prop · G303144 · 1979-12-31 00:00:00 — Vierinrar därvid om atl Näringsutskoitet i sitt belänkande 1976/77:51 hemställdeom atl hänvisningar i till EFL skulle tas borl, vilken hemställan bifallitsav . En helt ny lag om ekonomiska föreningar kommer måhända omett par år. Vi utgår ifrån, atl en sådan lag inte kommer att ändraredovisningsreglerna eller andra bestämmelser för understödsföreningarna. Mednuvarande uppbyggnad av UFL krävs dock med en ny EFL formella ändringar av UFL.Sådana ändringar undviks dock om UFL redan nu omarbetas till en lag utanhänvisningar till EFL enligt nyssnämnda beslut. Hänvisningen i 29 § UFL till 38 § sjunde stycket EFL I 38 8 sjunde slycket EFL enligt förslaget skall visstbevis antecknas om fastslällelsen av resultaträkningen och balansräkningen samlom föreningsstämmans beslut beiräffande vinsl eller förlust. 1979/80:144 201 Bestämmelser om fondbildning finns i 23 § UFL och iföreningarnas sladgar. Resultaträkningens överskott eller underskott är normalt inlevinsl eller förlust för en understödsförening i samma mening som för enekonomisk förening. Understödsföreningar bedriver försäkringsrörelse, somkräver särskilda, inte återkommande bedömningar av redovisningens resultat.Många understödsföreningar måsle minsl vart 5;e år låta aktuarie upprätta försäkringslekniskulredning av föreningens ställning (21 8 UFL). Av anförda skäl anser vi atl bestämmelserna i 38 § sjundestycket EFL inte fyller nägol behov när del gäller understödsföreningar saml atldessa bestämmelser dessutom är vilseledande för understödsföreningarna. Hänvisningeni 29 8 UFL till detla lagrum bör sålunda ulgå. Hänvisningen i 31 § UFL till 51 8 EFL 1 51 § andra och tredje styckena EFL enligt förslagel föreskrivsalt revisorerna skall göra uttalande bl. a. om årsredovisningen upprättats"enligt denna lag" och när slyrelseledamol handlat i strid "motdenna lag". Enligt förslaget till 31 8 UFL skall dessa bestämmelser gällai tillämpliga delar för understödsföreningarna. Del måsle förunderstödsföreningarna framstå som oklart om med "denna lag" avses EFLeller såväl EFL som UFL, Dä det senare torde vara avseit bör ell förtydligande intas1318 UFL, Vi anser atl UFL inle bör innehålla hänvisningar till EFL.Promemorians förslag till ändringar av UFL, som sålunda avstyrkes av formellaskäl, bör ersättas med en ny UFL utan hänvisningar lill EFL, I sak har vi intel att erinra de föreslagna ändringarna avUFL. Dock anser vi, att hänvisningen i 29 8 UFL lill 38 8 sjunde slycket EFLbör ulgå, saml att etl förtydligande av orden "denna lag" 1518 andraoch tredje styckena EFL bör lämnas 1318 UFL. Sparinstitutens pensionskassa: SparinslitutensPensionskassa, försäkringsförening, (SPK) har till syfte atl administrera ijänstepensionsförmå-nernaför de anställda inom spar- och föreningsbanksrörelserna. Till SPK var vid årsskiflet181 arbetsgivare anslulna, anlalel medlemmar var 16927 varav 897 uppbar aniingenålders- eller sjukpension. Dessulom utbetalas efterlevandepension till 177personer. SPK:s avgiftsinkomst 1978 var drygl och desammanlagda fonderna uppgick per ullimo 1978 till , SPK som har tagit del av rubricerade promemoria och villmed anledning härav framföra följande synpunkier. Lagen omunderstödsföreningar, UFL, är skriven med hänvisningar till lagen om ekonomiskaföreningar (EFL). Detta förhållande anser SPK vara otillfredsställande. SPKanser således att UFL skall vara skriven som en självsländig lag utan någrahänvisningar lill EFL. I della stöds vi även av Näringsulskottels yttrande1976/77:51 i vilket man hemslällde att hänvisningar i till EFL skulle lasbort, vilken hemställan biföll. 1 29§ UFL hänvisas till 38 8 .sjunde stycket EFL. Dennahänvisning torde inte fylla nägot behov eftersom understödsföreningarnasöverskoll eller underskott inte normall är vinst eller förlust för enunderstödsförening i samma mening som för en ekonomisk förening. Sammanfattningsvis anser SPK att UFL inle bör innehållahänvisningar lill EFL. SPK avstyrker därför förslaget lill ändringar i UFL ochföreslår atl det i stället utarbetas en ny UFL utan hänvisningar till EFL. Prop.1979/80: 144 202 6.4 Lagen (1973: 370) om arbetslöshetsförsäkring Arbetslöshetskassornas samorganisation (SO): Med hänsyntill de iniressen SO har all företräda, finner SO inte anledning att ingå pånågon granskning av den föreslagna nya lagen om ekonomiska föreningar. Följdlagstiftningen i lagen om arbetslöshetsförsäkringenberör 60, 61, 62, 79 och 102 §§. Då föreslagna ändringar till lag omarbetslöshetsförsäkring i Ds Ju 1979; 14 huvudsakligen är av redaktionell artoch ej behöver föranleda att normalstadgarna för försäkringen behöva omarbetas,har SO ingen erinran mot föreslagna ändringar i lagen. Prop.1979/80:144 203 BUaga 2:1 Bilaga till kooperationsutredningens yttrandeöver Nya redovisningsregler för ekonomiska föreningar m. m. (Ds Ju 1979:14) Den kooperativa insatsräntan Disposiiion: Kooperativ praxis Kooperativa grundsatserKonsumentkooperationen Lanlbrukskooperationen Utlandet Överväganden Kooperativ svaghet Inflationen Ideologi 2 Långakapitalräntan, en orientering 3 Diagramdiskontot - långa räntan Prop.1979/80:144 204 föreningslag (FL) infördes bestämmelsen om enbegränsning av den kooperativa överskottsutdelningen. Begränsningen ålerfinns i18 8 andra slycket och lyder: "Utdelning, som beräknas annorledes än i förhållandetill den omfallning vari medlemmarna deltagit i föreningens verksamhel ellerdenna eljesi lagils i anspråk, må fastställas lill högst fem procenl för år åinbetalda insalser." 1 promemoria DsJu 1979; 14"Nya redovisningsregler för ekonomiska föreningar m. upprepasbestämmelsen om den kooperativa vinstutdelningens begränsning. Formuleringen iden nya 18 8 är identisk med den i FL. Kooperationsulredningen har funnit atl dennalagbestämmelses principiella innehåll bör kvarstå, men förordar attprocentsatsen höjs och görs flexibel så atl den bättre överensslämmer mednuvarande och framlida räntenivå på kapitalmarknaden. I aktiebolag förekommer endast en form av vinstutdelning,nämligen utdelning på akiier. I ekonomiska föreningar finns två möjligheter attfördela överskottet, dels i form av älerbäring/eflerlikvid, dels i form avkapitalränta. Dessa båda utdelningsformer bygger pä tvä skildaprinciper. Återbäring/ efterlikvid är en överskoltsuldelning som beräknas iproportion till den omfattning vari medlemmarna tagil föreningens ijänsleri anspråk. Kapitalräntan däremot ulgår i förhållande till medlemmens kapitalinsats.Kapitalräntan är - tekniskt sett - kooperationens motsvarighet till bolagensaktieutdelning. Älerbäring/eflerlikvid är av renodlat kooperativ karaktär. Termen "ränta" på insatser motsvaras av termen"utdelning" på aktier. Enligt gängse språkbruk är "ränta enkapitalersättning som långivaren betalar till låntagaren efter en i förvägavtalad räntesats. Den kooperativa kapitalräntan, i kooperationen ofta benämnd "insalsränlan",är dock liksom aktieutdelningen en förräntning av ett riskbärande ägarkapiial.Insats-räntan ulgår först när verksamhetsårets ekonomiska resultat är känt. Insalsränlanär således villkorlig lill skillnad från traditionell ränta som är avtalad. Terminologin i FL anknyter till språkbruket i bokförings-och aktiebolagslagarna och den kooperativa kapitalräntan betecknas i lagen som"vinstutdelning" pä insatser. Termen "insatsränta" däremotanknyter till internationellt kooperativt språkbruk och användsfortsättningsvis i denna text. Enligt kooperativ ideologi skall produktionsfaktornkapital i ett kooperativ ha ingen eller begränsad ersättning. Den vikligaproduktionsfaktorn i ett kooperativ anses vara medlemmarnas/ägarnasprestationer, dvs köp hos eller leverans lill föreningen eller dylikt. Detkooperativa företagets överskott uppstår framför allt genom medlemmarnasprestationer och Prop.1979/80:144 205 överskottet Jörddas i kongruens härmed som älerbäring/eflerlikvid,dvs. med medlemmarnas prestationer som fördelningsnyckel. De kooperaliva principerna har traditionellt en jordnäraförankring. När del kooperativa företaget arbetar i en marknadsekonomi där kapilalelnormalt tillerkänns en viss ersättning (ränla eller utdelning) så bör också detkooperaliva företaget ges denna möjlighel för alt tilldra sig nödvändigtkapital. Kooperatörerna accepterar kapitalränta inle som en genuin del av dekooperativa principerna utan som en nödvändighet. Mol det nödvändiga menfrämmande inslaget krävs en vakthållning, och denna lar sig ullryck i kravet påkapitalräntans begränsning. Kapitalel skall fä en rimlig ersällning, men hellerinte mer. synsätt stadfästes i FL. Den som tillskjuter kapitaltill etl kooperativt företag bör tillerkännas rätlen till en rimligkapitalersättning. Den kooperativa traditionen alt begränsa ägarkapilalels ersäitninghar sina rötter i 1800-talels engelska kooperation. Formelll överfördes dennapraxis lill den svenska konsumentkooperationen i 1907. publicerade en skrift med liteln"Om arbetarnas konsumtionsföreningar i " varvid han vidbeskrivning av vinstens fördelning konstaterade atl "ränla betalas åmedlemmarnas kapital efler 5 procenl". Denna skrivning kom alt påverka KF:sförsta mönsterstadgar . I skrift 1907 "Den kooperalivarörelsen" konstaterades: "En annan utomordentligt viktig princip, hvilkenutgör en ingående del af Rochdalesystemet sådant detta fullbordades af detjugoåtta ylleväf-varna, är denna: Ingen utdelning å andelskapitalet, hvilketendast tillgodoräknas en viss ränta. Affärens öfverskott fördelas blandmedlemmarna i förhållande lill de af dem gjorda inköpen. Man anser till och medatt man i delta sammanhang ej bör tala om vinstutdelning utan om återbetalning.De franska kooperatörerna använder uttrycket "ristourne", somegentligen betyder återgång," Redan i KF;s första mönsterstadgar som antogs är 1907 inskrevsprincipen om begränsad kapitalränta och även nivån knöls direkl lill den omnämndaengelska på . Formuleringen löd; "Övrig vinst fördelas medhögst på andelskapitalel". Vid upplaga av B-stadgarna konstateradesekreteraren i KF;s styrelse; "Genom denna begränsning avräntan skiljer sig den kooperativa föreningen på elt avgjort säll från devanliga aktiebolagen som ha obegränsad utdelning på aktiekapitalet.Aktiebolaget är en kapitalförening under del atl konsumtionsföreningen ärpersonförening". I den konsumentkooperativa ideologen skriftom "De sju grundsatserna" (1919-1952) anförs följande; "Den uppålfixerade ränta på insatskapitalet, som föregångarna från Rochdale fastslogo somen av grundsatserna för sitt företag, hör med lill den kooperaliva föreningensväsentliga kännemärken. Det kooperativa förelaget bör betala sådan ränta påmedlemmarnas insatser, att del i längden blir lika fördelaktigt för medlemmarnaatt placera sina medel hos detsamma som i exempelvis sparbankerna eller devanliga affärsbankerna. Bäde atl betala högre och lägre är felaktigt". Prop.1979/80: 144 206 I den ulredning som tillsattes 1945 för alt bereda en ny lagsliftningom ekonomiska föreningar ingick också , KF:s verkslällandedirektör 1924- 1957. Han lär där ha föreslagit atl bestämmelsen om högst 5procents insatsränta skulle medtas i föreningslagen. Så blev också fallet. I ulredningens överväganden ingick likaså en skrivelsefrän till regeringen angående förbättrad lagstiftning rörandekapitalbildningen inom ekonomiska föreningar och aktiebolag. I skrivelsen,daterad 1933, förordades atl "viss begränsning beträffande rätlen för etlföretag att till sina delägare beiala ränta å gjorda insatser eller lämnautdelning skulle gälla inlill dess förelagets behov av eget kapital kunde ansesfyllt". Ulredningens (SOU 1949: 17) överväganden angående en maximeringav insalsränlan är myckel kort. Där sägs; "Utredningen har funnit det önskvärtall genom en lagbestämmelse maximera vinstutdelningen i förhållande till delinbetalda insatskapitalet lill för år. Föreskrifl härom har upptagitsi förevarande siycke. Det betyder uppenbarligen ej att i stadgarna mästefixeras en viss räntesats för nu ifrågavarande utdelning. Genom föreskriften understrykesalt föreningarna ej, såsom aktiebolagen, äro kapitalsammanslulningar". Förslagel om en maximerad vinstutdelning lill fem procenlför år accepterades på det slora hela av remissinstanserna (prop 1951:34).Vissa organisationer utanför kooperationen - l.ex. några handelskammare,- avstyrkte förslaget med hänvisning till att bärandeskäl saknats för atl begränsa rätten lill vinstutdelning så längekonsolideringskravet tillgodosetls. Flera remissorgan - i . upa och Föreningen upa-erinrade om vissa vanskligheler bl. a. vad gällde fastställandet av ett fixeratprocenttal. "Därest en maximering av vinstutdelningen anses böra införas lordei varje fall denna böra ske så, att högsta uldelningsprocenten göres rörlig i relalionlill ränteläget." Departementschefens kommentar lill erinringarna om ettfixerat tak var följande "All ställa begränsningen av utdelningen åinbetalda insatser i relation lill det allmänna ränteläget torde knappast varaändamålsenligt. Den av ulredningen föreslagna högsia procentsatsen, femprocent, synes vara lämpligt avvägd". Överskollsfördelning som avser älerbäring/eflerlikvid äravdragsgill för föreningen. Insalsränlan är däremot inte avdragsgill. Skatlelagsliftningen åtskiljer således dessa båda formerav överskottsfördelning. Den mer kooperativa och dominerande formen, dvs. återbäring/eflerlikvid,behandlas mildare än insatsräntan. Insatsräntan jämställs ibeskattningshänseende med aktieutdelning och beskattas i princip både hosförening och medlem. Principen om dubbelbeskattning genombryts i prakliken inomkonsumentkooperationen. Insatskapitalets ringa slorlek () och denlåga räntesatsen (fem procenl) gör atl ränteintäkten hos medlemmen ofta fallerinom ramen för det s. k. sparavdraget (för ogifta och I 600 kronorför äkta makar). Ränteintäkten blir därmed obeskattad. Om fem procenl av insalskapitalet utdelades skullelantbrukaren regelmässigt bli beskattad för åtminslone en del av ränleinläkten.Av denna Prop.1979/80: 144 207 anledning blir insalsränlan en dyr utdelningsform inom lanlbrukskooperationenjämfört med älerbäring/eflerlikvid. har KF och LRF vid ivå tillfällensärskilt uppmärksammal de kooperaliva kapitalproblemen och behovet av en snabblösning av dessa inom kooperationsulredningens ram. 1 en "Kooperativ kapitalbildning" () och överlämnad till kooperationsulredningensägs bl.a. följande: "Av den ovan lämnade översikten har framgått atl soliditetenför kooperationen undergått en allvarlig försämring på grund av inflation ochdåliga konjunkturer. Den i föreningslagen föreskrivna maximeringenav insalsränlan lill högst utgör redan vid en fortskridandeförsämring av penningvärdet med en negativ realränta, och dellaalltså före skatt. Då insalsränlan dessulom är dubbelbeskatlad. är densiffermässiga maximeringen av denna i föreningslagen elt direkt hinder förkonsumentföreningarnas anskaffning av egel kapital". I en KF-promemoria "angående vissa punkter ijustitiedepartementets förslag till ny lag om ekonomiska föreningar (Ds Ju1976: II)"sägs bl.a. följande; "Föreningarna måste - framför alll ur kapiialanskaffningssynpunkt-ha möjlighet att betala en rimlig ränta på det kapital som medlemmarna tillskjuler.En begränsad uividgning av ränleutdelningsrällen rubbar inte de kooperalivaprinciperna. Då räntan i 1951 ärs föreningslag låstes vid , molsvaradedetta en räntenivå som med tvä procentenheter översteg gällande diskonto.Riksbankens diskonto, som alltsedan 1945-02-09 legat på 2 1/hade1950-12-01 höjts till . Diskontot har fluktuerat mellan 5 1/2och , för att vid senaste ändringen, , höjas lill 8 procenl.Mol bakgrund av räntenivåns utveckling och med hänvisning till vadovan anförts om en rimlig ränta på insatskapitalet föresläs all utrymmet förvinstutdelning i förhållande lill inbetalda insatser ökas. Ett tänkbart förslagär atl insatsräntan maximeras till en procentsats motsvarande riksbankensofficiella diskonto vid utgången av det räkenskapsår årsredovisningen avser.Den enskilda föreningen får dä möjlighet alt inom det i lagen givna utrymmetfastställa en för föreningen lämplig räntefot". Insatsränta förekommer iraditionelll enbart inomkonsumentkooperationen. Lanlbrukskooperationen har intetillämpat denna typ av överskottsfördelning med hänvisning till gängsekooperativ uldelningspraxis i form av älerbäring/eflerlikvid. Inom både konsument- och lanlbrukskooperationen reglerasbehandlingen av insalsränlan i de kooperaliva grundsatserna, som är praktiskahandlingsregler fotade på kooperaiiv ideologi. Den inlernationella kooperaliva alliansen, , som är dekooperativa organisationernas huvudorgan, föreskriver som villkor för medlemsskap(art 8, 3 8): "Insatskapitalet skall erhålla en begränsad ränta, om räntaöverhuvudtaget skall utgå". IKA-sladgarna har överförts till grundsatserna inom svenskkooperation, KF:s fjärde grundsals lyder: "Begränsad kapitalränta ochåterbäring i förhållande till gjorda köp". Prop.1979/80:144 208 1 lantbrukskooperationens handlingsprogram, anlaget av1979 års riksförbundsstämma, lyder fjärde grundsatsen: "Föreningens nyttaav insatskapitalet tillgodogörs medlemmarna i form av högre pi-oduktpriser ochlägre förnödenhetspriser. Om ränta skall utgå på insatskapitalet skallstorleken begränsas''. Inom konsumentkooperationen används insatsränta Iraditionelllsom överskottsfördelning parallellt med återbäring. Kooperaliva förbundel fördelardock överskottet till sina medlemsföreningar enbari i form av ränla påinsatskapital. uppgick redovisat nettoöverskott i KF till 26,8miljoner kronor varav 22.3 miljoner som insatsränla medan återstoden fonderades. Bland konsumentföreningarna, fördelades överskottet (116miljoner kronor 1978) i proportionerna 13 procenl () som insatsränlaoch () som återbäring efter gjorda köp. Under 1977betalade endast tre föreningar av samtliga 170 lägre ränta än medan21 föreningar utdelade ingen alls. Den övervägande delen av konsumföreningaranvänder sig således av insatsränta och når också det lagfästa räntetaket. Konsumentkooperationen har traditionellt hävdat altfamiljesparandet inom kooperalionen är ett verktyg för kooperativ utvecklingoch för medlemmen samtidig! ett främjande av sund hushållsekonomi, Sparmomentethar motiverat en rimlig ersättning till del sparade kapitalel. Lantbrukskooperationen markerar i sitt handlingsprogram enprincipielll restriktiv hållning lill användningen av insatsränla. I praklikenbrukas heller inle insalsränlan som överskollsfördelning av vare sig samverkansorganisationereller föreningar. Handlingsprogrammet utvecklar problemställningen genom bl.a.följande kommentarer: "Under förulsältning att medlemmens insatsskyldighelså nära som möjligt ansluter till hans utnyttjande av föreningen talar bådepraktiska, ekonomiska och ideologiska skäl för att överskotten bäst fördelasgenom prissättningen på levererade eller köpta produkter .... Till detla kommerelt skattetekniskt skäl. Eftersom ränta på insalser likställs med utdelning påaktier blir pengarna dubbelbeskattade. Dels fär föreningen betala skatt påsitt överskott, dels får medlemmarna, om de inte kan utnyttja avdragen förränteinkomster, skatta för kapitalinkomsten ,... Lantbrukskooperationen harhittills inte givit någon ränta på insatser utan endast på lån som upptagils avmedlemmarna. Sä länge nuvarande skattelagstiftning gäller bör denna linje lillämpas". Den kooperativa principen om en begränsning avinsatsräntan är fast förankrad i inlernationell praxis. Enligt skulle ha det lägsla taket av alla länder som alls tillämpar en begränsning av insatsrän tan. Räntetaket fördelade sig då enligt följande; 1979/80:144 209 Tre huvudskäl kan anses föreligga för alt höja denlagfästa maximeringen av insalsränlan. För det första: Kooperationens försörjning med egelkapital ulgör en svaghet i den kooperativa kapitalbildningen, vilkenprincipiellt skiljer sig frän molsvarande problem i det enskilda näringslivet. Det kan här räcka med konstaterandet alt den kooperalivahuvudprincipen för försörjning av riskkapilal bygger på självfinansiering,dvs. fortlöpande återföring av rörelsegenererade överskottsmedel tillindividuell uppbyggnad av insatskapital och till kolleklivi fonderade medel.När så överskotten uteblir påfylls heller inle det egna kapitalet. leder automatiskt lill en försvagning av soliditeten.Eftersom kooperationen är utestängd frän exierna kapilalkällor påkapitalmarknaden - en självvald "isolering" för atl värna om kravetpå kooperativ självständighet i enlighet med grundläggande kooperativ ideologi-markeras än mer hämningen i de kooperativa organisationernas rörelsefrihetvad gäller försörjningen med eget kapital. För det andra: Inflationen har två effekter av belydelseför insatsräntans höjd. - Siigande inflalionstal och sjunkande kapitalförränlning(lönsamhet) sänker företagens soliditet. Enligt kooperationsulredningensfinansanalytiska karlläggning har de kooperaliva förelagens soliditet sjunkiti minsl samma takt som soliditeten för övrigt näringsliv . En fortlöpande urholkning av förelagens soliditet påverkarnegativt företagens finansiella motståndskraft, deras kreditkapaciiel ochinvesteringsvilja. Att på nytt vända näringslivets soliditetskurva uppål harpå senare år haft hög angelägenhetsgrad hos statsmakterna. Flera ålgärder hardärvid vidtagits, nämligen bl.a, utvidgningen av Annell-lagsliftningen och införandelav en fjärde AP-fond saml det värdesäkra skaltesparandels aktiefondsalternativ. Gemensamt för dessa åtgärder har varit alt söka vidgaföretagens bas av riskkapital och pä så vis höja deras lånekapacilel ochexpansionsmöjligheter. Ingen av dessa ålgärder år vare sig tekniskt ellerprincipiellt lillämpbai-a på kooperativa företag. Ett väsentligthinder är därvid insatsräntans lagfästa maximering till . - En andra inflationseffekt är atl senare årspenningvärdeförsämring regelmässigt överstigit femprocentsgränsen och atlrealräntan på insalser därmed blir siarkt negativ. Medlemmens sparkapital - somi detta fall ocksä bär viss risk - kompenseras inte ens med en räntenivå som ulgårpå kooperaiiv sparkassa eller på sparkassekonlo i bank (bilaga I), Den lagfästa maximeringsnivänurgröper således kapilalel snabbare än vad som är fallel lill och med på lägstabankräkning. officiella diskonto har traditionellt haftviss normgivande effekl pä kooperationens egen bedömning av rimliga ränlelak.Genom efterkrigstidens mer aktiva penningpolitik, del senasle decenniets starkainflationstakt och valulapoliliska oro har diskontot förändrats alll oftare.Skillnaden har accentuerats mellan å ena sidan penningmarknaden, dis- Prop.1979/80:144 210 kontot och de korla ränterörelserna och å den andra sidan kapiialmarknadenoch dess lugnare ränlesältning. När KF inskrev en ränlemaximering på isina stadgar pendlade diskontot mellan . Under 1930-lalet sjönkdiskontot under femprocenlsnivän, och 1949, dvs. vid ularbetandel av nyföreningslag var diskontot . nådde diskontot femprocenlsnivänoch genombröts denna efler kriget och sattes till 6procent. togs steget till 7 procents diskonto och 1976 till 8 procenl(se diagram bilaga 3). Redan är 1957 tangerade således diskontot 1951 årslagfästa räntetak medan större delen av 1970-talel dominerats av en betydligthögre räntenivå. Även den länga låneräntan har sligil krafligl under dennaperiod och ligger nu för statslånen vid 10 1/. (Se bilaga 2). För det tredje: De kooperativa principerna var under 1960-lalelföremål för översyn inom en särskild . Begränsningen av den kooperativainsatsräntan diskulerades då mot bakgrund av de kapitalförsörjningsproblem sominflalionen ger upphov till. En ökad flexibilitet av insatsräntan och medanknytning till den allmänna räntesättningen i samhället förordades avkommittén. Där ingick också Maurilz . "De svårigheter som inflationsproblemet aktualiserarför hela kapitalfrågans lösning berörs indirekl på del sättet atl man förordarell mer "elastiskt" system för begränsning av räntan.