag synesinnebära att man skall överge pro-rata-principen till förmån för enkausalitetsprincip. Föreningen ifrågasätter om det numera är särskilt vanligtatt en tillämpning av pro-rata-principen vid konsumentförsäkring leder lill attersättning hell uteblir. I regel torde del endasl bli fråga om viss nedsättningav ersättningen. Föreningen kan dock ansluta sig till kommitténs uppfattningatt nedsättning av försäkringsersättningen i princip inte bör komma ifrågaannat än då det föreligger ett kausalsamband mellan försäkringstagarensförseelse och den inträffade skadan. Föreligger sådant samband bör emellertidnedsättningens storiek ofta kunna beslämmas med tillämpning av en pro-rata-regel. I21 S första meningen har inskjutits orden "lill honom". Med dennabegränsning, som f ö, i lika mån torde böra gälla andra meningen, åsyftas atlklargöra atl andra intressenters räu till ersättning inte påverkas, i den måninte identifikation sker, Uiiryckssäuet kan emellertid missförstås och tolkassom angivande att nedsättning inte skall ske vid ansvarsförsäkring. Föreningenifrågasätter om inte paragrafen borde formuleras om till förhindrande av ensådan inte avsedd tolkning. Föreningenhyser viss tvekan belräffande lämpligheten av atl låta ansvarsförsäkringenomfatta ocksä skada som vållas genom grov vårdslöshet, I många fall somrubriceras pä detta sätt torde det i själva verket vara fråga om uppsätligahandlingar. En inte obetydlig kategori av skador som till slor del skulle kommaatt läckas av ansvarsförsäkringen enligt kommitténs förslag är skador somuppkommer vid slagsmål mellan berusade personer. Man kan fräga sig om detligger i försäkringstagarnas inlresse atl sådana skador belastar försäkringen.Saken torde inte vara likgiltig frän kostnadssynpunkt, 1 detta sammanhangaktualiseras spörsmålet om det skulle vara förenligt med grunderna för denföreslagna lagen att utforma ansvarsförsäkringsvillkoren så alt ansvaret intetäcker grov vårdslöshet. Detta spörsmål har inte berörts av kommittén. Räckvidden av reglerna omidentifikation i 22 S är inte helt klar. Föreskriften atl den som handlar medden försäkrades vetskap och vilja skall jämställas med denne torde innebära attjust den handling som utgör grund för nedsättning av försäkringsersättn-ngenskall täckas av uppsåt hos den förre. Om t, ex. försäkrad egendom har skadatsgenom vållande av annan än den försäkrade, kan alltså identifikation inte skemed stöd av denna paragraf på den grunden att den försäkrade har lätit denandre få hand om egendomen, trots atl han bort inse att delta skulle medförarisk för skada. Det förefaller emellertid inte uteslutet atl i en sådansituation nedsättning skulle kunna ske med stöd av 21 § under hänvisning tillatt den försäkrade själv har framkallat försäkringsfallei genom oaktsamhet. Idelta sammanhang vill föreningen peka på etl uttalande i specialmotiveringentill 23 §, Där sägs att denna paragraf inte utgör "hinder mot attidentifikation tillämpas exempelvis om en försäkringshavare förmår ensinnessjuk eller ett barn att sätta eld på hans Prop.1979/80:9 68 Föreningen tolkar detta uttalande som innebärande attförsäkringsersättningen skall kunna sättas ned i denna situation. Detta förvissorimliga resultat kan emellertid inte anses följa av 22 §, efiersom dennaparagraf ju enligt 23 S inte gäller då den handlande är sinnessjuk eller under10 år. Däremot uppnås resultatet om man betraktar den försäkrades egethandlande som etl uppsåtligt framkallande av försäkringsfallet. berördatolkningsspörsmål bör belysas under det fortsatta lagstiftningsarbetet, Etlnärliggande problem, som ocksä förtjänar belysning, är om det skall varatillåtet att i försäkringsvillkoren föreskriva atl försäkrad som låter annan lahand om den försäkrade egendomen är skyldig alt informera denne om desäkerhetsföreskrifter som gäller. En sådan villkorsbestämmelse skulle göra delmöjligt atl sälta ned försäkringsersättningen, om försäkringsfall orsakas av enöverträdelse av säkerhetsföreskrift som i sin lur kan sägas bero påbrisifölliga instruktioner. 124§ behandlas nya regler för fall av försäkringsbedrägeri. Det har bedömts atl10-15 % av bolagens skadeutbetalningar avser skador som helt eller delvisulgör bedrägerifall. Föreningen anser att det är ett viktigt konsumentintressealt försäkringsbedrägerier med kraft motarbetas och förutsätter att avpropositionen kommer att framgå all bestämmelsen kan lillämpas pä ett sådantsäll alt nedsättning i allvarliga fall kan medföra nära nog fullständigreduktion av ersättning. Kommitténföreslår att försäkringsersättningen skall kunna nedsättas omförsäkringstagaren vid försäkringens tecknande lämnat oriktig uppgift ellerförtigit omständighet av vikt. Kommittén har övervägt om nedsättning skulle skeendast i fall då uppsåt eller grov oaktsamhet föreligger men har funnit attrisken för atl försäkringstagarna slarvar vid uppgiftslämnandet dä skulle blialltför stor. Kommittén föreslår därför att nedsättning skall kunna ske ävenvid annan oaktsamhet, blott den ej är att anse som ringa. I specialmotiveringentill bestämmelsen (8.1.19) redogör kommittén närmare för vad som skall fordrasför att oaktsamheten ej skall anses som ringa. Försäkringstagaren skall ha bortinse att förhällandet var av avsevärd betydelse för beslutet om försäkringeller premiesättningen, han skall ha kunnat lämna riktiga uppgifter utan attutsätta sig för oproportionellt besvär variämte särskilda ursäkter skall ha saknats.Vad kommittén sålunda anför innebär atl del fordras ganska stort mått avoaktsamhet för att denna ej skall anses ringa. Om man i önskvärd grad skallmotverka slarv vid uppgiftslämnandet måsle enligt förbundets mening kravet påaktsamhet skärpas, dvs. gränsen mellan ringa och icke ringa oaktsamhet sättaslägre än vad kommittén gjort. 1de fall försäkringshavaren framkallat försäkringsfallei jämställes f n.uppsåtligt handlande av försäkringshavaren med grov vårdslöshet. Försäkringsgivarenär i sådant fall fri från ansvar. Kommittén föreslår att vid uppsåt ersättningej skall utgå såvida ej särskilda skäl föreligger. Vid vårdslöshet skallersättningen nedsättas (varmed menas även jämkning till noll) efter enskälighetsbedömning, vid vilken hänsyn skall lagas till bl, a. graden avvållande. anför är den grova vårdslösheten mycket ovanlig med den uppfattningom detta begrepp som ligger lill grund för nyare rättspraxis. Den består iovanlig hänsynslöshet genom lagande av risker för andra och för Prop.1979/80:9 69 Stundom ligger handlandet på gränsen till uppsåt, Förbundel anser, attett sådant handlande liksom bör jämställas med uppsåt i fråga om decivilrätlsliga påföljderna vid framkallande av försäkringsfallet. Huvudregelnbör vara atl ersättning inte skall utgå och undantag göras endast om särskiltömmande omständigheter föreligger. Den regel som kommittén föreslår beträffandeuppsåtligt handlande tillgodoser dessa synpunkler och den bör därför göras tillämpligäven på fall av grov vårdslöshet, 119-21§S anges som grund för bedömningen av frågan om nedsättning av ersättningen bl,a, "behovet av ersättning", Pä de av reservanterna Schönmeyr ochErnulf anförda skälen (sid, 272) anser förbundet att denna grund förbedömningen bör utgå ur lagtexten, Möjlighel finns ändå atl vid tillämpningeni speciella fall taga hänsyn lill ersätiningsbehovel, Bestämmelsernaom nedsättning av försäkringsersättning vid åsidosättande av biförpliktelse(19-24 8§) innebär en avsevärd förändring i förhållande lill de regler somlillämpas . Föreningen vänder sig mot denna förändring avpäföljdsreglerna. Enligt19-21 S§ skall "behovel av ersättning" kunna påverka rätten lillersättning. Bestämmelsen kan få oanade negativa konsekvenser. Den bör därförunder alla omständigheter utgå. Regelni 19 § om förseelse mot upplysningsplikten bygger på kausalitetsregeln.Föreningen förordar alt i stället pro rata-regeln, som tillämpats,läggs till grund för bestämmelsens uiformning. Skyddet begränsas därmed iproportion lill den eriagda premien om försäkringstagaren t, ex, genom oriktiguppgift när försäkringen tecknades fått för låg premie, 1 20§ om överträdelse av olika föreskrifter har samlats regler om fareökning,säkerhetsföreskrifter, räddningsplikt samt föreskrifter i samband medskadereglering. När det gäller fareökning anser föreningen att pro rata-regelnskall bibehållas. Kausalitetsregeln, som skall tillämpas enligt förslaget, ärinte ell lämpligl instrument. Reglernai 21 S om framkallande av försäkringsfallet inrymmer möjligheten attersättning utgår även när försäkringsfallet har åstadkommits uppsåtligen ellergenom grov vårdslöshet. Föreningen anser detta vara en icke önskvärdutveckling. Vi anser alt nuvarande bestämmelser, som undantar kvalificeradeskadehandlingar bibehålles, dvs, att försäkringsersäuning inte skall utgå isädana fall. Föreningenanser däremol att konsumenten bör ha ett skydd när han visar "normal"oaktsamhet. Beträffandeverkan av oriktiga uppgifter vid skaderegleringen i 24 S innebär förslaget enstark inskränkning av nuvarande regler alt vägra ersättning. Det kan inte varaett konsument- eller samhällsintresse att ersättning vid försäkringsbedrägerierutgår, Vadgäller principerna för nedsättning av försäkringsersättning på grund av brottmot de s. k. biförpliklelserna har kommittén föreslagit regler, som avsettsvara enkla och därigenom mer lättöverskädliga. 1979/80:9 70 emellertidgenom sin allmänna och obestämda utformning föriorat i klarhet så au deknappast alls kan tjäna till någon ledning, i vart fall inte förförsäkringskonsumenlerna. Kommittén synes vara införstådd med detla förhållandeoch utgår ifrån att bolagen skall vidtaga erforderiiga preciseringar ochklargöranden i försäkringsvillkoren med ledning av uttalanden i lagmoliven.Delta lorde emellertid, enligt förbundets mening, vara en mindre välbetänktlösning. Sannolikt kommer belydande svårigheter att uppstå vad gällersamordning och normering av bolagens lillämpning. Och även om avfattningen avförsäkringsvillkoren skulle kunna harmoniseras lill relativ samstämmighet eftervederbörande myndighets granskning, torde problem ändå göra sig gällande vid deenskilda skadereglerarnas handläggning av de olika ärendena. Sålunda löper denindividuella skälighetsprövningen risken alt uppfattas som godtycklig medpåföljande irritation och tvister, 19-23§§ ger försäkringsbolagen möjlighet att erhålla nedsättning i försäkringsersättningsom eljesl skulle utgått, däresl försäkringstagaren åsidosatt honom åvilandeförpliktelser gentemot försäkringsbolaget. Dessa paragrafer behandlar allasådana fall, då förpliktelser äs\(iosaHs före försäkringsfallei. förseelse motupplysningsplikt vid försäkringsavtalets tecknande, åsidosättande avförpliktelser enligt försäkringsavtalet samt framkallande av försäkringsfalletuppsåtligen eller genom vårdslöshet som är icke allenast ringa. Innebörden avdessa bestämmelser är alltså att försäkringsbolaget skall undgå den ekonomiskaföriust som bolaget skulle lida, därest bolaget nödgades utbetala fullförsäkringsersättning, oaktat försäkringstagaren brustit i förpliktelser,vilkas uppfyllande utgjort en förutsättning för försäkringsavtalet ochförsäkringsersättningens bestämmande. Bolaget gör alltså i dessa fall ickenågon ekonomisk vinsl vid nedsättning av försäkringsersättning och motförslaget i denna del kan följaktligen i princip icke göras nägon erinran.Däremol finnes desto större skäl att ta avstånd från förslagets 24 S, Dennaparagraf ger nämligen försäkringsbolaget möjlighet till nedsättning i försäkringsersättning,därest försäkringstagaren efier försäkringsfallei, sålunda vidskaderegleringen, i slrid mot tro och heder uppgivii, förtigit eller dolt någotav betydelse för bedömning av hans rätt till försäkringsersättning. Härvidbör först beaktas att försäkringstagaren utsattes för dubbel sanktion, nämligendels åtal och dom för försök till bedrägeri dels ock ekonomisk sanktion i formav nedsättning av den försäkringsersättning, vartill han enligtförsäkringsavtalet är berättigad. En sådan dubbel sanktion lorde saknamotsvarighet annorstädes i vår lagstiftning och framstår som helt oacceptabel.Men vidare innebär en nedsättning av försäkringsersättning, som eljest skulleutgått, på grund av försäkringstagarens handlande vid skaderegleringen attförsäkringsbolaget erhåller en obehörig vinst på dennes bekostnad. Även urdenna synpunkt framstår förslaget som stötande. Kommitténsmotiv för S 24 är även synnerligen vaga, motiv skulle vara att det finnsbelydande behov att förekomma svikliga uppgifter från försäkringstagaren.Mångenstädes föreligger förvisso behov atl förekomma svikliga uppgifter utanatt man för den skull ålägger den felande atl till den förfördelade utgeersällning, som inte motsvaras av någon föriust för denne. Kommittén sägervidare all straffsanktioner är mindre lämpliga.