prop · G30385 · 1979-12-31 00:00:00 — Detkan möjligen göras gällande att offentlighetsprincipen är i tillräcklig gradbeaktad genom att allmänheten äger fritt fillträde till domstolsförhandlingaroch att ett förbud mot privat bandinspelning följaktligen inle skulle innebäraatt offentlighetsprincipen träds för när. Vidare kan hävdas att betydelsen avoffentligheten i någon mån minskat genom den insyn i och kontroll avdomstolamas verksamhet som sker exempelvis genom att offentligförsvarare förordnas i de flesla brottmål. Allmänhetens krav på information omsamhällsfunktionerna och myndigheternas agerande i olika situationer haremellertid på ett markant sätl ökat, och möjligheterna att sprida informationhar också på olika sätt förbättrats. Prop.1979/80:87 75 förbudmot privat bandinspelning vid rättegång skulle i dagens läge kunna uppfattassom etl allvariigl avsleg från den sedan gammalt gällande offentlighetsprincipen.Ett sådant förbud bör därför enligl tingsrättens mening inte komma i fråga.Även tanken på ett dispensibelt förbud bör avvisas. I stället bör privatbandinspelning vid räliegång i princip vara fri med möjlighet tillinskränkningar i vissa fall. 1 allmänhet får väl parter anses ha ett störreintresse av att kunna göra bandinspelning än vad åhörare i rättegången har.Det torde dock vara svårt att göra åtskillnad mellan parter och övriga. Avvägningenmellan integriletsskyddsintresset och offenllighetsintresset bör således ävenfortsättningsvis göras så att det förra i allmänhet får stå tillbaka för delsenare. I de fall då det förra inle anses kunna offras bör lösningen sökas iregler som ger möjlighet att begränsa rätten till privat bandinspelning ochinte i utvidgade regler om rättegång inom stängda dörrar. Närdet gäller tillämpningen av 5 kap 9 § rältegångsbalken är det uppenbart attljud och montering av iögonenfallande teknisk apparatur kan verka störande.Däremot är det tveksamt om blotta förekomsten av bandinspelning exempelvis ifall när inspelningen påverkar parts eller vittnes villighet att uttala sig kananses innefatta sådan störning som avses i nämnda lagmm. Sannolikt skulle fådomare vara beredda atl i sådant fall förbjuda inspelningen av ordningsskäl. Vid tingsrättenhar förekommil ett större tvistemål familjemål - där ena parten företoginspelning under förhandlingarna. Parten lät sedan sprida ut skrifter av inspelningamalill domslolar och andra myndigheter saml till pressen. Vidare har Radioföretagit inspelning i ett uppmärksammal brottmål. I ett annat brottmål harlokalradion gjort inspelning. Själva inspelningama föranledde i dessa mål intenågra större olägenheter. Inomtingsrätten finns i övrigt ingen erfarenhet av mål där frågan ominspelningsförbud har aktualiserats. Däremot förekommer inte så sällan mål ivilka parter och vittnen ådagalägger en tydlig ovilja att fritt berätta vad devet - av rädsla för repressalier eller av annan orsak. Det kan med fog antagasatt en obegränsad rätt till fonetisk upptagning av deras berättelser skullegöra dem än mer obenägna att yttra sig. En sådan utveckling skulle vara tillavsevärt men för ulredningen i målen. Rättens ordförande bör därför fåuttryckligt stöd i lag för att förbjuda bandupptagning i dylika fall. Ävenandra fall kan tänkas, framför allt i stora narkotikamål, där privatabandupptagningar kan vara lill men för utredningen i målel eller mål som harnära samband med detta. Ensådan försiktig utvidgning av rätten att förbjuda privat bandinspelning somhär förordas innefattar enligt tingsrättens mening inte något avsteg frånoffentlighetsprincipen och försvårar inle heller nämnvärt journalistemasmöjlighet att förmedla information från rättegångar. 1979/80: 87 76 inteinformation i form av ordagrant återgivna brottsstycken ur parters och vittnensberättelser som i första hand bör förmedlas till allmänhelen utan enhelhetsbild av vad som förekommit i rätten. Tingsrättenanser således sammanfattningsvis atl rätten till privat bandinspelning iprincip bör vara fri men atl ordföranden bör få någol slörre möjligheter atl i enskilda fall begränsa denna rält. Slutligenvill tingsrätten framhålla att frågan om rätten till inspelning inle bör lösasfristående från frågan om rätten till återgivning av del inspelade. Deti 5 kap 9 S inskrivna fotograferingsförbudet är känt ochaccepterat, vilket bäsl visas av alt försök lill överträdelse av förbudeipraktiskt taget aldrig sker. Tingsrätten anser i likhet med utredningen att detinle finns skäl att mjuka upp förbudet. Möjligen bör det omformuleras så attlagtexten bätlre återger vad som enligt moliven avses, nämligen förbud motfotografering under pågående förhandling. Det kan också övervägas atl införabestämmelser i syfte all stävja det föga tilltalande bmket att ta närgångnabilder av tilltalade eller andra i rättegången deltagande personer på väg in ieller ul från tingssalen. En lösning av delta problem utan förbud i lag tordedock vara att föredra. Bandinspelningav enskild vid rättens förhandlingar har vid denna tingsrätt förekommit i bådebrottmål och tvistemål. Mestadels har det varit som efteranmälan till vederbörande ordförande gjort sådana inspelningar. Någrapåtagliga olägenheter därav för rätten har inte förekommit. Tingsrättendelar uppfattning, atl det ej är påkallat alt införa ett förbudmot enskilds bandinspelning. Ej heller synes det f. n. finnas skäl att reglerasådan inspelning. Tingsrätten instämmer också med , atltillräckligt starka skäl talar för ett bibehållande av det i rättegångsbalkenstadgade förbudet mot foiografering i rättssalen. Offentlighetsprincipensåsom den utvecklats i vårt land är av största betydelse för rättssäkerhetenoch medborgamas förtroende för myndigheters och domstolars arbete. Införandetav ett förbud mot enskilds bandinspelning skulle beröva offentlighetsprincipenen högst väsentlig ingrediens, nämligen den gmndlagsfästa rätten tillinformationsfrihet. De integritetsskäl som redovisas i utredningen är beaktansvärdamen ej så tungt vägande att de motiverar ett förbud. De situationer, där avstegfrån offentlighetsprincipen kan ske enligt gällande rätt, är klart angivna ilag och lämnar inte utrymme för någon diskretionär prövning. Prop.1979/80:87 77 göratt tingsrätten ej kan acceptera en bestämmelse av det innehåll som rätlegångsulredningenhar föreslagil. Vidare vill tingsrätten framföra som sin mening atl missbruk aven bandinspelning ej kan ulgöra skäl för ell förbud utan bör förekommas påannat sätt. Rättegångsutredningenoch har berört frågan om skyldighel för domstol atl tillhandahållaenskild kopior av rättens fonetiska upptagningar. Ehum någon framslällning omsådana kopior ännu inte gjorts vid denna tingsrätt, anser tingsrätten detnödvändigt att frågan om avgift för dylika kopior regleras. Tingsrättentillstyrker förslag att inskränkningar nu inte föreskrives belräffandeenskilds rält till inspelning under rättegång samt att nuvarandefotograferingsförbud bibehålles, 1.Skälen för och emol en inspelningsräii kan naturligtvis varieras och utvecklasmera ingående än som skett i promemorian. För ett förbud bmkar bl. a. åberopaspå olika sätl beskrivna integritelsskyddsinlressen för enskilda. Det vill synassom om sådana intressen i första hand kan och bör tillgodoses med hjälp avregler som gäller eller bör uppställas för massmedias behandling av materialfrån rättegångar. Särskiltintresse har - vid en diskussion av processrältsliga regler ominspelningsrätten - de synpunkter som anförts av rätlegångsulredningen. Utredningenföreslåratt inspelning skall kunna förbjudas om upptagningen så besvärar densom höres att del blir lill men för utredningen. Strävandena att främjarättegångens kvalitet är naluriiglvis särskilt beaktansvärda. Kraven på offenflighetkan behöva vika när de möter intressen av nu antydd art. Ävenom fingsrälten har starka sympatier för vad rätlegångsulredningen här anför ochförordat, har emellertid tingsrätten stannat för alt avstyrka den föreslagnaregleringen. Avgörande har härvid varit atl det inte kan anses vara tillräckliglvisal all det finns etl faktiskt behov av den föreslagna begränsningen av enfri inspelningsrätt. Tingsrätten har sålunda inte kännedom om något fall, närett inspelningsförbud skulle varit klart befogat. Inte heller redovisas i denremitterade promemorian några inträffade fall där avsaknaden avförbudsmöjlighet varit klart oläglig. Offentlighetsintresset får enligttingsrättens mening anses vara så starkt att inskränkningar av nu diskuteratslag inte bör vidtagas utan ett klart dokumenterat faktiskt behov av dem. Enregel som den av rättegångsutredningen föreslagna skulle möjligen i prakUkeninte sällan komma att förfela sitl syfte. En tillämpning kan sålunda väntas bliaktuell särskilt i mål som av ell eller annal skäl väckt allmän uppmärksamhet.Man har skäl atl räkna med att elt inspelningsför- Prop.1979/80: 87 78 bud i ett sådanl sammanhang kan ge anledning lill ingåendekommentarer och omfattande diskussioner i massmedia. Den hörde och hans uppgifleroch förhållanden kan därvid bli föremål för en mera närgången uppmärksamhet änsom eljesl skulle varit fallel. Till vad tingsrälten ovan anfört kan fogas skäl av närmaslpraktisk arl. En bestämmelse som den föreslagna niåste ge svårigheier ochojämnheter i tillämpningen. En nyanserad tillämpning kan bl. a, kräva allhänsyn tages till vem som vill göra en inspelning; slarka skäl bör föreliggaför all vägra part inspelningsrätt. Här är också att beakla all ell av ordföranden faltal beslulfår omedelbar prakiisk efterföljd, eflersom särskild lalan inle kan föras motbeslutet. Del kan dessutom vara något osäkert vad som kan hända efler enfullföljd av målet. Del är mle uteslutet all elt grovt felakligl förbudsbeslulskulle -såsom elt felaktigt offenllighetsinskränkande förbud - kunna föranledaundanröjande av en meddelad dom, Till allt della kommer all efterföljden av etlinspelningsförbud kan vara svårkontrollerad. Slutligen bör här erinras om svårigheterna att finna någotobjektivt underlag för en prövning av uppkommen fråga om inspelningsförbud, Ipraktiken lorde man bli hänvisad lill att godta en persons uppgift att eninspelning märkbart skulle besvära honom, 2, Som skäl för alt bibehålla fotograferingsförbudethar i huvudsak anförts att en fotografering kan utgöra en allvarlig integritetskränkning. För etl förbud talar också med särskild styrka atl del från informationssyn punkt knappast kan framstå som särskilt angeläget atl personer som del tager i domstolsförhandlingar fritl skall kunna fotograferas. Informations intresset av fotografier är utomordentligt mycket svagare än iniressel av ett återgivande av innehållet i vad som yttras vid en förhandling. I övrigt finner Ungsrätlen anledning att tilldomstolsverkets prome moria göra följande särskilda anteckningar. synes ha utgått ifrån all uppdraget avsellendast bandinspelningar och därmed jämförbara inspelningar. Det kanifrågasättas om så snäva gränser bör slällas upp för en diskussion. Motsvarandeolägenheler som av bandinspelningar följer i förstärkt grad av exempelvisupptagningar för direktutsändning. I detta sammanhang har det starkt inlresse vilkenformulering som väljes för en bestämmelse. använder i sill förslag ordalag som uppenbarligen hämtats från 6 kap. 9 § ("upptagas - ---- på fonetisk väg"). Från språkliga utgångspunkter kan detla uttrycks sätt möjligen inge osäkerhet. Uttrycket skulle kunna avse endast själva upptagandet (mikrofontekniken), men också uttrycka kombinationen av upplagande och registrering. Prop.1979/80:87 79 Referatet av diskussion av offentlighetsprincipensproblematik är rapsodiskl. Del gör dålig rättvisa ål del nyanserade resonemangsom redovisar för all fästa uppmärksamhelen på etl vikligl problem,förtjänt atl göras till föremål för mer grundliga undersökningar. Referaielskämmes dessvärre också av en del lämligen uppseendeväckande felcitat med klartförvanskande effekter. Uttalandet alt det är straffliart alt "utan lillslåndi hemlighet" spela in förhandling inom slängda dörrar kan vara missvisandeoch kräva ell till-lägg. För straffbarhel enligl 4 kap. 9 a S krävessälunda alt inspelningen göres av nägon som inte är behörigen närvarande vidförhandlingen. Närvarande part lorde sålunda ha full räll atl ulan särskilttillstånd göra en inspelning. Rätlen lorde möjligen var oförhindrad alt frågaom inspelning sker. Sker inspelning, kan ökade skäl föreligga atl med slöd av 5kap. 4 S förorda alt vad som förekommil vid förhandlingeninte får uppenbaras. På motsvarande säll kan det länkas vara legitimt att vid offenlligförhandling, vid vilken fråga om slängda dörrar kan uppkomma, efterhöra ombandinspelning sker. Risken för bandinspelning kan sålunda ha betydelse förparts inslällning till och rätlens avgörande av frågan om offentlighet. - Etlklarläggande uttalande från lagstiftarens sida i dessa frågor om aktivitet frånrättens sida kan ha intresse. Promemorians uttalanden till ledning för domstolarnas hanleringav inspelningsfrågor inger någon osäkerhet. Enligl promemorian skulle delsålunda normalt vara tillåtet att placera en mikrofon i anslulning tillparternas, vittnets eller rättens plalser. Troligen har etl "inte"fallit borl ur meningen, eflersoni en motsatt ståndpunkt synes höggradigtbefogad. Platser avsedda för de agerande i en rättegång bör självfallet aldrigbelamras med ovidkommande mikrofoner för närgängen ljudupptagning. Den därefteri promemorian följande meningen är till följd av någol språkligt missödesvårbegriplig, Avsiklen torde ha varit att uttala att indiskreta mikrofonförflyttningarunder pågående förhandlingar inte kan godtagas. Enligt gällande rätt torde vem som helst få spela in påband vad som försiggår vid rättegång som inte hålls inom stängda dörrar, ominspelning- Prop.1979/80: 87 80 en kan göras utan all verka i leknisk mening störande vidförhandling. Reglerna i 5 kap. (RB) om ordning vid domstol är enliglintegritetsskyddskommitténs mening helt tillfyllest om rnan endast vill kommatill rätta med slörande i leknisk mening. Det går alltså att med hjälp av nugällande bestämmelser förhindra störningar som uppkommer på gmnd av maskinljudfrån inspelningsapparater, sladdar som hindrar, spring med mikrofoner etc. Som kommittén har anfört i annat sammanhang kanden principiella friheten atl med hjälp av leknisk apparatur upptarättegångsförhandlingar vara diskutabel från inlegritetskyddssynpunkt. Isjälva verkel förhåller det sig numera så att den tekniska ulvecklingen harmedfört att integritetsskyddsaspekten är den hell dominerande beträffande dennafråga. Den moderna tekniken har frambringat inspelningsapparater som kananvändas utan att i leknisk mening vara störande. har teknikensframsteg medfört att upptaget material på elt helt annal sätl än lidigare påkort tid kan spridas till den stora allmänhelen. Del är därför enligt kommitténsmening väsentligl atl göra del möjligt att ingripa mot inte avsedd användningav material som inspelats vid rältegångsförhandling. har inte utrett de problem som kan varaförenade med återgivning av det inspelade materialet. Verket har attuppdraget endasi har gällt frågan om rätten att företa inspelning. Oavsett hurdomstolsverkels uppdrag skall lolkas i della avseende torde det vara heltklart att det är återgivning av det inspelade som är den verkliga integriletsfaran.Del obehag eller den rädsla som själva inspelningen framkallar beror i de allraflesta fall ytterst på tanken att del inspelade kan komma atl återges i t. ex.massmedierna radio och TV eller kan komma att föras vidare på annat sätt somden enskilde kan få obehag av. I detta sammanhang kan nämnas att kommittén för närvarandeägnar sig åt frågor om användning av material som avser enskilds privatliv.Kommittén inskränker sig därvid inte till frågan om användning av material somåtkommits på olagligt eller otillbörligt sätt. Kommitténs slutbetänkande kommerdärför att omfatta också användning av sådant material som upptagits genom t.ex.privat bandinspelning vid rättegång. Kommittén anser det dock angeläget atlredan på inspelningsstadiet kunna hindra upptagningar som vid en framtida -eller samtidig - återgivning kan komma att kränka den hördes personligaintegritet. I likhet med rättegångsutredningen är kommittén av denuppfattningen att bestämmelsema i 5 kap. 9 S RB bör kompletteras på så sätt atlrättens ordförande också äger förbjuda privat bandinspelning av andra skäl änrena ordningsskäl. Kommittén vill emellertid sträcka sig något längre än vadrättegångsutredningen har föreslagit. Enligl kommitténs mening är det nämligenangeläget att kunna hindra inspelning av integritetskränkande material även ominspelningen inte skulle vara men för utredningen i målet. Prop.1979/80:87 81 Kommittén kan alltså för sin del ansluta sig till det avrättegångsutredningen föreslagna tillägget till stadgandet i 5 kap. 9S andra styckeiRB. Dämtöver bör stadgandet enligt kommitténs mening ges elt tillägg tiil skyddför den enskildes personliga integritet. Efter dessa tillägg skulle ifrågavarande stadgandeförslagsvis ges följande innehåll. - Det av rättegängsutredningen föreslagnatillägget har stmkits under med heldragen linje. Kommitténskompletteringsförslag har markerats med streckad linje. På rättens ordförande ankommer att upprätthälla ordningvid rättens sammanträden och att meddela därför nödiga föreskrifier. Han ägerutvisa den som stör förhandlingen eller eljesl upplräder otillbörligt så ockför undvikande av trängsel begränsa antalet åhörare i rättssalen. Likaså ägerhan förbjuda att annan än rätten lager upp förhör på fonetisk väg. om det kanantagas atl upptagningen aniingen så besvärar den som höres att det hlir tillmen för utredningen i målet eller framkallar fara för den hördes personligaintegritet. Ej må folografi lagas i råtlssalen. TUI gmnd för det nu föreliggande fotograferingsförbudeltycks ha legat både syftet att skydda förhandlingen mot störning i lekniskmening och enskilda parters krav på skydd för sin integritet. Del förhållandetall fotografering genom den tekniska utvecklingen numera inle behövei varastörande för ordningen i rättssalen anser kommittén inte böra tillmätasavgörande betydelse. Kommittén anser därför i likhet med atlkravet på inlegrilelsskydd är av sådan tyngd atl förbudei bör beslå. Kommittén anser det inte finnas anledning att utvidgafotograferingsförbudet i 5 kap. 9 § RB till att gälla också utanförrättssalen. 1 detta sammanhang vill kommittén erinra om det förslag somkommittén lidigare har lagl fram i sitt andra delbetänkande (SOU 1974: 75)Fotografering och integritet. I detta belänkande föreslog kommittén att detskulle vara straffbart att olovligen fotografera någon när denne var inomhus isin bostad eller var för vård inlagen på sjukhus eller annan anstalt. Delföreslogs också bli straffbart att olovligen fotografera någon när dennebefann sig på en plats där han var skyddad för allmän insyn och fotograferingenuppenbarligen var kränkande för honom. Kommitténs förslag har ännu inte letltill lagstiftning. I sitt slulbelänkande kommer kommittén också all ta uppfrågan om användning av bilder som kan vara kränkande för den enskildesintegritet. Det behöver inte sägas särskill att sådana bilder också kan ha lagitsvid rättegångsförhandling. 6 1979/80. Prop.1979/80: 87 Som framgår av skrivelse till regeringen isamband med överlämnandet av promemorian har rättegängsutredningen lidigareyttrat sig till över promemorian i dess dåvarande skick, inte funnit anledning omarbeta promemorian med anledning av vadutredningen då anförde kan utredningen nu i slort sell hänvisa till silttidigare yttrande. De "förtydliganden" som verket gör i skrivelsentill regeringen föranleder utredningen all härutöver uttala följande, vidhåller sin uppfattning om altöverväganden av inspelningsfrågor, vilka inte tar hänsyn också tillåtergivningsmöjligheten även i radio eller TV - är av mindre inlresse, Ulredningenanser också fortfarande atl uppdraget innefattat en skyldighet att göra sädanaöverväganden. En sådan skyldighel innebär inte nödvändigtvis all man måsieöverväga elt förbud atl återge inspelningen i exempelvis radio. Inom utredningen har rått fullständig enighet om attinspelningen måste kunna förbjudas om den är till men för utredningen i målet.Intresset av att målel blir ulrett på bäsla möjliga sätt tar enligtutredningens uppfattning klart över de intressen som kan anföras till stöd fören oinskränkt rätl alt göra prival bandinspelning. Även den som ansluter sig till nyssnämnda uppfattning kan naturiigtvismotsätta sig en rättslig reglering av inspelningsfrågan. Skälet skulle dåfrämst vara att det inte föreligger något behov av en sådan reglering. Dennafråga kommer atl belysas vid remissbehandlingen. anseratt det redan finns etl visst behov. Utredningen vill emellertid understryka atldel i denna fråga inte finns anledning för lagstiftaren atl avvakta till dess ellakul och mer omfattande behov visat sig föreligga. Vad det gäller är ju baraatt införa en möjlighet att förbjuda en inspelning. Möjligheten behöver inteutnyttjas förrän ett behov föreligger. Härtill kommer atl det skulle varaytterst otillfredsställande all tvingas avgöra ett mål på bristfällig utredningenbart därför all en prival bandinspelning inte kan förbjudas. har i sitt yttrande pekal påskyldigheten att tillhandahålla kopia av fonetisk upplagning och härvid framhållilvissa problem av såväl rättslig som praktisk natur, vilka enligt ulredningensuppfattning är värda uppmärksamhet. inskränker sig till ettpåslående om att det torde uppstå stora svårigheter för domslolarna att tillmötesgåen begäran om kopior och att, såvitt verket har sig bekant, någraframställningar om sådana kopior inte gjorts. (Se dock bilaga lill detlayttrande). Vari de uppgivna svårighetema skulle bestå undandrar sig utredningensbedömande men om verkets bedömning är riktig synes det vara attöverväga hur kopior skall tillhandahållas. Eftersom det är fråga om utlämnandeenligt de regler som gäller för allmänna handlingar bör Prop.1979/80: 87 83 Ullhandahållandet nämligen ske med skyndsamhel. Även iavgiftsfrågan synes en beredskap önskvärd. 1 sitt yttrande domslolsverkel gjorde räUegångsulredningenvissa uttalanden även i fråga om fotograferingsförbudel i 5 kap. 9 S rältegångsbalken.Dessa uttalanden har inte föranlett någon som helst kommentar fråndomstolsverket. Utredningen vidhåller sin uppfattning om alt den gällandebestämmelsen behöver ses över. Härmed får jag anmäla, all chefsrådmannen på avd 2 anmält lill mig alt en part (parten personligen) under loppet av en nupågående huvudförhandling beställt kopia av fonetisk upptagning av vittnesmålunder huvudförhandlingen. begärde instruktioner av mig. Jag svarade, atltingsrätten skall se till all överspelning sker till band, som skall utlämnasgratis (,jfr bilaga i domstolsverkels ulredning om rältslig reglering avenskilds bandinspelning m.m., överlämnad till regeringen genom skrivelse1979-03-09). Med hänsyn lill vad domslolsverkel anför i skrivelsen1979-03-09 harjag velal uppmärksamma på beställningen. har anmodats avge yUrande över mbriceradepromemoria. somjag härmed överiämnar ulredningens yttrande begagnarjag tillfället alt för egen del göra följande kommentarer. I min egenskap av utredningens ordförande uppskattar jag naturiigtvisaU anser utredningens uppfattning i inspelningsfrågan"förtjänt av viss uppmärksamhet". Ännu bättre hade det emellertidvarit om verket tagit något intryck av vad utredningen anfört. Utredningen harinom sig flera erfarna företrädare för såväl domarkåren som åklagar- ochadvokatkåren. Jag anser det mot den bakgmnden anmärkningsvärt attdomstolsverket inte ansett utredningens omsorgsfulla yUrande till verket ensböra föranleda ett bemötande. Som JK kan jag inte underlåta atl uttrycka minutomordentliga förvåning över det sätt på vilket uppfaUat sittuppdrag. I den skrivelse regeringen, i vilken jag tog upp frågan om enreglering av räUen privat bandinspelning var återgivningsfrågan enhuvudpunkt. Jag berörde också särskilt återgivning i radio.