prop · G303114 · 1979-12-31 00:00:00 — om verksamheten vid ; Regeringen föreslår alt antaga de förslag somhar upplagils i bifogade utdrag av regeringsprolokoll. I propusitiunen lämnas förslag om verksamhetsinriktningför och organisation av . började sin verksamhel år1968. Nämnden prövar tvister mellan näringsidkare och konsument på begäran avkonsument. Nämndens verksamhet har bedrivits på försök. F. n. ärnämnden knuien till . fyller en viklig funkiion sometl komplemenl till de allmänna dumslolarna. Mot bakgrund av de godaerfarenheterna av den hittillsvarande försöksverksamheten vid nämnden föreslåsverksamheten nu få en stadigvarande karaktär. Vidare föreslås atl nämnden bliren fristående statlig myndighet. Nämndens avgöranden avses liksom f. n. vararekommendationer till parterna om hur en tvist bör lösas. En utvidgning av nämndens verksamhelsområde föreslås,nämligen alt nämnden skall kunna pröva tvister rörande visst arbete på fastegendom, exempelvis elektriska installationer, VVS-inslallatiuner,målningsarbeten och golvläggning. Verksamheten vid allmänna reklamalionsnämnden avsesbedrivas i sina nya former fr. u. m. . 1 1979/80. 1979/80:114 2 Lag om ändring i lagen (1974:8) om rättegången i tvistemålom mindre värden Härigenom föreskrivs all 2 och 7 SS lagen (1974:8) omrällegången i Ivislemål um mindre värden skall ha nedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 2 §' Är värdet av vad som yrkas högre än som anges i 1 §första stycket, skall denna lag ändå tillämpas, om 1. tvistenhuvudsakligen rör fråga 1. tvisten huvudsakligen rör frågavaröver utlåtande avgivits av rekla- varöver utlåtande avgivits av(j///? ;»/;-maiionsorgan som regeringen be- na reklamationsnämnden,eller stämmer, eller 2. parternaöverenskommit att lagen skall tillämpas och rätlen finner delta lämpligt. Första stycket gäller endast om part försia gången hanskall föra talan i tvistemål yrkar atl denna lag skall lillämpas och därvidåberopar ullåtandet eller överenskommelsen. Har talan väckts genum ansökan ombetalningsföreläggande äger 1 § andra stycket andra punkten molsvarandetillämpning. 7 S I tvist mellan näringsidkare och I tvistmellan näringsidkare och konsument rörande vara eller tjänsl konsument rörandevara, tjänst eller som tillhandahållits för huvudsakli- annan nyttighei somtillhandahållits gen enskilt bruk (konsumenltvist) för huvudsakligen enskillbruk (kon-skall rätten, um det är till gagn för sumentlvisl) skall rätten, omdet är utredningen, inhämta yttrande från till gagn för utredningen, inhämlareklamationsorgan som avses i 2 . yltrande från allmänna reklamalionsnämnden. Denna lag träder i kraft . Senaste Ivdelse 1977:1144. Närvarande: statsministern , ordförande, ochstatsråden , , Mundebo, Mogård, , Åsling, Söder, Krönmark,, , Wirlén. , , , ,, Proposition om verksamheten vid allmännareklamationsnämnden Statsmakterna har inom ramen för samhälletskonsumentpolitik under en följd av år vidtagit åtgärder som syftar till attstärka konsumenternas ställning. Både på det civilrättsliga och på delmarknadsrättsliga området har en omfattande lagstiftning införts samlidigt sumsamhällsorgan med uppgift att ta till vara konsumenternas intressen successivihar byggts upp. Allmänna reklamationsnämden inrättades av statenskunsument-råd och började sin verksamhet . ärkonsumentverket huvudman för nämnden. Nämndens verksamhel har bedriviispå försök. I samband med att och konsumentombudsmannen (KO) år1976 sammanfördes till en myndighet förutskickades att allmännareklamationsnämndens ställning och verksamhetsformer skulle bliföremål för översyn (prup. 1975/76:159). Med stöd av regeringens bemyndiganden och den15 tillkallade dåvarande chefen för enkommitté' för en samlad översyn av reklamationsförfarandel i konsument-tvister(H 1976:02). Kommittén, som antog namnet reklamaiionsutredningen,avlämnade betänkandet (SOU 1978:40) Tvistlösning påkonsumentområdel. Belänkandet har remissbehandlais. I rättschefen , ordförande, numerahovrättsassessorn , rådmannen , jur.kand. AndersElmer numera byråchefen och jur.dr. 1979/80:114 4 Utredningen behandlar två huvudfrågor, nämligen delsallmänna rekla-matiunsnämndens framtida verksamhet, dels en möjlighet förkunsument-umbudsmannen (KO) atl i tvist mellan kunsument och näringsidkare somombud för konsumenten föra dennes talan i vissa fall. Mot det sistnämndaförslaget har vid remissbehandlingen riklals olika invändningar av såvälprincipiell som praktisk art. De aspekler som därvid har tagils upp är av sådankaraklär att frågan kräver ytterligare överväganden inom regeringskansliel. Till protokollet i detta ärende bör fogas ensammanfatining av betänkandet som bilaga I samt en förleckning överremissinstanserna och en sammanslällning av remissyttrandena i nu akluell delsom bilaga 2. 2.1 Allmänt om lösande av tvister på konsumentområdet Det kunsumentpulitiska arbetet bedrivs på många olikaumråden. De ålgärder som kan vidtas är av vitl skilda slag. Huvuddelen avåtgärderna lar sikle på alt allmänt stärka konsumenternas ställning. Arbetetinriktas också på att hjälpa de enskilda konsumenterna om det av någonanledning uppstår en tvist mellan en kunsument och en näringsidkare. Denkonsument som vill ha en tvist prövad har i princip två olika förfaranden attvälja mellan. Antingen kan konsumenten låta en allmän domslol pröva ärendeteller utnyttja del mer informella reklamationsförfarandet. Utvecklingen i har främsl följt den informellavägen. inrättades av år 1967.Redan dessförinnan drevs flera reklamalionsnämnder i olika branschorganisationersregi. har till uppgift att pröva tvister på enmängd nlika umråden. Nämndens verksamhet har också fått enallt slörre omfattning. Verksamheten är uppdelad på ell antal avdelningar inomvilka berörda partsintressen är företrädda. Allmänna reklamationsnämndensbeslut är till skillnad från domstolarnas avgöranden inte bindande ulan ulgörrekommendalioner som inte är möjliga att verkställa tvångsvis. ärkonsumentverket huvudman för nämnden. Nämndens verksamhet har hitlills haflkaraktären av försöksverksamhet. Förfarandet vid domstol är, som nämnts, ett alternativtill reklamationsnämnder för att lösa knnsumenttvisler. Av naturliga skäl ärdet mer formaliseral än förfarandet vid reklamationsnämnden. För atl underlättaför bl. a. konsumenterna att bevaka sin räll har dock domslnlsförfarandet undersenare år reformerats i olika avseenden. Som ett led i dessa slrävanden harsålunda etl förenklal rättegångsförfarande införts för tvistemål om mindrevärden. Syftet med lagen (1974:8) om rättegången i tvistemål om mindre värden,den s. k. småmålslagen, är bl. a. att bringa ner rältegångskustna- 1979/80:114 5 derna utan att befogade rältssukerhetskruv eftersatts.Småmålslagen tillämpas endast pä rättegång i tvistemål vari förlikning omsaken är tillålen. En förutsättning är att värdel av vad som yrkas uppenbartinle överstiger hälften UV del enligt lagen (1962:381) om allmän försäkringbestämda basbelopel för oktober månad näst föregående år. Vissaundanlagsbestämmelser finns till delta. är värdegränsen 6 950kr.. Småmålslagen är vidare under vissa förutsättningar uulomuliskt lillämpligpå alla ärenden som har prövats av även omtvisteföremålels värde översiiger denna värdegräns. har utvärderat hur ulika furmerför atl lösa kunsumenltvister har fungerat. Med utgångspunkt i dennautvärdering har utredningen i sitt betänkande angivit vilka gränser sum börgälla mellan de ulika organ som finns för lösande av tvister påkonsumentområdet. Utredningen konstaterar att det är uppenbart alt man inte kanundvara de allmänna domstolarna sum urgan för prövning av kunsumenltvister.Förutom att domstolarna uppfyller högt ställda krav på juridisk sakkunskapmedger domstolsförfarandel en allsidig och ingående prövning av ärenden. Möjligheternaatt hålla förhör med parlerna, atl la upp vittnesbevisning och atl anlilautomstående sakkunniga samt det förhållandel att dumstularnas beslut kanverkställas tvångsvis är värdefulla delar av dumslulsförfarandet. Utredningenframhåller samlidigt alt en verksamhet för lösande av tvister av det slag snmf. n. bedrivs vid allmänna reklamalionsnämnden också har påtagliga fördelar.Förfarandet är enkelt, snabbt och billigt. Ytterligare en styrka inämndförfarandet är att reklamationerna bedöms av ett organ där sakkunskaprörande den vara eller Ijänsl sum avses finns representerad. Ocksäomständigheter av psykologisk art torde göra nämndförfarandet attraktivt förden enskilde konsumenten. Skälet till detta är, anförs det, alt en process viddomstol ofta uppfattas som svår, lidskrävande och kostsam. Utredningen anser sålunda all reklamationsnämnden börfinnas även som etl komplement till domstolarna. Den bör därvid gesen stadigvarande karaktär. Ulredningen förklarar vidare alt den koppling som f.n. finns mellan domstolarna och genom småmålslagenär ändamålsenlig och bör bibehållas. Småmålslagen bör alltså enligt utredningenliksom kunna tillämpas uavsett tvisteföremålels värde när tvisten viddumslul rör en fråga sum reklamaiiunsnämnden har avgett utlåtande över.Reklamatiunsutredningen har i sina överväganden utgått från den nuvarandeprucessurdningen. En utredning, rättegångsulredningen (JU 1977:06), arbetar f.n. med en översyn av rättegångsförfarandet vid allmän domstol. Skulle dennautrednings arbete leda till mera omfattande framtida förändringar avdomstolsförfarandel får enligt reklamaiionsutredningen frågan om den nyssangivna kopplingen mellan domstol och reklamationsnämnd övervägas på nytt. Utredningen presenlerar en modell för förfarandet i falldå en konsumenltvist har uppstått. Enligt denna modell skall parlerna då tvistuppkommer i 1979/80:114 6 första hand söka komma överens själva. Näringsidkaren haretl ansvar för att konsumenternages rättelse i skälig utsträckning utansamhällets medverkan. Först när parterna misslyckas med atl klara upp saken påegen hand bör samhällets resurser för tvistlösning anlitas. Till en början börkonsumenten försöka få hjälp inom ramen för den kommunala konsumentverksamheten.Kommunerna skall enligt förslaget svara för den första hjälpen åt konsumenterna.Om det inte går atl klara upp saken pä nivå får kunsumenlvägledarenhänvisa konsumenten till tvistlösande organ. Tanken är att i huvudsak svårbedömdafall och principfrågor skall föras vidare till allmänna reklamationsnämnden.Konsumenten är dock oförhindrad alt vända sig direkt till domstol ellerreklamationsnämnden. Omständigheterna i del enskilda fallel får därvid varaavgörande för um konsumenten väljer all väcka talan vid allmän domstol ellergör en anmälan till nämnden. I den föreslagna modellen är det som berördesmeningen att konsumenten i första hand skall vända sig lill det kommunalaorganet. Vänder sig konsumenten direkt till domslol bör man i situationer därett reklamationsförfarande bedöms lämpligare kunna rekommendera konsumentenatt i stället vända sig till . Vänder sig konsumentendirekt till bör tjänstemännen där kunna medverkatill all parterna själva löser sin tvist eller uppmana konsumenten att takontakt med den kommunala vägledaren. Remissinstanserna vitsordar vad utredningen har anfört omde goda erfarenheterna av hittillsvarande verksamhel.Reklamalionsutredningens syn på behovet av en framtida reklamationsnämnd somett komplement till de allmänna domstolarna har därför fått ett starki stöd avremissinstanserna. Både från allmän och från enskild synpunkt finns det.enligt min mening, elt uttalat intresse av att undvika tvister mellankonsumenter och näringsidkare. Del har därför varit naturligt för samhällelalt i olika former förebygga sådana tvister. En viktig del i den långsiktiga förebyggandekonsumentpoliliska verksamheten är att söka hindra att farliga, felaktigaeller otjänliga varor bjuds ut till konsumenterna eller att tjänster utförs påett felaktigt sätt. Ingripanden mot oskäliga avtalsvillkor och otillbörligmarknadsföring är också ägnade alt minska antalet reklamationer. Andrakonsumentpolitiska åtgärder som hindrar att problem uppslår är sådana som ledertill att konsumenterna aktivt, medvetet och kritiskt granskar utbudet av varoroch tjänster. Här har konsumentinformationen stor betydelse. Flera av de remissinstanser som har yttrat sig överreklamalionsutredningens förslag har betonat all konsumentpolitiken i förstahand bör inriktas på att hindra att reklamatinnsursaker uppknmmer. Jag vill framhålla att del primära målel givetvis bör varaatt marknaden fungerar så bra att tvister inte behöver uppkumma.Kunsumentpulitiken bör därför även i fortsättningen främst inriktas på detta.Det är dock oundvikligt atl det kommer att förekomma tvister i en interinga omfuttning. Tendensen är också f. n. den all anlalet hos samhällsorganregistrerade reklamationer ökar. Detta lorde dock i första hand sammanhängained den ökade medvetenheten hos konsumenterna om möjligheterna att få tvisterprövade. 1 de fall det uppstår tvister är det självfallet av stor vikt för denenskilde konsumenten att det finns ändamålsenliga meloder för all lösa dem.Också della är en viklig uppgift för konsumentpolitiken. Det finns etl siarkt samband mellan sådanakonsumentpoliliska åtgärder som är förebyggande och sädana som är ägnade atllösa ivisler. Generella konsumeniproblem kan komma fram i samband med enskildaivisler. Ett effekiivt lösande av tvister torde vidare på sikl förbättraförhållandena på marknaden och stärka konsumenternas ställning. En satsning påsådana förebyggande ålgärder som gör konsumenterna mer medvetna kan enligt minuppfattning också leda till att reklamationer av varor och tjänster ökar. Detlaskall då inte tydas så alt konsumentproblemen tolall selt blir fler. Det är istället konsumenternas medvetenhet om sina rättigheter som ökar. Innan jag går närmare in på samhällets insalser för attsiödja konsumenterna i tvister vill jag ta upp förelagens ansvar i samband medklagomål. Del bör understrykas atl statsmakternas ålgärder på det konsumentpolitiskaområdet vare sig avser eller kan ersätta förelagens egna ansträngningar attanpassa sitt utbud av varor och ijänster till konsumenternas önskemål. Det fårvidare inte råda någon tvekan om atl del i första hand är näringsidkarna somhar ansvaret för att konsumenternas klagomål bedöms och hanteras seriöst.Följaktligen ärdet också viktigt att konsumenten i första hand vänder sig tillnäringsidkaren ifråga med sina krav samt medverkar till en uppgörelse i godo. Sum framgår av vad jag här har anfört delar jag till fulluuppfattningen all parlerna måste så långt det är möjligt själva söka lösa sinatvister. Förutsättningarna för alt en tvist skall fä en rimlig lösning kan duckvara beroende bl. a. av um det finns möjligheter atl få tvisten prövad i en efteromständigheterna anpassad och lillräckligl effektiv furm. Näringsidkaren harufta en starkare ställning än knnsumenlen. En sådan obalans kan innebära enfara för att den enskilde konsumenten inte hävdar sin rält. Förekomsten av ettreklamalionsorgan stärker konsumenternas ställning både genom alt fakiiskatvister som har uppstått kan få sin lösning och genom de förebyggande effektersom förekomsten av ett sådant organ lorde ha. Jag anser därför att del i denkonsumentpoliliska organisationen bör finnas etl reklamationsorgan därföreträdare för konsumenter och näringsliv skall ha möjlighet atl i samverkanfurmulera sin etik nch praxis när del gäller atl lösa tvister. Ett sådanlurgans praxis kan också påverka företagens reklamations-rutiner. Som framgått av min redovisning ställer jag mig i alltväsentligt bakum den mudell för lösande av tvister på knnsumentområdet somutredningen skisserat. Jag anser atl tiden nu är mogen all låta denhittillsvarande 1979/80:114 8 försöksverksamheien vid allmänna reklamalionsnämnden fä cnstadigvarande karaktär. arbete kan givelvis evenluelllleda till en framtida omprövning av vilka gränser som bör gälla mellan olikaorgan som har till uppgift att lösa ivisler. Enligt min mening är dock dettainte etl lillräckligt skäl för att avvakta med att ge allmännareklamationsnämnden en permanent ställning. En särskild fråga som flera remissinslanser berör ärkommunernas rull när det gäller tvister på konsumentområdel. Vissaremissinslanser betonar att den kommunala konsumentverksamheten har betydelseför möjligheterna att få sådana tvister lösla. Därvid framhålls viss oro föratt kommunerna inte kommer att bygga ut konsumentverksamheten i önskadomfattning. Slutsatserna av denna bedömning varierar emellertid. a. uch allmänna reklamalionsnämndens ordförande alt enförutsättning för ett effektivt lösande av tvister är atl den kommunalakonsumentverksamheten byggs ut betydligt snabbare än vad som sker.Industriförbundet å sin sida anser att man vid omorganisationen av allmännareklamationsnämnden måste beakta att den kommunala verksamheten inte är fulltutbyggd. I fråga om förhållandet mellan den kommunalakonsumentverksamheten och vill jag anföraföljande. beslutade att den kommunala konsumentverksamhetenskall byggas ut genom frivilliga åtaganden från kommunernas sida. Den 1 januari1980 hade 185 kommuner någon form av konsumentpolitisk verksamhet. När detgäller lösande av tvister kan man konstatera att hjälp till konsumenterna pålokal nivå har belydelse för arbete. Ju fleratvister som kan upp genom kommunernas vägledning och informalion tillenskilda konsumenter desto mindre blir belastningen på cenlral nivå. Därmed kanman centralt koncentrera uppmärksamheten på principiella frågor och särskiltkomplicerade ärenden. Jag anser dock inte att en ytterligare utbyggnad av denkommunala konsumentverksamheten är en förutsättning för att allmännareklamationsnämnden skall ges uppgifter i enlighet med reklamationsutredningensförslag. Beslut om utvidgad service till medborgarna blir givetvis beroende avdet samhällsekonomiska utrymmet för utbyggnaden och det ekonomiska läget ikommunerna. Slor återhållsamhet måste iakttas vad gällerbeslut om utbyggnad av verksamhet. Jag anser således att uppbyggnadenav den kommunala konsumentverksamheten får anpassas till den lakl resursernamedger. Det bör därvid också noteras att många kommuner har prioriterat andraverksamheter. Jag vill här också erinra om atl hemkonsulenterna vidlänsstyrelserna svarar för vägledning lill enskilda persuner i de kommuner sumsaknar kunsumenlverksamhet. Här kan nämnas att är en av de fåremissinslanser snm avstyrker att allmänna reklamatinnsnämndens ges uppgifter ienlighet med utredningsförslaget. Förbundel anser att reklamatiunsutredningenborde ha 1979/80:114 9 gjort en analys av vilken roll kommunerna kan spela medhänsyn lill bl. a. att den kommunala konsumentverksamheten aren frivilligaktivitet som låti kan komma i konflikl med den kommunalalikställighetsprincipen. Vidare anser förbundet att reklamationsutredningensförslag i praktiken innebär alt den kommunala konsumentverksamheten blir någolav en första insians i reklamatinnsärenden. Förbundet anser att detta gårutöver de konsumentuppgifter som enligt beslut skall varakommunala. Med anledning av den kritik som riktar molreklamationsutredningens förslag vill jag erinra om alt 1975 årsriksdagsbeslul om konsumenlverksamhel (prop. 1975:40, NU 1975:26. rskr1975:170) innebär att de kommunala konsumenlvägledarna avses svara förvågledning lill konsumenler i vid bemärkelse. Denna vägledning kan enligtriksdagsbeslutet vara av allmän karaktär eller avse råd i anslutning lill köp.1 det senare fallel är det fråga om rådgivning både före köp och efter det uttköpet har genomförts. Hanteringen av reklamatinnsärenden på nivåinnebär atl konsumenlvägledaren söker klarlägga de faktiska omständigheterna ifallel samt bistå konsumenten med råd och anvisningar omreklamationsförfarandel (prop. 1975:40 s. 13 och s. 45). Frågan om kommunernasroll när det gäller vägledning och hjälp till enskilda konsumenler före ochefter köp har sålunda lämligen behandlats av . Den modell förkommunernas medverkan i reklamationsärenden som har förordats i det föregåendeinryms enligt min uppfattning inum den ram som riksdagsbeslut ger förkommunal konsumentverksamhet. Avsikten är således inle alt utvidga de uppgiflersom enligt riksdagsbeslul gäller för den kommunalakonsumentverksamheten och som sker genum frivilliga ålaganden från kommunernassida. Jag vill för tydlighetens skull erinra om alt det i nämndariksdagsbeslut klarl uttalas alt det inle är meningen alt de kommunalavägledarna skall ta ställning för viss part och på den lokala nivån försökalösa tvister i strid med någon parts vilja. 2.2 ställning ochförhållande till har haft till uppgifl alt prövasambandet mellan uch allmänna reklamatiunsnämndens verksamhet.1 direktiven till utredningen angavs det att vissa principiella skäl unekligenlalar för all en verksamhet sum går ut på atl avgöra tvister får ennrganisaturiskl självständig ställning. Å andra sidan ansågs det självklart atletl nära samarbele måste ske med kunsumentverkel, den centrala myndigheten på konsumenlnmrådet.Del angavs vidare alt tvistefrågur i många fall får belydelse förkonsumentverkets mer generelll inriktade verksamhet samt att det är angelägetalt nämndavgörandena följs upp av verket i dess förhandlings- ochinformationsverksamhet. 1979/80:114 10 har föreslagit uti det r-ådandeorganisatoriska sambandet mellan konsumenlveiket och allmännurekluniationsnän-inden skall bibehållas. Åven om vissa skäl talar för enorganisatoriskt hell frislående nämnd anser utredningen de konsumentpoliliskaargunienlen saml kostnadsfördelarna med en koppling till vägatyngre. De goda erfarenhelerna av allmänna reklamalionsnämndens hittillsvarandeverksumhet har i hög grad påverkat utredningens ställningstagande. För atlytterligare förstärka förtroendet för nämnden och undanröja alla risker för attdess avgöranden inte skall betraktas som objektiva har ulredningen föreslagitvissa ändringar som innebär alt nämndens självständiga ställning inom verketförstärks. a. föreslås atl nämndens ordförande och vice ordförande skallförordnas av regeringen. I stort sett alla remissinstanser som har yttrat sig omallmänna reklamationsnämndens ställning betonar all nämnden måste organiserasså utt dess opartiskhet inte kan ifrågasättas. Man är uckså enig um atl en markering avreklamalionsnämndens självständighet bör göras för atl tilltron till nämndensopartiskhet inte skall rubbas. Meningarna är dock delade om hur genomgripandeåtgärder som måsle vidlas för all förtroendet för nämnden skall kunnubibehållas och om möjligt stärkas. En majoritet av remissinstanserna drar den slutsatsen altförtroendet för allmänna reklamalionsnämndens objektivitet kan garanterasendast om nämnden ges en helt självständig ställning. Bland dem som har tagitställning för en fristående reklamationsnämnd finns domstolar,näringslivsurganisa-tinner nch vissa intresseorganisalinner. Dessa påtalar alten bärande grundsats i vårt samhälle är att organ som har till uppgift alt lösatvister måste stå obundna av och ulan inflylande från någon av de tvistande.Konsumentverkets partställning som företrädare för konsumentintresset samt densamordning som har skelt mellan konsumentombudsmannen och konsumentverketanses vara tungt vägande skäl för alt nu skilja reklamationsnämnden frånkonsumentverket. Någon remissinstans erinrar om atl konsumentverkettillförsäkras erforderligt inflytande i nämnden genom att vara företrätt i dessolika avdelningar. Vidare erinras i remissvaren om att organ med domstulsliknandeuppgifter på andra områden i flera fall har brutits ut uch getts fullsjälvständighet. Inget hindrar enligt remissinstanserna att de administrativakostnadsfördelar som en samordning med har beräknats medföratas till vara även om nämnden får en självständig ställning. Etl tiotal remissinstanser, bl. a. , decentrala personalorganisationerna. KF och ,tillstyrker atl rekla-mationsnän-inden även knyts tillkonsumentverket. roll i konsumentpolitiken anges av dessainstanser vara ett tungt vägande skäl för att inordna nämnden i verket. Enfördel med utredningsförslaget anses vara att fär en kanal atlfånga 1979/80:114 11 Vidare underlättas uppföljning och kontrollav all näiiiiulens rekommendationer efterlevs.