prop · G3034 · 1979-12-31 00:00:00 — omändring i lagen (1974:12) om anställningsskydd m. m.; Regeringenföreslår atl antaga de förslag som har upptagits i bifogade utdrag avregeringsprotokoll. Ipropositionen föreslås att anställningsskyddet förstärks för vissa långtidssjuka.Förslaget innebär att en arbetstagare, som får rätt till helt sjukbidrag,fortsättningsvis skall ha fullt anställningsskydd enligt anställningsskyddslagen.Lagändringen föreslås träda i kraft . Vidareföreslås vissa ändringar beträffande bidrag till halvskyddad sysselsättningoch bidrag vid utbildning i företag av äldre och handikappade. 1979/80:4 2 Lagom ändring i lagen (1974:12) om anställningsskydd Härigenomföreskrivs att 33 § lagen (1974:12) om anställningsskydd skal! ha nedan angivnalydelse. ViUarbetsgivaren att arbetstaga- Vill arbetsgivaren att arbetstaga- reskall lämna ansläUningen när han re skak lämna anställningen när han uppnår dengräns vid vilken han är uppnår den gräns vid vilken han är skyldig att avgå medålderspension skyldig att avgå med ålderspension eller, om sädan gräns ickefinns, i eller, om sådan gräns icke finns, i samband med att arbetstagarensamband med att arbetstagaren fyller , skall han underrätta ar- fyller 67år, skall han underrätta arbetstagaren minst en månad i för- betstagcu-enminst en månad i förväg. Detsamma gäller, om arbeisgi- väg. Detsamma gäller,om arbetsgivaren vill att arbetstagare skall läm- våren vill att arbetstagareskak lämna anställningen när han fär rätt tUl na anställningen när han fårrätt tik hel förtidspension eller helt sjukbi- hel förtidspension enligt lagen dragenligt lagen (1962: 381) om ak- (1962:381) om allmän försäkring, mänförsäkring. Underrättelseenligt första stycket skall ske skriftligen. Arbetstagaresom har uppnätt den gräns vid vilken han är skyldig att avgå med ålderspensioneller, om sådan gräns icke finns, som har fyllt har icke rätt till längreuppsägningstid än en månad. Han har icke heller företrädesrätt, när turordning skaUbestämmas vid uppsägning eller permittering, när återintagning i arbete skallske efter permittering eller när nyanställning skall äga mm. Dennalag träder i kraft den . Hararbetstagare fått rätt till helt sjukbidrag genom beslut som fattats före dennya lagens ikraftträdande gäller 33 § i dess äldre lydelse. Prop.1979/80:4 3 Närvarande: statsråden , ordförande, och , ,, , , , , , , ,, Adelsohn Proposition om ändring i lagen (1974:12) omanställningsskydd Lagen (1974: 12) om anställningsskydd (LAS) trädde i kraftden . I samband med genomförandet av medbestämmandereformen gjordesvissa följdändringar i LAS av företrädesvis redaktionell natur (prop. 1975/76:105, bil. 1, InU 45, rskr 404). Härefter har beslutat om vissaändringar med anledning av prop. 1978/79:73 med förslag till åtgärder förarbetshandikappade (AU 1978/79: 20, rskr 186). Dessa senare ändringar skallträda i kraft . Dåvarande chefen för arbetsmarknadsdepartementettillkallade en kommitté', anställningsskyddskommittén, meduppdrag att göra en översyn av anställningsskyddslagstiftningen m.m. Iuppdraget ingick bl. a. att med avseende på vissa långtidssjuka övervägaändringar i 33 § LAS. Efter ett uttalande av riksdcigen altfrågan om anställningsskyddet för vissa långtidssjuka borde utredas med förtur(AU 1978/79:3, rskr 12), har kommittén ijanuari 1979 avlämnat promemorian (Ds A1979:2) Uppsägningsskydd för vissa långtidssjuka. Promemorian bör fogas tilldetta protokoll som bilaga 1. Beträffande kommitténs närmare övervägandenhänvisas till promemorian. Efter remiss har yttranden över promemorian avgetts avsocialstyrelsen, försäkringsöverdomslolen, försäkringsrätten för ,, postverket, statens jämvägar, ,, statens personalnämnd, arbetsdomstolen,, arbetarskyddsstyrelsen, arbetslivscentrum, nyautredningen om ' Utbildningschefen , ordförande,direktören , avdelningschefen (t.o.m.1979-02-15), direktören , förbundsjuristen ,ombudsmannen , riksdagsledamoten , utredningsledarenLennart , landstingsrådet , riksdagsledamoten , riksdagsledamoten , advokaten ochcivilingenjören . Prop.1979/80:4 4 yrkesinriktad rehabilitering mm. (A 1978:04), statenspersonalpensionsverk. , (). hantverks- och industriorganisation-Familjeföretagen(SHIO-Familjeföretagen), i (LO), (). Centralorganisationen /SR. Försäkringskasseförbundel,och . har bifogat yttranden från deallmänna försäkringskassorna i . , , och Jämtlandslän samt från och allmänna försäkringskassor. En sammanställning av remissyttrandena bör fogas tilldetta protokoll som bilaga 2. 2.1 Bakgrund till förslaget Den normala anställningsformen enligt LAS ärtillsvidareanställningen, vilken kännetecknas av att anställningstiden inte harblivit bestämd på förhand. Om arbetsgivaren vill att en tillsvidareanställningskall upphöra, krävs enligt 6§ första stycket att arbetsgivaren säger upparbetstagaren. Vidare skall det mellan uppsägningen och anställningensupphörande förflyta en viss uppsägningstid, vilken varierar mellan en månadoch beroende på arbetstagarens anställningstid och ålder. Uppsägningenskall också föregås av varsel till den lokala arbetstagarorganisation som äreller brukar vara bunden av kollektivavtal i förhållande till arbetsgivarenoch, när det gäller uppsägning på grund av omständigheter som rör arbetstagarenpersonligen, även av en underrättelse till den berörda arbetstagaren. Den somhar rätt till varsel eller underrättelse har även rätt till överläggning medarbetsgivaren om uppsägningen. För att en arbetsgivare skall ha rätt att säga upp enarbetstagare krävs atl arbetsgivaren kan åberopa saklig grund för uppsägningen.Uppsägningen kan grundas antingen på arbetsbrist eller på förhållanden somhänför sig till arbetstagaren personligen. I sistnämnda fall kan arbetsgivarendock inte åberopa enbart en omständighet som han har känt till mer än en månadinnan varsel eller underrättelse lämnades om uppsägningen. Uppsägning på grundav arbetsbrist medför normalt att arbetstagaren får företrädesrätt till nyanställning hos arbetsgivaren. Saklig gmnd för uppsägning föreligger inte omdet skäligen kan krävas att arbetsgivaren omplacerar arbetstagaren. Nedsättning av arbetsförmågan på grund av sjukdom ellertilltagande Prop.1979/80:4 5 ålder utgör i princip inte saklig gmnd för uppsägningenligt förarbetena till LAS (prop. 1973: 129 s. 129). Arbetsgivaren bör istället vidta särskilda åtgärder för att underlätta arbetet för arbetstagareneller för att omplacera denne till ett mindre krävande arbete, bl.a. medutnyttjande av de arbetsmarknadspolitiska hjälpmedel som står till buds.Enligt vad som uttalades av dåvarande departementschefen vid lagens tillkomstbör nedsättning av arbetsförmågan på grund av ålder och sjukdom kunna åberopassom grund för uppsägning endast i det fall att arbetsoförmågan innebär attarbetstagaren kan utföra arbete av någon betydelse.Arbetsdomstolen har också i ett rättsfall som gällde ett storföretag dragit denslutsatsen att lagen innebär ett principiellt förbud för arbetsgivare att sägaupp arbetstagare på grund av sjukdom och att en sådan uppsägning därför kangodtas endast i undantagsfall (AD 1978 nr 139). Av det anförda följer attuppsägning på grund av sjukdom som regel inte anses kunna ske somarbetstagaren uppbär sjukpenning enligt lagen (1962: 381) om allmän försäkring. Andra regler gäller däremot, när sjukpenningen avlöses avhelt sjukbidrag eller av hel förtidspension enligt lagen om allmän försäkring.Arbetsgivaren kan då enligt 33 § LAS ersätta uppsägningsförfarandet med enunderrättelse till arbetstagaren att anställningen skall upphöra. Underrättelsenskall göras minst en månad i förväg. Bestämmelsema i paragrafen är dispositivaoch kan ersättas med regler i kollektivavtal på förbundsnivå (motsv. Som förutsättning för hel förtidspension eller heltsjukbidrag gäller enligt lagen om allmän försäkring att arbetsförmågan är sånedsatt att ingen eller endast en ringa del därav återstår. Om nedsättningenanses varaktig, beviljas förtidspension. Kan nedsättningen inte anses varaktigmen antas bli bestående , utgår i stället sjukbidrag. Iövrigt gäller samma regler för de båda ersättningsformema. Beslut omförtidspension och sjukbidrag fattas av pensionsdelegation. Det framgår av förarbetena till 33 § LAS att lagstiftarenhar utgått från att en arbetstagare som får hel förtidspension eller heltsjukbidrag som regel inte kommer att kunna återgå till sin tidigare anställningoch att ett uppsägningsförfarande i dessa fall därför är opåkallat, såväl avpraktiska som av psykologiska skäl. Om detta rådde enighet, när lagen antogs avriksdagen. Härefter har emellertid i motioner till riksdagenframhållits att arbetstagare, som får rätt till helt sjukbidrag inte börlikställas med arbetstagare som får hel förtidspension. Den sjukbidragsberättigadearbetstagaren bör i stället enligt motionärerna ha fullt anställningsskydd påsamma sätt som den har som uppbär sjukpenning. , som tidigare hadeuttalat sig positivt för en lösning av frågan, betonade i etl uttalande islutet av att det var angeläget att frågan behandlades med förtur avanställningsskyddskommittén, så att skyndsamt kunde föreläggasförslag till 1979/80:4 6 lösningav det av motionärerna aktualiserade problemet (AU 1978/79:3, rskr 12). Kommitténhar lagt fram promemorian (Ds A 1979: 2)Uppsägningsskydd för vissa långtidssjuka. I promemorian diskuterasinledningsvis olika sätt att minska de nackdelar som nuvarande ordning medförför långtidssjuka arbetstagare med helt sjukbidrag. Kommittén tar som enmöjlighet upp alternativet att låta anställningsskyddslagens regler om varseloch överläggning omfatta även sådan underrättelse som föreskrivs i 33 §. Denfackliga organisationens möjligheter att påverka arbetsgivaren i en förarbetstagaren positiv riktning skuke på detta sätt öka. Ett annat sätt voreenligt kommittén atl ge de arbetstagare som med tillämpning av 33 § har mistsina anställningar en företrädesrätt till återan-stäkning hos den tidigarearbetsgivaren, om de rehabiliteras. Kommittén avstår emellertid från attnärmare diskutera och undersöka den sist angivna möjligheten med hänvisningtill bl. a. atl kommittén då skulle behöva göra en total översyn av lagensregler om företrädesrätt till ny anställning och att en sådan översyn skullevara svår att genomföra i detta sammanhang. Kommitténföreslår i stället, i likhet med motionäreraa, att 33 § ändras så attarbetstagare som får rätt till helt sjukbidrag inte längre omfattas av bestämmelsemai paragrafen. De fördelar som en sådan lagändring skulle innebära för en del avde arbetstagare som får helt sjukbidrag överväger enligt kommitténs mening denackdelar som kan uppkomma för arbetsgivarna genom att en anställning iåtskilliga fall kommer att stå öppen . För att undvika attarbetsgivaren drabbas av onödiga kostnader i samband med att en långtidssjukarbetstagare återgår till arbetet anser kommittén att arbetsgivaren i god tiddessförinnan bör underrättas av de rehabiliterande myndigheterna och attregeringen bör meddela föreskrifter om detta. Detsamma bör enligt kommitténgälla även när det gäller återgång i arbete efter rehabilitering under enlångtidssjukskrivning. Vidare bör enligt kommittén övervägas en ändring av reglemaför bidrag till halvskyddad sysselsättning i fråga om de arbetstagare som efterlagändringen behåller anställningen som helt sjukbidrag utgårför att därefter återgå till samma arbetsplats. kommentar till förslaget anför kommittén att frågan huruvida saklig grundföreligger för uppsägning av den som beviljas sjukbidrag får bedömas med utgångspunkti de uttalanden som gjordes av departementschefen i samband med genomförandetav LAS. Uppsägning bör enligt kommittén således kunna ske om sjukdomen innebären sådan nedsättning av arbetsförmågan att arbetstagaren inte kan förväntaskunna utföra arbete av någon betydelse hos arbetsgivaren. Om t. ex.rehabiliteringsåtgärder inriktas på att förbereda arbetstagaren för hell andraarbetsuppgifter än de som förekommer hos arbetsgivaren, kan detta enligtkommittén vara ett tecken på alt en uppsägning skulle kunna vara befogad.Kommittén anser också 1979/80:4 7 attom ett helt sjukbidrag förlängs och förlängningen inte har till syfte att slutföraen rehabilitering med inriktning på att förbereda arbetstagaren för sådantarbete som finns på arbetsplatsen, så torde förutsättningar för fortsattanställning normalt inte vara för handen. förslag har reserverat sig de ledamöter som företräder arbetsgivarnapå den privata sektom av arbetsmarknaden samt moderata samlingspartiet.Reservanterna anseratt frågan om anställningsskyddet för sjukbidragsfallen intekräver mer skyndsam behandling än andra frågor av stor prioritet som kommitténhar att ta ställning till. Det är enligt deras mening olämpligt att nu bindasig för en viss ändring av 33 § LAS. eftersom ytterligare ändringar kan bliaktuella under det fortsatta utredningsarbetet. Vidare bör enligt dessaledamöter de praktiska konsekvenserna av den föreslagna ändringen beaktas mera.De negativa effekterna för arbetsgivarna och för dem som anställs somersättare för långtidssjuka har enligt reservantema underskattats. Reservantemaföreslår i stället att reglerna om varsel och överläggning skall tillämpas isjukbidragsfallen i avbidan på kommitténs slutliga ställningstagande tilleventuella ändringar i 33 §. Kommitténsförslag har fått ett i huvudsak positivt mottagande vid remissbehandlingen.Endast SAF och SHIO-Familjeföretagen avstyrker kommittéförslaget. Dessaorganisationer förordar i stället reservanternas förslag. Jaganser i likhet med kommittén att det finns goda skäl som talar för atl anställningsskyddetbör förstärkas för den arbetstagare som får rätt till helt sjukbidrag. Det ärotvivelaktigt så att en längre tids bortovaro från arbetslivet i allmänhetmedför stora svårigheter för arbetstagaren att fä en ny anställning. Dettagäller naturligtvis särskik med svag efterfrågan på arbetskraft.Förlusten av anstäkningen kan därför i praktiken innebära att den sjukeavstängs från den reguljära arbetsmarknaden. Därtill kommer de negativaeffekter som en förlust av anställningen kan ha för den sjukes motivation fören rehabilitering. Om en arbetstagare i stället vet att han eller hon kan kommatillbaka till sin gamla arbetsplats kan detta medföra ett ökat engagemang hosarbetstagaren för att medverka i rehabiliteringsarbetet. Vidare kan demyndigheter som har att svara för rehabiliteringen sätta in insatserna föråtergång i arbete med större säkerhel och på ett mer medvetet sätt anpassa insalsemadärefter. Jaghar övervägt om det, intill dess kommittén lägger fram silt slutliga förslag, ienlighet med reservantemas mening skulle räcka med att låta reglerna om varseloch överläggning i LAS omfatta även sådan underrättelse som avses i 33 §. Jaganser dock inte att det skulle lösa problemet med de sjukbidragsberättigadessvaga anställningssituation. Arbetsgivaren har med en sådan regel fortfarandeen ensidig rätt att bestämma atl anslällning- 1979/80:4 8 enskall upphöra, låt vara att den fackliga organisationen får möjlighet attpåverka arbetsgivarens beslut. Att införa regler om företrädesrätt till åter-anställningför dessa långtidssjuka utgör enligt min mening inte heller en godtagbarlösning. Förutom de avvägningsproblem som skulle uppkomma i förhållande tillandra och näraliggande företrädesberättigade grupper, skulle förtursrätten oftai realiteten inte medföra någon förbättring för arbetstagaren i förhällandetill nuvarande ordning. Det torde nämligen kunna förutsättas att enarbetsgivare i många fall, åtminstone när det gäller medelstora och mindreföretag, inte har behov av att anställa ytterligare personal eller attarbetsgivaren i varje fall inte gör detta vid just den tidpunkt närarbetstagaren har möjlighet att återgå i arbete. Jag anser därför att bådadessa lösningar är behäftade med allvarliga svagheter. Kommitténsförslag å andra sidan är långtgående och det kan ifrågasättas om det verkligenär motiverat att låta alla sjukbidragsberättigade arbetstagare undantas från reglemai 33 §. Av den utredning som kommittén har gjort framgår nämligen att det ärendast ett fåtal av dem som uppbär heh sjukbidrag som har återvunnitförvärvsförmågan i sådan utsträckning att de över huvud har kunnat utföra någonform av förvärvsarbete. Kommittén har undersökt förändringar i gruppenpersoner med helt sjukbidrag för . Enligt kommitténs beräkningar harendast av det totala antalet personer med helt sjukbidrag rehabiliteratshelt och ytterligare 1,har övergått från helt sjukbidrag till partielltsjukbidrag, partiell förtidspension eller handikappersättning. I promemorianredovisas inte några uppgifter beträffande hur många av dem som harrehabiliterats helt eller delvis som är arbetstagare och hur många av dessa somi sin tur har kunnat återvända till sin egen arbetsplats. Man kan dock utgåfrån att den sistnämnda gruppen är avsevärt mindre än det totala antaletpersoner som har rehabiliterats. Kommittén anför visserligen att det är enallmän uppfattning bland dem som handlägger frågor om arbetsmarknadsmässigrehabilitering av långtidssjuka att en starkt bidragande orsak till att intefler personer har rehabiliterats är de svårigheter som föreligger för denberörda gruppen att vinna inträde på arbetsmarknaden. Även jag är övertygad om attså är fallet och att mycket här står att vinna med en förstärkning avanställningsskyddet. Man kan dock inte bortse från att även med beaktande avden positiva effekt som en lagändring kan förväntas få, det fortfarande medstörsta sannolikhet kommer att vara elt relativt fåtal av dem som uppbär heltsjukbidrag som kan återgå till sin arbetsplats efter avslutad rehabilitering. Kommitténhar också pekat på att dess förslag kan medföra problem för arbetsgivaren ochdetta har under remissbehandlingen understrukits från , SAF och SHIO-Familjeföretagen. Man harframhållit att förslaget innebär att den långtidssjukes anställning kommer atthållas öppen och att det kan bl. a. medföra ökadesvårigheter när det gäller att 1979/80:4 9 finnaen kvalificerad ersättare med hänsyn till osäkerheten om den erbjudnaanställningens varaktighet. Långa, tidsobestämda vikariat medför också oftaplaneringsproblem för både arbetsgivare och vikarie. Vidare framhålls attarbetsgivaren kan åsamkas kostnader för dubbelanställning, när den sjuketillfrisknar och återgår i arbete. Återgången kan ske utan föregåendeunderrättelse från arbetstagaren medan arbetsgivaren normalt är skyldig att geen vikarie underrättelse enligt 15 § LAS om att fortsatt anställning intelängre kan påräknas och även lämna varsel till den berörda fackligaorganisationen. Om ersättaren är tillsvidareanställd uppkommer fråga omuppsägning på grund av arbetsbrist. Arbetsgivaren måste därför i förekommandefall iaktta lagsladgad uppsägningstid. Från arbetsgivarsidan har framhållitsatt det måste göras en avvägning mellan de föreslagna åtgärdernas effekter förde långtidssjuka och de problem och kostnader som kommer att uppstå förföretagen. Dethar även framhållits att kommittéförslaget kan få till följd att antalet långa,tidsobestämda vikariat kommer att öka. Den som uppehåller den långtidssjukesanställning torde nämligen som regel komma att anställas som vikarie. Somtidigare framhållits kan en sådan anställning enligt 6§ andra stycket LASupphöra när den sjuke återkommer; i vissa fall fordras dock enunderrättelse en månad i förväg från arbetsgivaren och varsel två veckordessförinnan till den berörda fackföreningen. Eftersom det kan förutsättas attden övervägande delen av dem som uppbär helt sjukbidrag inte kommer att kunnaåtervända till sina arbetsplatser efter avslutad rehabilitering skulle det varaoförenligt med den grundsats om trygghet i anställningen som LAS bygger på attersättarna skall vara anställda som vikarier under den långa tid det här blirfråga om, vanligtvis . Motbakgrund av de synpunkter som här har återgivits har jag efter samråd medriksförsäkringsverket övervägt att begränsa anställningsskyddet till attomfatta endast dem som är rehabiliteringsbara i den meningen att de får ansesha en möjlighet att återgå till sin tidigare arbetsplats. Efler en ingåendeprövning av frågan och kontakter med bl.a. arbetsmarknadenshuvudorganisationer har jag emellertid funnit att detta inte är en framkomligväg när det gäller att lösa problemet med anställningsskyddet för dessalångtidssjuka. Enligt7 kap. 1 § tredje stycket lagen om allmän försäkring beviljas sjukbidrag endasttill den vars nedsättning av arbetsförmågan inte kan anses varaktig.Rehabilitering skall således i princip anses vara möjlig beträffande den som färrätt till sjukbidrag, låt vara att möjligheten i många fall bedöms som mycketavlägsen. Det innebär att en sådan avgränsning som jag beskrev skulle blisvår att genomföra och sannolikt i praktiken komma att omfatta så få fall attden inte skulle fylla någon egentlig funktion. En lagstiftning av dennainnebörd skulle också kunna få till följd att betydande resurser hosarbetsmarknadsverket, främst vid arbetsmark- 1979/80:4 10 nadsinstituten.måste tas i anspråk för åtgärder vars främsta syfte skulle vara att kartläggaden enskildes rätt tik fortsatt anställning eller till pension. Eftersomsamhällets resurser för yrkesmässig rehabilitering i första hand måste användassom ett instrument i arbetsmarknadsverkets ansträngningar att hjälpa människortill arbete är detta inte en önskvärd utveckling. Kommitténoch flera remissinstanser har vidare framhållit att man i första hand bör läggaprincipiella synpunkter på frågan om ett förstärkt anställningsskydd förlångtidssjuka med helt sjukbidrag. Alla arbetstagare, som på grund av sjukdomhar en nedsättning av arbetsförmågan som inte bedöms som varaktig, bör såledesha samma trygghet i anställningen, oavsett om ersättning under sjukdomen utgåri form av sjukpenning eller sjukbidrag. Även jag anser att frågan är avföreträdesvis principiell natur och att det därmed inte är meningsfullt attsöka göra en begränsning av anställningsskyddet på grundval av en kvantitativuppskattning av vad en lagändring skulle innebära. Mot bakgmnd av det anfördabör därför en lagändring inte begränsas till att avse endast de sjukbidragsberättigadesom efter avslutad rehabilitering kan förväntas återgå till sin lidigare arbetsplats. Vadgäller de påtalade nackdelarna för arbetsgivare och ersättare med att utsträckaansläkningsskyddet till samtliga som uppbär hek sjukbidrag, måste de problemdetta kan medföra följas med uppmärksamhet. Detkan givetvis bereda en arbetsgivare svårigheter att finna en kvalificeradersättare för en arbetstagare som får rätt till helt sjukbidrag, men jag anseri likhet med kommittén att denna svårighet inte bör överdrivas. Med hänsyn tillatt den som får rätt till helt sjukbidrag som regel har uppburit sjukpenningunder , vanligtvis , kan det förutsättasatt ersättarfrågan i flertalet fall redan är löst när sjukbidraget beviljas. Deplaneringssvårigheter som sedan kan uppstå när den sjuke har rehabiliterats ochskall återgå i arbete återkommer jag strax till. Vaddärefter beträffar ersättarens anställningssituation och dennes intresse avett fullvärdigt anställningsskydd blir det fråga om en avvägning mellan å enasidan detla intresse och å andra sidan den långtidssjukes intresse av att hasin anstäkning kvar. Att ersättaren normalt har företrädesrätt till åleransläUninghos arbetsgivaren lorde vad gäller anställda vid större företag i allmänhetinnebära atl också ersättarens anställningstrygghet kan . Man fär vidarefömtsätta att arbetsgivaren undersöker i vad mån omplacering kan ske till andraarbetsuppgifter inom företaget eller myndigheten. I sammanhanget bör givelvisockså beaktas den stora betydelse som möjligheten att kunna återvända tillarbetsplatsen har när det gäller själva rehabiliteringsarbetet med delångtidssjuka. Jag har därför funnit att samhället i första hand bör stödja demsom fär rätt till helt sjukbidrag. Detta överensstämmer också med den storasatsning som görs på det arbetsmarknadspolitiska området för alt förhindra utslagningav 1979/80:4 11 människor frän arbetsmarknaden på grund av sjukdom.