prop · G30396 · 1979-12-31 00:00:00 — Hursnävt en beslämmelse om delta än formuleras skulle det nämligen i praktiken bliomöjligt atl begränsa strömmen av återbrytningsansökningar och antaletinhibilionsärenden. En rimlig begränsning kan däremot åsladkommas om skäl avallvarlig nalur, som inle har kunnat beaklas redan vid besvärsprövningen,prövas efter underställning i samband med verkställigheten av beslutet.Kommittén föreslår att i förekommande fall skall kunna upphäva avlägsnandebeslutel.Där frågan är Iveksam bör verket i slällel överlämna ärendet lill regeringen. 1 fråga om andra fall i vilkautlänningar nu begär återbrylning bör enligt kommitténs uppfattning någonomprövning inte ske , varken efter ansökan hos regeringen ellerefter underställning av verkställighetsärendet. Det gäller t.ex. vid påståddanknytning till riket i form av äktenskap eller sammanboende med en svenskmedborgare eller när utlänningen åberopar olika omständigheter som kansammanfallas under beteckningen humanitära skäl, t.ex. all sökanden är barn ochgår i skola här. Sedan regeringen har pröval besvärsärendet bör saken enliglkommitténs mening vara definitivt avgjord. Ålerbrytningsmöjligheten framstårenligl kommittén i särskild grad som oacceptabel, om kommitténs förslag omskyldighel att söka UT före inresan genomförs. Jag delar kommitténs uppfattning,atl den möjlighet som måste finnas alt i vissa undanlagssilualioner upphäva etllagakraftvunnet avlägsnandebe- 1979/80:96 79 slut tillgodoses genom att verkställighelsärendelunderställs eller, enligl den lerminologi jag föredrar, överlämnas lill högremyndighel. Som jag har föreslagit bör det däremot inte finnas möjlighetatt få till stånd någon sakprövning på grund av en ansökan direkt lillregeringen. Ärendet bör liksom nu överlämnas till när utlänningen åberoparrisk för förföljelse eller annan sädan omständighet som föranlederöverlämnande av ell avvisningsärende. Om påslåendet är uppenbari ogrundateller, när förföljelse eller krigsvägran inle påslås, de åberopadeomsländighelerna kan lämnas ulan avseende, skall polismyndigheien inleöverlämna ärendei lill utan verkställa beslutet. Delsamma gäller närpåståendet redan har prövals i avlägsnandeärendet. Vad gäller sådanainvändningar mol verkställigheten som är av icke-polilisk nalur bör någolöverlämnande i allmänhet inte komma i fråga. Skulle emellertid vidverkställigheten föreligga eller uppkomma svårigheier av allvarlig natur somrimligen måsle las i beaklande, bör det ankomma på alt avgöra om. hur ochnär verkställigheten skall genomföras. bör som kommittén har föreslagit fåtillbaka den befogenhet verket hade atl upphäva avlägsnandebeslutel,när del föreligger särskilda skäl lill della. Det bör gälla även regeringensbeslut. Liksom bör SlV:s beslut i ett verkslällighelsärende somöveriämnats pä grund av påstått politiskt verkställighetshinder få överklagastill regeringen. I övrigl bör liksom ha möjlighet alt överlämnaell verkställighetsärende lill regeringen, om verket anser all del föreliggersärskilda skäl därtill. I likhet med bl.a. kommittén ochkammarrätten i Slockholm anser jag alt den ordning jag nu har redogjort förtillgodoser berättigade rätlssäkerhelskrav. Den bör medverka lillall utlänningsärendena kan handläggas med större skyndsamhel än ,något som jag anser vara synnerligen angelägel. Jag vill slutligen tillägga attjag i likhet med kommittén anser det vikligl alt omfattande utbildnings- ochinformationsinsatser rörande bl.a. de föreslagna beslämmelserna om överlämnandekommer lill stånd för den polispersonal som har hand om ullänningsärenden. 2.6.3 Återbiytning av beslut om utvisning på grund avbroll eller asocialitet Somjag redan har nämnt föreslårkommittén inte någon begränsning av ullänningens möjligheler all hos regeringenbegära återbrylning av beslut om uivisning på grund av broll. 1 stället föreslårman alt möjlighelerna lill upphävande i vissa avseenden vidgas. När del gäller upphävande avlagakraftvunna beslut om avlägsnande på grund av brott har man ipraxis noga skill på skäl av politisk nalur och andra skäl. De förra prövas iverkställighetsärendet medan t.ex. anknytningsskäl eller humanitära skäl prövasi återbrytningsärendel. Detla hänger samman med alt 58 8 UtlL erbjuder ensärskild ordning för prov- Prop.1979/80; 96 80 ningen av invändning om politiskt verkställighetshinder.Detla har lell lill att beslul om avlägsnande på grund av broll, som avpolitiska skäl inle kan verkställas, blir bestående under mycket lång lid.Kommittén föreslår all denna ordning överges och atl även politiska skäl skallkunna åberopas i etl återbrylningsärende. När sålunda i ettverkslällighelsärende finner att del föreligger ett varaktigl politisktverkställighetshinder skall med eget yttrande underställa regeringenärendei. Regeringen har då möjlighel all upphäva beslutel. I annat fall skallSIV besluta alt verkställighet skall ske. I det senare fallel föreliggerbevärsräli hos regeringen. En Ullänning som anser sig haflyktingskäl men som har förvisats bör vidare enligl kommittén själv kunnaåberopa dessa i en ansökan hos regeringen om återbrylning. Del bör kunna ske såsnarl domen har vunnit laga kraft. Med hänsyn till kommitténs förslag alt densom har fått en flyklingförklaring inte skall dömas lill förvisning, antarkommittén att sådana situationer efler hand kommer alt bli förhållandevissällsynla. För alt undvika att en prövning avflyklingskapet sker hos regeringen och hos verkställighetsmyndighetenförordar kommittén alt regeringen avvaktar resultatet av en evenluelll pågåendeprövning hos verkslällighelsmyndigheten, innan den lar ställning tillutlänningens ansökan om upphävande av utvisningsbeslutet. Skulle det inlräffa att den som harfått utvisningsbeslulet upphävt därför atl han bedömls som flykting senareförlorar sin flyktingstatus, får enligt kommittén den omständigheten beaktasnär ansökan om UT prövas efter frigivningen. Jag finner de framlagda förslagenvälmotiverade. De har också lämnats utan erinran under remissbehandlingen. Jagansluler mig sålunda till förslagen. Enligl min mening bör samma ordning gällai fråga om uivisning på grund av asocialitet. Båda dessa slag avutvisningsbeslut omfattas av beslämmelserna i 11 kap. 13 8 regeringsformen omnåd. Del är enligt min mening angelägetatl sådana utvisningsbeslut som ändå inte kommer atl kunna verkställas upphävsi ett så lidigl skede som möjligt. Detla har betydelse bl. a. när det gällerformerna för verkställigheten av brottspåföljden. Självfallel har det ocksåbelydelse för utlänningens känsla av trygghet mot att sändas till hemlandet. I samband med de förslag som rörskyddet för flyktingar och vissa andra grupper (2.4) har jag kommenteratutlänningslagkommitténs förslag om förvarstagande i samband med SlV:söverprövning av polismyndigheternas avvisningsbeslul i vissa fall. Jag tardärför inte upp den frågan i detta sammanhang. Kommittén har inle företagit någonallmän översyn av bestämmelserna om tvångsåtgärder i ullänningsärenden. I någrahänseenden föreslås emellertid ändringar. 1979/80:96 81 Det gäller till en börjanbeträffande tvångsmedel mol den som har doniis lill förvisning (utvisning pägrund av brott). Kommittén erinrar om att del enligt gällande rätt är osäkertom en utlänning som har f()rvisats kan tas i förvar i avvaktan på att domen iden delen vinner laga kraft och kan verkställas, 1 fråga om bakgrunden ochorsaken lill detta får jag hänvisa till vad kommittén anför på s. 181 och 182 ibetänkandel. Kommittén anser för sin del behov föreligga av en sådan möjlighetoch har därför föreslagil en sådan komplettering av gällande bestämmelser, attullänningen vid behov skall kunna hällas i förvar tills avlägsnandebeslutel harvunnit laga kraft. En sådan ändring kan enligt kommitténgöras antingen i UllL eller i (RB). För en ändring i UllLlalar att man där finner bestämmelserna om tvångsmedel vid avlägsnande enligtden lagen. Det är också där man finner bestämmelserna om avlägsnande på grundav brott. Ä andra sidan är det de allmänna domstolarna som dömer lillförvisning och vid fullföljd överprövar sådana beslul. beslut omtvångsåtgärd skall fattas med att utlänningen döms till förvisning.Det får då enligl kommilléns mening anses opraktiskt att en annan myndighetskall ha hand om förvarsfrågan. Åven den frågan bör avgöras av domstolen. Fråndessa utgångspunkter föreslår kommittén att bestämmelsen i 24 kap. 21 8 RBkompletteras på sådant sätl, att den som kan befaras undandra sigförvisningsdomen skall kuna hållas häktad i samma utsträckning som den som kanbefaras undandra sig ådömt slraff. Förslagel har genomgående lämnals utanerinran. Det har uttryckligen välkomnats av flera remissinstanser, som betonarden osäkerhet och de olägenheter som frånvaron av en ullrycklig beslämmelse förnärvarande ger upphov lill. Jag vill för egen del hänvisa tillalt med hänvisning till jusli-lieutskottets belänkande (JuU 1973:28)har hemställt om en översyn av denna fråga (rskr 1973: 277). Skälet lill dettaär atl del enligt gällande rätl föreligger osäkerhet belräffande möjlighelenatt vid behov hälla en utlänning häktad lill dess förvisningen kanverksiällas. Genom den nu föreslagna ändringen i RB klarläggs all så får ske.Jag tillstyrker för egen del den föreslagna beslämmelsen. 1 fråga om dennärmare innebörden återkommer jag i specialmotiveringen. Vidare föreslås iullänningslagkommilténs belänkande vissa begränsade ändringar i UllL:sIvångsmedelsbeslämmelser. Sålunda föreslås ett förtydligande av 35 8 UtlL såall del av denna klart framgår alt den handläggande myndigheten, närförulsäliningarna för tvångsåtgärder föreligger, får omhänderta utlänningenspass eller därmed jämställd legilimationshandling. Även della förslag välkomnas avflera remissinsianser. Några av dem anför dock synpunkler på självautformningen av beslämmelsen. Nuvarande bestämmelser om särskildatvångåtgärder i utlänningsärenden ger den handläggande myndigheteten räll allföreskriva sådana villkor som behövs för atl hålla ullänningen under uppsikl.Del slår enligl min mening klarl atl myndigheten redan nu kan föreskriva attullänningen 6 1979/80. Prop.1979/80: 96 82 lämnar ifrån sig sitt pass. Jag delar emellertidkommitténs uppfattning att det är önskvärl att det i UtlL klargörs att denhandläggande myndighelen har en sådan befogenhet, Enligl min mening böremellertid beslämmelsen ges en annan utformning. Till denna fråga återkommerjag i specialmotiveringen. Det finns i detla sammanhanganledning atl framhålla, all en ullänning som söker asyl och förklaras somflykting normalt bör vara skyldig alt lämna ifrän sig sitt hemlandspass tillSIV. Han har i stället möjlighet alt fä ett resedokument enligt 1951 ärsflyklingskonvenlion. Den omständigheten alt utlänningen kräver att få behållahemlandspassel ulgör i många fall elt indicium på all han inle är flykting. Slutligen har kommitténuppmärksammat cn fråga som avser möjligheten för alt vid behov besluta omtvångsåtgärd sedan verket har skilt sig från etl ärende men innan besvär haranförls eller beslutet har vunnit laga kraft. Under den tiden finns ingenhandläggande myndighel och därmed heller ingen myndighet som beslutar i frågorom tvångsåtgärder. Kommittén anser därtör att en beslämmelse bör införas iutlänningslagen som ger befogenhet att även i den situationen beslula omförvar eller annan särskild tvångsåtgärd. Sådana tillfälliga beslut avpolismyndighet som skall underställas handläggande myndighet föreslås underdenna tid underställas . Beslämmelsen har av fleraremissinstanser bedömts som angelägen. Jag delar den uppfattningen ochtillstyrker förslaget. Avslulningsvis vill jag nämna, attregeringens beslut om förvarstagande enligt en uttrycklig bestämmelse i UllLinle kan överklagas (48a 8). Frågan om bestämmelsens förenlighet medEuroparådskonvenlionen om de mänskliga rättigheterna och grundläggandefriheterna var föremål för behandling i samband med att beslämmelserna omsärskilda tvångsåtgärder reformerades (prop. 1975/76: 18). Riksdagengodtog då den nämnda bestämmelsen, Mol den bakgrunden avser jag inte alt idetta lagstiftningsärende ta upp lill behandling frågan om införande av enbesvärsmöjlighet i dessa fall. Milt ställningstagande motiveras också av, atlyllerligare överväganden är nödvändiga med hänsyn lill de belydandesvårigheier som föreligger när det gäller att finna lämpliga former för enbesvärsrätt i fråga om förvarsbeslul i utlänningsärenden som handläggs hosregeringen. Jag har emellertid för avsikt alt senare återkomma i frågan sedanden har blivil föremål för ytterligare överväganden. En utlänning som har förvisatseller utvisats härifrån kan enligt 66 8 UllL straffas om han vistas härolovligen. Enligt den statistik som kommittén har inhämtat från rättsväsendetsinformationssystem har under åren 1972- 1976 sammanlagt 981 personer dömts förolovlig vislelse. Prop.1979/80: 96 83 var 852 nordbor. Antalet domar var I942 varav I 759 gällde nordbor. Detla innebär alt samma person dömts fleragånger för olovlig vistelse. All straffbestämmelsen för olovligvistelse så ofta kommer till användning hänger enligl kommilién bl. a. sammanmed. atl det för brolt som hör under allmänt ålal sedan gammalt i vårl landgäller en absolut åtalsplikt. Allmän åklagare skall åtala för sådant brolt, ominte annat är föreskrivel. Detta leder i sin lur lill all förundersökning måsteske i fall av olovlig vislelse. Tvångsmedel, t. ex. häktning, kan och skalltillgripas om delta är nödvändigt för alt säkerslälla det rättsligaförfarandet. Den nuvarande ordningen är enligtkommitténs mening otillfredsställande. Delta gäller i särskild grad i fråga omfinländare, som är bosalla nära den svensk-finska gränsen. Ofla ålervänderdessa efter förvisning eller utvisning vid upprepade tillfällen lill Sverige.Gång på gång åtalas de och döms enligl 66 8 UllL. Till en del är det fråga omgränsbor med stark anknytning lill genom släkt och vänner. är emellertid de som döms för olovlig vislelse i stor ulsträckningsjuka eller socialt nedgångna människor, som i slällel borde bli föremål försocial omvårdnad. Atl hell avslå från ensanklionsbestämmelse för de fall då en förvisad person olovligen återvänder ochslår sig ner i värt land kan enligt kommitténs mening inte komma i fråga.Behovet av en sanklionsregel förstärks, om förvisning endasi fär användas i merkvalificerade fall än . Utan en straftbeslämmelse är del omöjligi altupprätthålla respeklen för dessa förvisningsbeslul. Kommittén anser emellertidatl en förbättring av den nuvarande silualionen kan åsladkommas genom alt mangör undanlag frän åklagares generella åtalsplikt. Eftersom någotmålsägarintresse inle förekommer i della sammanhang föreslår kommittén attåtalet görs beroende endast av om lagföring är påkallad från allmän synpunkt.Som huvudregel avses gälla all ålal skall ske, men åklagaren skall ha frihetalt underlåta åtal i de fall där åtalet inte fyller n-ågot rimligt syfte. 1dessa fall sker då vanligen inget annat än alt avlägsnandebeslutel verkställspå nyll. I belänkandel lämnas några exempelpå situationer då lagföring bör kunna underlålas. Ålal bör sålunda i vissulslräckning kunna underiålas i fråga om nordbor med hänsyn lill alt någongränskontroll inte förekommer mellan de nordiska länderna. Särskill bör deltagälla belräffande de alkoholiserade eller i övrigl socialt handikappadepersoner, som gång på gäng döms för olovlig vistelse, faslän de i ställetborde bli föremål för social omvårdnad. Etl annal exempel som kommittén ger påen situation då åtalsunderlåtelse kan vara motiverad är då en personlillfälligt har rest in för alt besöka en sjuk anhörig eller bekant eller iövrigl har haft ett vägande skäl för ell tillfälligt besök här, men harunderiåtit atl försl söka lillslånd. Om en förvisad person av t.ex. ekonomiskaskäl har funnit sig tvingad alt resa över svenskt territorium för att la sigtill Iredje land bör likaså åtal kunna utebli. Prop.1979/80:96 84 Det stora flertalel remissinstanserställer sig bakom förslaget atl mcijlig-göra åtalsunderlålelse i vissa fall vidolovlig vislelse i , Till dessa hör i . Ihuvudsak lämnas kommitténs allmänna bedömningar ulan erinran. hovrättvill dock atl begränsningen skall göras snävare. Från flera håll betonas viktenav alt olovlig vislelse beivras. En remissinslans anser atl del bör varadomslolarna och inle åklagarmyndigheterna som tar slällning till om denolovliga vistelsen skall medföra påföljd. I likhel med kommittén och enpraktiskt tagel enig remissopinion anser jag del angelägel att en möjlighetöppnas för åklagarna att i vissa fall underlåta att beivra olovlig vistelse. Denuvarande bestämmelserna får i många fall olämpliga konsekvenser. Särskillgäller detla i fråga om finländare som är bosatta nära den svensk-finskagränsen. Bestämmelserna ger, som även understryks av länsslyrelsen iNorrbollens län. inle tillräckliga möjligheter atl beakta humanitära ochsociala synpunkter. I vissa av de situationer då en socialt nedgångenutlänning, som påträffas här efter utvisning med ålerreseförbud. mer ellermindre automatiskt anhålls, häktas och döms till etl kortare ovillkorligtslraff. bör det i fortsättningen bli möjligt atl underlåta åtal. Även i övrigtansluler jag mig lill vad kommittén anför om de silualioner då det är motiveratatt inte väcka åtal. Det bör i övrigt överlåtas åt de rättstillämpandemyndighelerna alt närmare ange i vilken omfattning åtal bör underlålas. Jag vill emellertid i deltasammanhang understryka vikten av all lagföring kommer lill stånd i alla defall då brottet inle kan anses som ringa. Straffbestämmelsen utgör ettnödvändigt komplement till det återreseförbud som alltid skall gälla vidutvisning på grund av broll eller asocialitet och i allmänhet även viduivisning av annan orsak. Som kommittén framhåller kan respeklen fördomstolarnas och SIV:s beslut inle upprätthållas ulan att överträdelse avåterreseförbuden beivras. Den möjlighet all underlåta all beivra överträdelsensom jag sålunda föreslår bör ses som ett undantag endasi för de fall då brottetmed hänsyn lill omsländighelerna är atl anse som ringa. Någon allmänbegränsning av ansvaret för olovlig vislelse är sålunda inte avsedd. Under remissbehandlingen har vidareframförts vissa synpunkter på själva ulformningen av bestämmelserna. JK, RÅ ochnågra åklagarmyndigheter föreslår sålunda all dessa utformats annoriunda.Oavsell om möjlighet öppnas för åtalsunderiåtelse enligt 20 kap. 7 8 RB ellerför s. k. särskild ätalsprövning (jfr exempelvis 9 kap. 12 8 BrB) bör enliglflera av dessa remissinsianser böter införas i straffskalan för ringa brotl.Därigenom kommer åtalsbegränsningsbeslämmelsen att stå i bätlre överensslämmelsemed de principer som annars gäller för allmän åklagares rätt att avstå från atlbeivra broll. Meningarna går däremol isär beträffande valet mellan endasi attlila till möjligheten för allmän åklagare att med tillämpning av 20 kap. 7 8 IRB besluta alt inte åtala, när endast ett bötesstraff kan Prop.1979/80:96 85 väntas, eller att införa en bestämmelse om särskildåtalsprövning i UtlL. Flertalel av de nu nämnda remissinstanserna förordar dockden senare lösningen. Även för egen del anser jag delvara rikligt att föreskriva lindrigare straff än fängelse för ringaöverträdelse. Del måste anses som en nalurlig följd av att sådana förtärandenskall kunna i del enskilda fallel undantas från beivrande. Därigenom markerasockså atl övriga fall av olovlig vistelse utgör allvarliga överträdelser. Jagföreslår därför att böter införs vid ringa brott. När det gäller valel av metod föratt åstadkomma ett undanlag från ålalsplikten anser jag det lämpligl atl ensärskild åtalsprövningsregel tas in i UtlL. Därigenom kommer de relevantabestämmelserna all åteifinnas i ett sammanhang. Bestämmelsen bör innebära attålal i ringa fall inte skall väckas annal än om det är påkallat från allmänsynpunkt. Som jag har nämnt harkommittén inle i detta skede företagit någon allmän översyn avansvarsbestämmelserna. Dessa ses över under kommitténs nu pågående fortsattaarbele. 1 etl hänseende har dock ändring föreslagils. Det gäller ansvaret förolovlig vistelse efter ålagl ålerreseförbud. Den frågan harjag behandlal iföregående avsnill. Flera remissinsianser, bland demRPS. och flera polismyndigheter, har emellertid tagit upp frågan omändringar av gällande straftbesläm-melser i UtlL. RPS beklagar sålunda atlnågon fullständig översyn av ansvarsbestämmelserna inle har företagits . Pägrund av bland annal den av allt all döma organiserade och ökande illegalainvandringen till landet anser RPS del angeläget att sådana ansvarsbestämmelserinförs att denna invandring kan stävjas. De kriliska remissinstanserna föreslårdärvid i första hand att slraff införs för den som hjälper en utlänning idennes försök atl illegalt ta sig in i landel. även när försöket misslyckas.Vidare föreslås slraff bl. a. för den som hjälper en utlänning som enligt etlulvisningsbeslul skall avlägsnas från all hålla sig dold för all undgåverksiällighei. LO underslryker vidare behovel av effektiva straffpåföljder vidillegal anställning. Föregen del vill jag framhålla alljag har slor förståelse för kraven på ett skyndsaml införande av mera effektivapåföljdsbeslämmelser vid framför allt organiserade brolt mot UllL. Dennuvarande situationen är olillfredsslällande. Å andra sidan är del vikligl atthela detta komplex blir föremål för en omsorgsfull översyn av utlänningslagkommitlénoch sedvanlig remissbehandling innan mer omfaltande ändringar genomförs. Jagär därior inle nu beredd att föreslå ändringar i alla de avseenden somremissinslanserna berör. På en punkl anser jag dock all en ändring bör genomföras nu.Det gäller Prop.1979/80: 96 86 frågan om ansvar för försök alt hjälpa en utlänning altillegalt ta sig in i landet. Jag anser det vara synnerligen otillfredsställandeatt medhjälp till illegal inresa inte nu kan beivras, ens om den bedrivsorganiserat och i vinningssyfte, annal än då ullänningen faktiskt kommer in.Del är olillfredsslällande säväl från allmänna rättsliga ulgångspunkter sommed hänsyn till att en icke obetydlig människosmuggling in i vårt land förnärvarande pågår, med de olägenheler detla för med sig för samhällel.Silualionen är nu sådan att en ändring av straffbestämmelserna enligl minmening inte kan anstå till dess kommittén har lämnat sitl belänkande. 1 fråga om bestämmelsens närmare ulformning får jag anföraföljande. Enligt 64 8 UtlL straffas den som hjälper en ullänning att komma in iriket i strid mol föreskrift i lagen eller i föriattning som har utfärdats medstöd av lagen. Straffet är satt till böler eller, när omsländighelerna är försvårande,tiil fängelse i högsl . År det fråga om en presumtiv terrorist ärmaximistraffet fängelse . Försvårande omständigheter torde i praxisanses föreligga när verksamheten bedrivs i organiserad form eller i övrigt vidupprepade tillfällen. Av ordalydelsen får somjag redan nämnl anses framgå, atldet för fullbordat brott och därmed straffansvar krävs att utlänningen harkommil in i landel. Av 23 kap. I 8 BrB framgår all den som har påbörjalutförandel av visst brott utan all della har kommit lill fullbordan skall dömasför försök till brottet i de fall då särskilt sladgande har getts om della. Somylterligare förutsättningar gäller alt det förelåg fara för att handlingenskulle leda till brottets fullbordan eller alt sådan fara var utesluten endasipå grund av tillfälliga omständigheter. Straffel skall bestämmas tiil högst vadsom gäller för brottet. För alt åstadkomma all även försöklill sädani brotl som avses i 64 8 UllL blir kriminaliserat bör i sammabestämmelse införas en ullrycklig beslämmelse om att försök är straffbartenligl 23 kap. BrB. Del kunde i och för sig övervägasalt i della sammanhang även skärpa straffsatsen. Jag anser emellertid atl dennafråga först bör övervägas i samband med den helhelsbedömning som kommiuén harall göra. Somjag redan har nämnl lorde försvårande omständigheter ofta vara förhanden i dessa fall. varför slrängare påföljd än böter bör komma i fråga. Vidpåföljdsbedömningen bör enligt min mening de allmänpreventiva skälen gesbetydande tyngd.