prop · G303167 · 1979-12-31 00:00:00 — Dennalagstiftning var visserligen föranledd avSveriges tillträde till Helsingforskonventionen,som i sina bestämmelser om förbud mot och begränsningav utsläpp av skadliga ämnen fränfartyg i sak överensstämmer med MARPOL-protokollet. Det saknades emellertidanledning att i 1976 ärs lagstiftning ta upp bestämmelser med anledning av Helsingforskonventionensregler om flytande kemikalier i bulk, eftersom dessa inte skulle träda i kraft i samband med konventionens ikraftträdande utan förstvid en tidpunkt varom de fördragsslutande parterna - östersjöstaterna-skall komma överens inom ett är frånkonventionens ikraftträdande. Därtill hade tveksamhet beträffande möjligheternaatt behandla kemikalieresterna efter mottagning från fartyg medfört- såsom har nämnts i det föregående - att frånriksdagens godkännande av MARPOL-konventionenundantogs bilaga II omflytande kemikalier i bulk. De lagstiftningsåtgärder som behövervidtas med anledning av ett svenskt tillträdetill MARPOL-protokollet föranleds alltså av sådana bestämmelser i protokollet som inte har nägon motsvarighet i Helsingforskonventionen och avbestämmelserna om flytande kemikalier ibulk. I fråga om sistnämnda bestämmelserkommer en ny lagstiftning även att bilda grundvalen för en tillämpningi av Helsingforskonventionen, vilken tillämpning kan komma att börja före till-lämpningen av motsvarande bestämmelser i . Det ligger i sakens natur att den lagstiftning som behövs Prop.1979/80:167 106 med anledning av ett svenskt tillträde till MARPOL-protokollet - och ett ikraftträdande av Helsingforskonventionens bestämmelser om flytande kemikalier i bulk - måste få karaktären av ramlagstiftning i vilken regeringen eller denmyndighet som regeringen utser i stor utsträckningbemyndigas att besluta om de svenska bestämmelsernasinnehåll. Ett sådant tillvägagångssätt är ofrånkomligt pä grund av konventionsbestämmelsernas detaljerade tekniska innehåll som dessutom kan komma att ändras med tämligenkort varsel för att anpassas till den tekniskautvecklingen. Därtill kommer att bl.a. frågan om vem som skall svara för omhändertagandetav vätska innehållande lastrester av flytande kemikalier måste övervägas närmare,liksom frågan om vem som skall svara för kostnaderna. Av och naturvårdsverketsskrivelser (jfr. avsnitt 6.2) framgåratt mottagning av sådana lastrester i första hand börske på platser där kemikalierna lossas från fartygen. Äveni fråga om de tidpunkter då olika konventionsbestämmelser skall börja tillämpas av behövs det bemyndiganden för regeringenatt meddela beslut. Till grund för sådana beslut kan ligga antingen att vissakonventionsbestämmelser träder i kraft eller att vissa bestämmelser i en konvention som har trätt i kraft skall börja tillämpas internationellt eller att manfrän svensk sida anser sig böra tillämpavissa konventionsbestämmelser nationellt trots att deinte har trätt i kraft. Exempel pä fall dä konventionsbestämmelserär avsedda att börja tillämpasförst efter konventionens ikraftträdande utgörbestämmelserna i bilaga II till MARPOL-protokollet och regel 5i bilaga IVtillHelsingforskonventionen om flytande kemikalier i bulk. Exempel frän senare ärpå att internationella överenskommelser som inte hade trätt i kraft internationellt likväl sattes i kraft nationellt av är dels 1969 och ändringar i oljeskyddskonventionenvilka ändringar infördes i svensk lagstiftning genom 1972 1979/80:167 107 årslag, dels Helsingforskonventionen vars bestämmelserom förebyggande av förorening fränfartyg, med undantag av reglerna om flytande kemikalier i bulk, infördes i svensk lagstiftning genom lag. När det gäller MARPOL-protokollet kan nationell tillämpning av vissa bestämmelser före protokollets ikraftträdande komma i fråga,med stöd av en särskild resolution (nr 1) som antogs avTSPP-konferensen. I resolutionen uppmanas staterna bl.a. att, oberoende av omprotokollet har trätt i kraft då, tillämpaprotokollets bestämmelser om nya oljetankfartyg från de tidpunkter som har angetts i protokollet ochatt i största möjliga utsträckningtillämpa bestämmelserna om SBT/CBT/COW i fräga om existerande oljetankfartyg från ("target date") ellersnarast möjligt därefter. Rekommendationen riktar sig till staterna iegenskap av både flagg- och hamnstater och lämnar utrymme förindividuella bedömningar frän staternas sida. Frågan hur skall ställa sig till rekommendationen, särskilt i frågaom "target date" beträffandeexisterande fartyg, måste bli föremål för ett politiskt avgörande, där miljö- och sjöfartspolitiskahänsyn får beaktas. Tillräckligtunderlag för ett ställningstagande finns dock inte f.n. dä informationen om andra staters planer ännu är mycketofullständig och det knappast kan komma ifräga att tillämpar rekommendationen bara som hamnstat, dvs. föreskriver SBT/CBT/COW som villkor för fartygs tillträdetill svenska hamnar men inte generellt försvenska fartyg. Om lagstiftningen utformas som en ramlagstiftning på sätt som harangetts i det föregående, får regeringen möjlighet att senare ta ställning till de frägorsom berörs i resolutionnr 1, mot bakgrund av remissyttranden och fylligare information om andrastaters planer. 1979/80:167 108 7.3 Samordning av gällandebestämmelser om åtgärder motvattenförorening från fartyg som framgår av redogörelsen förgällande rätt finns bestämmelserom åtgärder mot vattenförorening frän fartyg i 1976 årslag och lag samt i regeringsförfattningar i anslutning till resp. lag. lag - som grundar sig på Helsingforskonventionen och som gäller inom ochSveriges sjöterritorium utanför detta - innehållerbestämmelser om förbud mot utsläppfrån fartyg av olja, toalettavfall,fast avfall, m.m. och om omhändertagandefrån fartyg av oljehaltigt barlast-och tankspolvatten, oljeavfall frånfartygs maskinrum o.d., toalettavfall och fast avfall. Därutöver innehåller lagen föreskrifterom bl.a. särskilda åtgärder motvattenförorening från fartyg, tillsyn, besvär och ansvar. Vad gäller vissa av dessa hänvisas tillbestämmelser lag, vilka därigenomblir gällande även i frågaom åtgärd mot vattenförorening som avses i 1976 ärs lag. 19 lag - somgrundar sig på oljeskyddskonventionen m.ed däri fram beslutade ändringar - innehållermera generellt gällande bestämmelser, bl.a. om förbud mot utsläpp av olja m.m. från fartyg pådet fria havet utanför , fartygs konstruktion och utrustning samt kontroll och övervakning. Bestämmelserna i förebyggande av vattenförorening frånfartyg är hämtade från , där östersjöområdetbehandlas som ett specialområde. Bl.a.med hänsyn till bestämmelsernas art av särreglering för ett klart avgränsat områdetogs de upp i en särskild lag (lag) vid sidan av lag vars innehåll- vilket framgår av det tidigare anförda - därigenombegränsats till mera generelllt gällande regler (jfr. 1975/76:5 s. 93). 1979/80:167 109 Bestämmelserna lag och 1972 ärslag får 'anses vara tämligen svåröverskådliga, inteminst pä grund av att det i den förstnämnda lagen förekommer hänvisningartill bestämmelser i den . Som framgår av vad som har anförts i avsnitt 7.2 medför ettsvenskt tillträde till MARPOL-protokollet attvissa tillägg till och ändringar i gällandebestämmelser måste göras. Bl.a.skulle i bäde 1976 ärs lag och 1972 årslag behöva föras in föreskrifter om utsläpp av andra skadliga kemikalier än olja. Vidare skulle lag behövatas in föreskrifter om omhändertagande av rester av nämnda kemikalier. En sådan lösning skulle fä till följdatt bestämmelserna i lagarna blev än mer svåröverskådliga. Motbakgrund av det anförda föreslås att bestämmelserna om åtgärder mot vattenföroreningfrån fartyg förs samman i en lag och i en förordning i anslutning till denna. I det förslag tillny lag om åtgärder mot vattenförorening från fartyg som har utarbetats har tagits upp dels -med vissa sakliga ändringar som framgår av det följande- gällande bestämmelser i 1976 årslag och lag, dels de ytterligare bestämmelser som föranledsav ett tillträde till MARPOL-protokollet. Isamband med att nu gällande bestämmelser har förtsin i den nya lagen har ocksä en språklig bearbetning av bestämmelserna gjorts. Den nya lagen har också indelats i kapitel i syfte att erhålla bättre överskädlighet. Den föreslagna lagen har i åtskilliga avseenden - liksom 1972 och lagar - karaktärenav s.k. ramlag. Sålunda innehåller lagen bemyndiganden för regeringen eller den myndighet som regeringenutser att meddela föreskrifter bl.a. om förbud mot utsläppfrån fartyg av andra skadliga flytandekemikalier som transporteras i bulk änolja och om omhändertagande av rester av sådana kemikalier samt om fartygs konstruktion ochutrustning. De föreslagna bemyndigandena får ses mot den bakgrunden att flertalet av de föreskrifter som avses svarar mot sädana regler i MARPOL-protokollet ochHelsingforskonventionen som är av teknisk 1979/80:167 IIO natur och som tämligensnabbt kan komma att ändras. Därtill kommer att nämnda regler i viss utsträckningpä grund av särskilda bestämmelserblir gällande först efter det att protokollet resp. konventionen harträtt i kraft. De bemyndiganden som föreslås gör det såledesmöjligt för regeringen eller den myndighet som regeringenutser att tidsmässigt anpassa svenska föreskrifter till ikraftträdandet av motsvarande internationella regler. 7.4.1 Avgifter föromhändertagande av rester och avfall frän fartygs drift Som framgår av avsnitt6.3 har hemställt att det införsen bestämmelse med ett direkt förbud mot att ta ut särskild avgift för omhändertagande av sådant avfall som avses i 10 § 1976 årslag, dvs. oljeavfall från fartygs maskinrum o.d.,toalettavfall och fast avfall. Införandetav en sådan bestämmelse har emellertid - som också framgårav nämnda avsnitt - avstyrkts av . Ett avgiftsförbud kan under vissa förhållanden enligt förbundet medföraatt en del hamnar inom ramen för systemetmed de allmänna hamnavgifterna m.m. inte heltkan täcka kostnaderna för mottagning, dvs. kostnaderna för mottagning tar för stor del av inkomsterna frånhamnavgifterna etc. Förbundet anser att det i första hand ärde mindre och medelstora hamnarna som skulle drabbas. För att mildra de kostnadsmässiga verkningarna av ett förbud mot särskildaavgifter föreslär förbundet att hamnarna ges möjlighet att fåsina kostnader för mottagning av visst avfall täckta påannat sätt, nämligen genom medel från en särskild fond som finansieras via den statligafyravgiften. Fonden bör enligt förslaget förvaltasav och utbetalning avmedel ske kalenderårsvis på basis av hamnens styrkta självkostnader. får anses ha framförtstarka skäl för att ett uttrckligt £örbud motatt ta ut särskild avgift för omhändertagandeav sådant avfall som avses i 10 § 1976 årslag bör införas i lagstiftningen. Det kan härsärskilt fram- 1979/80:167 111 hållas att det under rådande förhållanden föreliggeren uppenbar risk för att allt fler hamnar börjar ta ut särskildavgift för omhändertagande av avfallet. En sådanutveckling kan leda till att mottagningsanordningarna utnyttjas i allt mindreutsträckning och att de olagliga utsläppen ökar. invändningatt benägenheten att avlämna avfall i hamn inte påverkas av avgifterna har belysts utifrån förhållandena i tvåhamnar . Detta materialtillåter emellertid knappast några säkraslutsatser ens om dessa hamnar. Någon anledning att ompröva ställningstagandenai prop. 1975/76:5 (s.' 89 och 92) i avgiftsfrågan kan alltså inte anses föreligga. I enlighet med uttalandena i propositionen- vilka (JoU 1975/76:16, rskr 1975/76:58) lämnade utan erinran - bör de kostnader som en hamninnehavare får vidkännas enligt lagen (1965:54) omkommunala renhållningsavgifter för omhändertagandeav ifrågavarande avfall belastahamnverksamheten och beaktas vid bestämningenav hamnavgift, grundpenning eller motsvarande avgift. Mot denna bakgrund föreslås därför att i den nya lagen införs ett uttryckligt förbud mot att ta ut särskildavgift för omhändertagande av oljeavfall fränfartygs maskinrum o.d., toalettavfall och fast avfall. Förbudet börgälla även i fråga om omhändertagandet av rester av skadliga ämnen som transporteras annorledes än som bulklast. Ett sådant förbud börutformas som ett förbud för innehavare av hamn att av fartygets redare eller ägare ta ut någonsärskild avgift för omhändertagande- mottagning och annan hantering - av ifrågavaranderester och avfall. Innehavare av en hamn är,oavsett om hamnen ägs av kommunen eller är privatägd,den som fär anses vara skyldig att ta emotfartygsavfall inom hamnområdet och därefter överlämna avfallet förbortforsling. Detta följer av den allmänna principen att den som äger, nyttjar eller på annat sätt för- 1979/80:167 112 fogar över enfastighet (fastighetsinnehavaren) ärskyldig att samla upp avfall, som uppkommer på fastigheten, och i avvaktan påbortforsling förvara avfallet på ett godtagbart sätt.Såvitt avser fartyg i färjetrafik fårfartygets redare eller ägare anses förfoga överhamnanordningarna pä ett sådant sättatt han bör jämställas med innehavare av hamn när det gälleransvarighet för renhållningen vid dessa anordningar och när det gällerskyldighet att erlägga kommunala renhållningsavgifter. I vissa fall förekommerdet att kommunen utkräver avgift för bortforsling av fartygsavfallet direkt frän fartygets redare eller ägare. Med undantag för fartyg i färjetrafik strider detta förfaringssättmot den nämnda principen att hamnens innehavarei egenskap av fastighetsinnehavare äransvarig för renhållningen inom hamnområdet. Dessutom motverkas härigenomsträvandena att underlätta för fartygenatt bli av med fartygsavfall på ett miljömässigtgodtagbart sätt. När det gäller inansi-eringsfåan kan det under vissa ogynnsamma förhållanden uppstå kostnadsmässigaolägenheter för enstaka hamnar i förevarande sammanhang. En anledning härtill är med stor sannolikhet attmottagningen av avfallet i hamnarna ännuinte har hunnit ordnas pä ett rationellt sätt. Det material hamnförbundet har lagt fram till stödför sitt förslag om en särskildfond som finansieras via den statliga fyravgiften utgör emellertid inte tillräckligt underlag förett ställningstagande i den riktning förbundet har föreslagit.Sålunda saknas uppgifter omomfattningen av hamnarnas mottagning av oljerester från fartygens maskinrum. Inte heller finns det beräkningar påhur stor kostnadstäckningsgraden är genom uttaget av hamnavgifter etc. Med hänsyn härtillsynes det f.n. saknas tillräckliga skäl att bifalla förbundetsförslag. Huruvida det finns anledningtill en annan bedömning, när erfarenhet har erhållits av effekterna av den föreslagnalagstiftningen pä området, kan inte överblickas f.n. 1979/80:167 113 lag innehåller inga materiella bestämmelser om tillsynen av att reglerna om fartygskonstruktion och utrustning efterlevs. I ställetsägs i 16 § att tillsynen utövasenligt lagen (1965:719) om säkerheten pä fartyg (sjösäkerhetslagen) i fråga om fartyg som skall undergå regelbundnatillsynsförrättningar enligt den lagen. I 1976 årslag finns det inte heller nägra bestämmelser om tillsyn. Sjösäkerhetslagen har i 7 kap. utförliga bestämmelserom olika tillsynsförrättningar. Dessutom finns i 1 kap. vissa grundläggande bestämmelserom tillsyn. Det är i och för sig naturligt att den nuvarande lagstiftningen omåtgärder mot vattenförorening från fartyg inte innehåller några uttryckliga bestämmelser om tillsyn. Oljeskyddskonventionen saknar nämligen helt regler om detta. Regler om besiktningaroch inspektioner finns dock intagna i . Dessa regler harsedan byggts ut och skärpts genom MARPOL-protokollet (jfr.avsnitt 3.1 och 4). Jämfört med oljeskyddskonventionen innehållerMARPOL-protokollet avsevärt fler bestämmelser om fartygs konstruktion, utrustning ochdrift. De tekniska bestämmelserna i bilagorna tillprotokollet är i många fall detaljerade. Till följdhärav torde det bli nödvändigt med enrelativt omfattande reglering pä detta område närprotokollet har trätt i kraft och/eller skall börja tillämpasav . De tekniska bestämmelsernatorde till största delen fä utfärdas av . Enligt MARPOL-protokollet skalladministrationen vid besiktningar kontrollera att kraven på konstruktion, utrustning och drift är uppfyllda. Om såär fallet, skall certifikat utfärdas. Certifikaten är avsedda att tjänstgöra som "pass" bl.a. vid besök i främmande staters hamnar. Vederbörande administration har genom att utfärda ett certifikat tagit på sig ansvaret föratt detta är riktigt och att fartygetskonstruktion, utrustning och drift därmedhar godkänts. I främmande staters hamnar skall kontroll av ett fartyg 1979/80:167 114 normalt begränsastill att fastställa att det finns giltigacertifikat ombord. Denna nya internationella reglering av fartygs konstruktion,utrustning och drift samt om certifikat, besiktningar och inspektioner gör det nödvändigt att förain särskilda bestämmelser om tillsynsförrättningar i lagstiftningen om åtgärder motvattenförorening frän fartyg. Ävenom tillsynen enligt denna skall inriktas päkrav som betingas av miljöskäl, bör den samordnas med motsvarandereglering i sjösäkerhetslagen, som är väl känd för olika intressenter inom sjöfarten. Bestämmelser om tillsyn har tagits upp iden föreslagna lagens 6 kap. De är inte lika detaljerade som motsvarande bestämmelser i sjösäkerhetslagen. Närbestämmelserna har utformats hargrundtanken varit att skapa den ram som behövsför den framtidatillsynsverksamheten. Genom verkställighetsföreskrifter av regeringen eller den myndighet somregeringen utser kan den reglering som behövstillskapas successivt. Innan MARPOL-protokollet skall tillämpas av torde det inte behövas några merdetaljerade tillsynsbestämmelser i regeringsförfattning ändem som redan finns. I detta första skedeinnehåller utkastet till förordning bara ett fätal bestämmelser om tillsyn. I dessa talasdet om vilka myndigheter som skall utövatillsynen och vidare lämnas vissa bemyndiganden till . I nästaskede, när MARPOL-protokollet skall börja tillämpasav , blir det nödvändigt att bygga ut reglerna i förordningenbl.a. genom att ange vilka typer av tillsynsförrättningar som skall förekomma och hur ofta sådana förrättningar skall äga rum. Enligt 1972 årslag och lag döms den som uppsåtligeneller av oaktsamhet bryter mot förbud motutsläpp av olja eller andra skadliga ämnen fränfartyg till böter eller fängelse . För överträdelser av förbud att använda fartyg som inte är konstruerade eller ut- 1979/80:167 II-'» rustade på föreskrivet sätteller saknar föreskrivet certifikat och för överträdelser av förbudatt föra vatten i bränsletank föreskrivsi 1972 ärs lag böter som påföljd. Ävenfartygets redare eller ägare kan dömas i nämndafall, om han har haft eller bort ha vetskap om gärningen. Under senare århar Scunhällets åtgärder för att motverka olagliga utsläpp av skadliga ämnen,särskilt av olja, tilldragit sig ettallt större intresse, bl.a. med anledningav stora oljeutsläpp som har förekommit. Säväl en förbättring av möjligheternaatt upptäcka olagliga utsläpp som en skärpningav påföljderna för sådana utsläpp har tagits upp i olikasammanhang, bl.a. i (se JoU 1976/77:10 samt JoU 1978/89:32 och rskr1978/79:401). I betänkandet JoU 1973/79:32 (s. 5) framhöll utskottet att det - för att man skall kunna komma till rätta med problemet med de olagliga utsläppen - krävsatt också möjligheten att tillgripa strängarepåföljder ägnas särskild uppmärksamhet. Mot bakgrund av det anfördaoch då utsläpp av olja och andra skadliga ämnenkan orsaka betydande skador pä den marinamiljön och avsevärda olägenheteri övrigt föresläs i promemorianatt straffmaximum för brott mot bestämmelserna om förbudmot utsläpp av sädana ämnen höjs från fängelse i ett årtill fängelse i två är. Härigenom förlängs preskriptionstiden för sädana brottfrän två till . När det gäller brott mot sådanaföreskrifter om fartygs konstruktion,utrustning och drift som har meddelats av miljöskäl kan den nu gällande straffsatsen, böter, inte anses tillräcklig. Isamband med den översyn av regelsystemet pä detta områdesom görs i promemorian (se närmare specialmotiveringen till 4 kap. 2 § förslaget tilllag om åtgärder mot vattenförorening frän fartyg) föreslås också attstraffsatsen för här ifrågavarande brott skärps och bestäms- i likhet med vad som gäller enligt sjösäkerhetslagenför liknande brott - till böter eller fängelsei högst . 1979/80:167 116 En tänkbar åtgärd för att ytterligare minska antalet olagliga utsläpp av olja m.m. från fartyg kan vara någon form avsärskild ekonomisk påföljd somriktar sig mot dem som kan ha ekonomisk av sädana brott. En förutsättning föratt en sädan påföljd skall bli verkningsfull är dock att det finns möjligheter att i större utsträckning ännu identifiera fartyg varifrån olagligautsläpp görs. I sammanhanget bör framhållas att förslagom en ny ekonomisk påföljd har lagts fram i departementspromemoriorna (Ds Ju 1978:5) Företagsböter,vilken promemoria innehåller en kartläggande undersökningav korporativt ansvar, och (Ds Ju 1979:10) Företagsböter, vilken promemoria innehåller förslagtill lagtexter. Promemoriorna är f.n. föremål för remissbehandling. Frågan om införandetav en ny ekonomisk påföljd och den närmare utformningen av en sådan påföljd torde fäövervägas sedan nyssnämnda promemorior harremissbehandlats. I 11 § 1972 ärs lag finns bestämmelserom särskilda åtgärder mot förorening fränfartyg, bl.a. förbud och förelägganden som är påkallade för att förhindraeller begränsa utsläpp av olja m.m. Den som bryter mot ett sådant förbudeller föreläggande döms till böter eller fängelsei högst . För att öka möjligheternaatt motverka överträdelser av förbud och förelägganden i sådana och liknande fall föreslås bestämmelser som innebäratt vite skall kunna utsättas i beslut om förbud eller föreläggande. 7.5 Upprättade lagförslag m.m. I enlighet med de i det föregäende redovisade övervägandena harupprättats förslag till lag om åtgärder mot vattenförorening frånfartyg (bil. Närmare synpunkter på lagförslagetsinnehåll lämnas i specialmotiveringen (avsnitt 7.6). Den föreslagna nya lagen gör det nödvändigt att göraen följdändring i dumpningslagen. Förslagtill lag om ändring i lagen (1971:1154) om förbud mot dumpning av avfall i vatten har därför upprättats (bil. 1979/80: 167 117 Till komplettering av förslagettill lag om åtgärder mot vattenförorening från fartyg har utarbetats ett utkast till förordning om åtgärder mot vattenföroreningfrän fartyg. Utkastet återfinns i bil. 1979/80:167 118 7.6 Specialmotivering till förslaget till ny lag om åtgärder motvattenförorening från fartyg paragrafen kan jämföras med 3 §i 1976 ärs lag. I paragrafen finns vissadefinitioner som i huvudsak överensstämmer med MARPOL-protokollet ochHelsingforskonventionen. ""definieras, i enlighet med MARPOL-protokollet, som allt vattenområde i och inloppet till denna och omfattar således ävenbukter, vikar, hamnar etc. "Fartyg" definieras på samma sättsom i 1976 ärs lag. Begreppet omfattar alltså ocksåfritidsfartyg. Bestämmelsen i 10 kap. 2 § om undantag möjliggör att lagens bestämmelsertillämpas på fritidsfartyg, såsomdet anges i Helsingforskonventionens art. 8, i den mån sä lämpligen kan ske. Definitionen av begreppet "skadligt ämne", som inte har nägon motsvarighet i gällande rätt, är hämtad från MARPOL-protokollet, vars definition i sak överensstämmermed Helsingforskonventionens definitioner av "skadligt ämne" och "förorening". Begreppet "skadligt ämne", sådantdet definieras i 2 §, omfattar de i 1976 ärs lag definierade begreppen "olja","toalettavfall" och "fast avfall", men också andra flytande skadliga kemikalier somtransporteras i bulk än olja, liksom skadliga ämnen som transporteras annorledes än i bulk. Begreppet "utsläpp"definieras som varje utsläpp från fartyg, oberoende av orsak. Som exempel nämns i definitionen - i enlighet med bäde MARPOL-protokollet och Helsingforskonventionen -utströmning, kvittblivning, spill, läckage, utpump-ning, utspridning och uttömning. Det börnoteras att begreppet utsläpp med dennadefinition även omfattar vad som lag (1 §första stycket) kallas utflöde, dvs. utsläpptill följd av olyckshändelse. 1979/80:167 119