prop · G3034 · 1979-12-31 00:00:00 — Frånde statliga myndighelemas sida påpekas att de föreskrifter som enligt 7 § lagenom offentlig anstäUning gäller för den statliga arbetsgivaren innebär attstatsanställda åtnjuter minst det anstäUningsskydd som den föreslagnalagändringen avser att ge. Förden statliga arbetsmarknadssektorn medför förslaget inte någon förändring. Inomdet statliga arbetsområdet har skapats ett omfattande regelsystem som syftartill anställningstrygghet inom koncemen staten. Bestämmelser som regleraravgångsskyldighet p. g. a. sjukdom och åtgärder i samband med detta återfinnsi lagen om offentUg anställning, statens pensionsreglemente,anställningsförordningen och KCirk 1960: 553. Bestämmelsemainnebär att en anställd som har rätt till statlig tjänstepension inte äravgångsskyldig p. g. a. sjukdom eller nedsatt arbetsförmåga utan att omplaceringsmöjlighetemainom annan med statlig pensionsrätt förenad anställning prövats. Om lämpligomplacering inte är möjlig skak frågan om egenpension ha avgjorts eller avgörasi samband med entledigandet. Statensom arbetsgivare har genom dessa bestämmelser åtagit sig längre gående ansvarför anstäUda vid sjukdom och nedsatt arbetsförmåga än vad som är faket inomarbetsmarknaden i övrigt. Debåda kommun förbunden framhåller att de bestämmelser som gäller inom denkommunala sektora överensstämmer med dem som gäller på det statliga området.Svenska kommunförbundet anför bl. a. följande. Avgångsskyldighetvid arbetsoförmåga regleras i mekan parlema på den kommunala sektom gällandekollektivavtal om pensioner. Bestämmelserna innebär i korthet att arbetstagareär avgångsskyldig om han p. g. a. förlorad eker nedsatt arbetsförmåga antingenför framtiden är oförmögen att på tUlfredsställande sätt utföra sitt arbeteeker om han inte tjänstgjort alls eker endast försöksvisoch det enligt läkares bedömning är osannolikt att han kan återinträda iarbete samt ovisshet om utvecklingen avarbetsförmågan därefter råder. Beslut om sådan avgång får fattas först sedanarbetsgivaren med beaktande av LAS bestämmelser konstaterat att arbetstagareninte kan förflyttas tik atman anstäUning eller annat arbete hos arbetsgivaren.Arbetstagaren måsle också beredas skälig tid att själv yttra sig i ärendet. Ovanståendeinnebär för konamuneraas del att i faU där arbetstagaren erhåUit heltsjukbidrag denne i många fall fär kvarstå i Ijänst till dess att förtidspensionbevUjats av . ArbetsgivarorganisationernaSAF och SHIO-Familjeföretagen motsätter sig inte att möjlighetema tiUrehabilitering av långtidssjuka ökas men anser att man måste göra en avvägning mekanåtgärdernas effekter och de problem och kostnader som uppkommer i företagen.SAF anför följande. Prop.1979/80: 4 37 Föreningenansluter sig till vad reservanterna inom kommittén anfört. Det bör därvid särskUtframhållas att den föreslagna ändringen skulle komma att få betydelse endastför ett litet antal arbetstagare. I utredningen sägs också att frågan om ettförstärkt anställningsskydd för den berörda gmppen av arbetstagare är av meraprincipiell natur. DärtiU kommer att arbetsmarknadspolitiska stödåtgärder kansättas in på sådana arbetstagare som avses med kommitténs förslag om de behöversådana insatser för att kunna behålla sin anställning eker för att kunna återfåen sådan. Den i praktiken lika grupp arbetstagare, som skulle komma attberöras, dvs. de arbetstagare som till någon del återvinner sinförvärvsförmåga, har därmed redan de facto en anstäUnings-trygghet som tillstor del uppfyUer vad kommittén åsyftar med sitt förslag. De olägenheterkommittén anför som motiv för sitt förslag har inte heller i någon nämnvärdutsträckning kommit tkl uttryck i den praktiska tillämpningen. Det bör isammanhanget hållas i minnet att 33 § är dispositiv. Några önskemål frånfackligt håll att genom kollektivavtal korrigera denna bestämmelse såvitt avsersjukbidragsfallen har emellertid inte framförts. Föreningen vUl ävenframhålla de nackdelar för arbetsgivarna som den föreslagna ändringen medför.För att fylla vakanserna för de långtidssjuka skulle arbetsgivarna nödgas göraen dubbelanställning, antingen i form av en tills vidare-anställning eller vikariatsanstäkningar.I det förra faket skuke arbetsgivarna stå risken för att få överskott påarbetskraft om den långtidssjuke återgår i arbete. Det senare alternativet medlånga, tidsobestämda, vikariatsanställningar skulle medföra rekryteringssvårighetersamt planeringsproblem för både arbetsgivare och vikarie. Även med dettaalternativ föreligger uppenbar risk för "överiappningar" därarbetsgivaren onödigtvis tvingas att ha en dubbelt avlönad Ijänst.Det bör observeras att nu berörda nackdelar för arbetsgivama uppkommer i allade fall som teoretiskt sett skulle kunna omfattas av ändringsförslaget. Detlateoretiska antal överstiger väsentligt de rehabiliteringsfall för vUkaändringen skulle få någon betydelse. Därav följer att nackdelarna förarbetsgivaren i det enskilda fallet är betydligt större än de fördelar somfaktiskt uppnås för arbetstagarna. Detmåste även beaktas att den föreslagna ändringen kan få till följd en minskadbenägenhet att anställa handikappade. Vidare föreligger risk att antaletarbetstillfällen skulle minska genom att arbetsgivama försöker lösa ersättarfrågornainternt utan att nyanställa. SHIO-Familjeföretagenframhåller att när arbetstagare har långa sjukdomsperioder uppstårplaneringsproblem framför allt för de mindre företagen och attkommittéförslaget medför att dessa problem ökar. Förutomden osäkerhet som råder under själva sjukperioden uppstår problem dels vid enpersons insjuknande och dels vid tillfrisknandet. Vid insjuknandet skall ersättarfråganlösas och vid tillfrisknandet skall ersättaren beredas annan sysselsättning iföretaget eller sägas upp. Vanligenär det mycket svårt att få tag på yrkeskunniga personer som är villiga att ta anstäkningsom vikarie. I praktiken blir flertalet små företag tvungna att lösa vakanseraagenom ökat arbeUuttag både från 1979/80: 4 38 Alternativet är att tills vidare-anställa ersättare. Närden långtidssjuke rehabiliterats och återkommer till arbetsplatsen uppstår nyaproblem. I bästa fall kan ersättaren omplaceras. Före omplaceringen skallförhandlingar upptas med den fackliga organisationen. I flertalet fak blir detemellertid nödvändigt alt säga upp ersättaren eller, om denne inte är sistanställd, den sist anställde och placera om ersättaren. Det krävs dåförhandlingar enligt medbestämmandelagen, varsel en månad i förväg,överläggningar med den fackliga organisationen, uppsägning följd av enuppsägningstid på beroende på ersättarens ålder. Mankan räkna med att de förlängda uppsägningstiderna enligt lagen omanställningsskydd blir aktuella eftersom ersättaren i flertalet fak kommer attha varit anställd i företaget mer än . Påett litet företag med femtio anställda blir det en mycket stor kostnad och kanmedföra risk för förelagets fortsatta existens, t. ex. om ersättaren är över 45år så att uppsägningstiden är sex mänader och företaget inte kan sysselsättadenne . Fråganom att finna ersättare och om ersättarens situation i anställningsskyddshänseendetas upp även av Kooperationens förhandlingsorganisation som anför följande. Kommitténpekar själv på att t>eslut om helt sjukbidrag oftast föregås av ganskalångvariga sjukskrivningsperioder. Redan av den anledningen föreligger enosäker situation i den meningen att arbetsgivaren inte definitivt kan ersättaden sjukskrivne utan måste anlita vikarie. Skulle ersättaren anställas tillsvidare erhåller nämligen denne en uppsägningstid på tvåsexmånader, beroende på ålder, vilket givetvis är svårt att förena med fömtsättningamaför anställningen. Svårigheter föreligger otvivelaktigt att erhålla vikarierför så långa perioder, som det här kan bli fräga om. Kommitténs förslag innebäratt denna osäkra situation förlängs betydligt, åtminstone ett är, med ökandesvårigheter att finna vikarie. anser att den föreslagna lagändringen kommer att vållaarbetsgivaren både praktiska och administrativa olägenheter genom att dennenödgas håUa en anslällning öppen i avvaktan på omarbetstagaren eventuellt kan återkomma. Detta skapar problem både förarbetsgivaren och för den ersättare som haft att svaraför den långtidssjukes arbetsuppgifter. Ett genomförande av kommitléns förslagkan enligt förbundet i många fall leda tik ökade svårigheter att skaffakvalificerad ersättare med hänsyn till osäkerheten om anställningensvaraktighet. Enannan uppfattning i denna fråga förs fram av arbetsdomstolen. Arbetsdomstolenframhåller att promemorian inte innehåller någon utredning som belyser i vkkenutsträckning det förekommer på arbetsmarknaden att arbetstagarens anställningupphör som följd av att arbetstagaren, sedan han fått rätt tik heltsjukbidrag, erhållit underrättelse från arbetsgivaren enligt 33 § förstastycket anstäknmgsskyddsla- 1979/80: 4 39 genom att arbetstagaren skall lämna anställningen. Arbetsdomstolen anför vidareatt det inte heller kan bedömas av promemorian hur många av dessa arbetstagaresom skulle ha återgått till arbete hos arbetsgivaren, om anställningen inteupphört, eller som eljest skulle haft fördel av att ha ett bevarat fotfäste påarbetsmarknaden genom att anställningen består under rehabkiteringstiden.Arbetsdomstolen menar att det är svårt att bedöma förslagets betydelse försåväl art)etsgivare som arbetstagare och anför vidare. Dettroliga är emellertid att regeln i 33 § första siycket anslällningsskyddslagenrörande helt sjukbidrag utnyttjas i relativt begränsad utsträckning. Till stödför detta antagande kan anföras att det är känt att den som erhåller heltsjukbidrag regelmässigt har uppburit sjukpenning under en mycket lång tiddessförinnan. Arbetsgivaren har således redan nödgats vidtaga åtgärd för attlösa det problem som arbetstagarens långvariga frånvaro från arbetsplatsen gerupphov tUl. Det förhållandet att arbetslagaren erhåller helt sjukbidragföranleder alltså inte någon ny bortovaro från arbetsplatsen utan förlängerendast en redan mycket långvarig frånvaroperiod. Det kan hållas för sannoliktatt arbetsgivare i denna situation ofta avstår från att aktualisera frågan omanställningens fortbestånd och i stäUet avvaktar den tidpunkt då det stårklart om artwtstagaren kan återgå i arbete eller om nedsättningen av arbetsförmåganär varaktig och förutsättningarna för förtidspension föreligger. I allmänhettorde därför den föreslagna lagändringen inte behöva föranleda någon merabetydande olägenhet för arbetsgivarna. Mångaremissinstanser, bl. a. nya utredningen om yrkesinriktad rehabilitering m. m... Kooperationens förhandlingsorganisation och SHIO-Familjeföretagen,framhåller att om lagändringen skulle genomföras är det synnerligen angelägetatt de rehabiliterande myndigheterna åläggs att så tidigt som möjligtunderrätta arbetsgivaren om planerna för den långtidssjukes återgång i arbetetoch möjligheterna därtill. Kooperationens förhandlingsorganisation anser att sådanunderrättelse bör ske senast före tänkt återgång i arbete. SHIO-Familjeföretagenmenar att tre mänader är ett absolut minimum och anför. EnligtSHIO-Familjeföretagens uppfattning är det nödvändigt atl en sådanunderrättelseskyldighet införs om 33 :e paragrafen i LAS skall ändras ienlighet med förslagel. Underrättelseskyldigheten bör gälla så snart den sjukeblir föremål för en aktiv rehabilitering. Det är också rimligt att den rehabUiterandemyndigheten meddelar företaget när re-habUiteringen sätts in och därefterhåller företaget fortiöpande underrättat om rehabiliteringen. Därigenomunderlättas företagets planering då det gäller ersättarfrågor m. m. genom atten bättre bedömning kan göras av sjukperiodens längd. Det är också viktigt altföretaget underrättas om rehabiliteringen inriktas på sådana arbetsuppgiftersom inte finns inom företaget så att ersättarfrågor kan lösas definitivt. Delär enligt SHIO-Famkjeföretagens uppfattning nödvändigt att arbetsgivarenunderrättas om återkomsten i så god tid att LAS regler om Prop.1979/80: 4 40 varsel,uppsägningstid m. m. kan iakttas. En underrättelsetid kanl)ehövas i vissa fall. Enligt SHIO-Familjeföretagens uppfattning är detemellertid ett absolut minimum med en tremånaders underrättelsetid. Det ärrimligt att den rehabiliterande myndigheten har en sådan framförhållning atten tremånaders underrättelselid kan iakttas. Skulle arbetstagaren likväl bli friskskriveninnan underrättelsetidens utgång skall denne ha rätt tkl sjukpenning-sjukbidragunder hela . Riksförsäkringsverketifrågasätter dock om det är möjligt att införa en generellunderrättelseskyldighet för rehabUiterande myndigheter och anför följande. uppfattning är det knappast realistiskt att förorda enordning som innebär att aka de sjukvårdande, sociala och arbetsvårdande organsom är verksamma med rehabilitering av långtidssjuka och sjukbidragsberättigadeges en generell skyldighet att avisera arbetsgivare t. ex. före denförsäkrades förväntade återgång i arbetet. Kontakten mellan rehabiliterandemyndigheter och arbetsgivare torde förekomma i stor utsträckning redan f. n.Åtminstone när det är fråga om de organ som svarar för arbetsmarknadsmässigrehabilitering. Det synes mer lämpligt att arbetsgivarnasbehov av information tillgodoses genom att dessa kontakter utvecklas så att t.ex. anpassningsgrupperna, som ju är partssammansatta och i vilka också ingårrepresentanter för arbetsförmedlingarna/ länsarbetsnämnderna, får lill uppgiftatt följa de sjukbidragsberättigades och långtidssjukskrivnas utveckling ochmöjlighet till återgång till arbetsplatsen. Ävensocialstyrelsen, som betonar vikten av att en ev. lagändring följs av en bättrekontakt mellan sjukvården, arbetsgivaren och patienten, menar att vissa sådanauppgifter med fördel skulle kunna utföras av anpassningsgruppema. Fleraremissinstanser tar upp frågan om när saklig gmnd för uppsägning av enlångtidssjuk arbetstagare skall anses föreligga. De båda kommunförbunden anser atldet råder en viss oklarhet i detta avseende och att frågan bör utredas närmare.Landstingsförbundet föreslår att en sådan utredning görs av anstäUningsskyddskommittén.Svenska kommunförbundet anför bl. ...uppsägning bör vara möjlig om sjukdomen innebär sådan nedsättning avarbetsförmågan att arbetstagaren inte förväntas kunna utföra arbete av någonbetydenhet hos arbetsgivaren. Det framstår därför som angelägel att i enkommande proposition görs ett motivutlalande varav klart framgår att heltsjukbidrag inte jämställs med sjukpenning i uppsägningsavseende, utan attsaklig grund kan åberopas, om arbetstagaren inte kan utföra arbete av nägonbetydelse åt arbetsgivaren. SHIO-Familjeföretagenframför motsvarande mening. TCO anser att uttalandet i promemorian om attuppsägning bör kunna ske "om sjukdomen iimebär en sådan nedsättning avarbetsförmågan att arbetstaga- Prop.1979/80: 4 41 ren inte kan förväntas komma att utföra arbete av någonbetydelse hos arbetsgivaren" kan ge anledning till missförstånd ochorganisationen föreslår därför att detla ej återges i propositionen utan attdär framhålls att frågan huruvida saklig grund för uppsägning av den som beviljassjukbidrag skall ske med utgångspunkt i de under avsnitt 2 citerademotivuttalandena ur LAS förarbeten (prop. 1973: 129 s. 126 f). tar upp en annan aspekt av sammaproblem och anför följande. Styrelsen har sig bekant att valet av ersättningsform(förtidspension eker sjukbidrag) i vissa fall påverkas av andra faktorer än denrealistiska bedömningen av möjlighetema för den långtidssjukes återgång tillförvärvsarbete. Styrelsen har full förståelse för de bevekelsegrunder som idessa fak påverkar val av ersättningsform. Eftersom enarbetsgivare normalt inte har tillgång till ett underlag som en pensionsdelegationgrundar sitt beslut om sjukbidrag på saknar arbetsgivaren ofta möjlighet attbedöma om andra skäl än rehabiliteringsmöjligheterna motiverat beslutet omsjukbidrag eller förlängningen av sådant bidrag. Detta kommer att medförasvårigheter för arbetsgivaren att bedöma om saklig gmnd för uppsägning enligt 7§ LAS föreligger. Det synes därför angeläget att arbetsgivaren frånförsäkringskassan kan få uppgifter för bedömandet av denna fråga. framhåller att den föreslagnalagändringen får anses som ett naturligt komplement till övriga förslag somlagts fram om reformerade arbetsmarknadspolitiska stödåtgärder för arbetshandikappadeoch ny organisation för yrkesinriktad rehabilitering. Svenska kommunförbundetoch SHIO-Familjeföretagen påpekar dock att om den föreslagna lagändringengenomförs det också bör göras en översyn av de bidragsregler som gäller för bl.a. halvskyddad sysselsättning. SHIO-Familjeföretagen menar att eftersom vissaarbetsmarknadspolitiska stödåtgärder f. n. inte är tillämpliga omarbetstagaren formellt har kvar sin anställning är det nödvändigt att enändring sker av dessa regler. I annat fall skulle resultatet enligtorganisationen kunna bli att rehabiliteringen försvårades. Med nuvarande bidragsregler synes arbetsgivaren kunnaerhålla statsbidrag för arbetstagare med helt sjukbidrag somkvarstår i anställningen under sjukbidragstid och som återvänder till dentidigare arbetsgivaren men då omplaceras till halvskyddad sysselsättning.Enligt styrelsens uppfattning bör i sådant fall arbetsgivaren kunna erhålla statsbidragsom om den halvskyddade anställningen avsåg nyanställning. Prop.1979/80: 4 42 Propositionenshuvudsakliga innehåll................................ ... 1 Propositionenslagförslag................................................... ... 2 Utdrag avprotokoll vid regeringssammanträde den 1 Inledning ...................................................................... ... 3 2 Föredragandensöverväganden ................................... ... 4 2.1 Bakgrund till förslaget................................................ ... 4 2.2 Förslagel.................................................................... ... 7 2.3 Övrigt......................................................................... 13 3 Hemställan .................................................................. 15 4 Beslut ............................................................................. 15 Bilagor ............................................................................. ... 17 1 Anställningsskyddskommitténspromemoria.................... ... 17 2 Sammanställningav remissyttrandena ......................... ... 34