prop · G3039 · 1979-12-31 00:00:00 — Om man söker vägar attminska premiekosinaden är det alltså inte rimligt att gå vägen över minskadomfattning. Den möjlighel som föreligger, och som utnyttjas avförsäkringslagarna i alll större omfattning, är an frivilligt välja högresjälvrisk än den obligatoriska pä f n. Detta innebären påtaglig premieredukiionvid exempelvis hemförsäkring i storieksordningen vid självrisken 1 000kronor, vid självrisken . Genom högre självrisk reduceraspremien enligt en modell som väl följer försäkringens grundtanke att premienskall svara mot den risk försäkringen täcker. Den har också fördelen attförsäkringstagaren fortfarande har praktiskt taget fullt skydd för denekonomiska katastrof som exempelvis en brand kan medföra. Viktigt är också atlden högre självrisken aldrig gäller för ansvarsmomentel, vilket garanterar altden skadelidande får praktiskt tagel full kompensation vid ansvarsskada. Vadsom kan sägas mot självriskmodellen är all den betalningssvageförsäkringstagaren kanske bedömer del vara väsentligt all även ha täckning förmindre skador. Någon lösning som kan medföra premiesänkning utan atl väsentligamoment exkluderas ur försäkringen eller atl självrisken höjs lorde emellertid intefinnas. Om den funnits hade den säkerligen varit etablerad, efiersom detgivetvis är i försäkringsbolagens intresse att kunna erbjuda samtliga kunder enändamålsenlig försäkring. Allhålla försäkringskostnaderna låga för de centrala konsumentförsäkringarna ärenligt riksförbundets uppfattning ett omfattande problem som hänger samman medsamhällsförhållandena i stort. Del är fräga om ett långsiktigt arbete där allagoda krafter i samhället måsle samverka. Den stigande brottsfrekvensen är enkänd orsak till att försäkringskostnaderna ökat. Inflationen är ell annatsamhällsfenomen av stor betydelse för försäkringsbranschen. Det kan teknisktvisas atl "skadeinflatipnen", dvs. ersättningsbeloppens ökning tillföljd av penningvärdeförsämringen, blir siörre än den "normala"inflationen, vanligen bestämd av konsumentprisindex' utveckling.Försäkringspremierna tenderar därför att öka snabbare än andra priser, vilket ikronor mäu blir lydligl märkbart när inflationstakten är så hög som den varitunder större delen av 70-talel. Omman studerar utvecklingen av konsumentprisindex finnerman all indextalel har ungefär fördubblats. Försäkringspremien för engenomsnittlig hemförsäkring utanför tätorterna har under 1979/80:9 118 motsvarandeperiod ökat 2-3 gånger. I storstäderna har ökningen varit väsentligt högre:1977 års premie är i 6-7 gånger högre än premie. Man seralltså att del i landsorten är framför alll inflationen som orsakatpremiehöjningarna, medan inbrotlsskadornas utveckling har haft kraftig inverkani storstäderna. Till del sagda kan fogas an skadefrekvensökningen inte enbartgäller inbrott. Även vattenskadorna har ökat snabbi, beroende på ökat antalhushållsmaskiner, försämrade installationer och material i vattenledningssystemm. Företeelser som försäkringsmissbruk och anlagd brand är också bidragandeorsaker till premiehöjningarna. Försäkringsbolagenhar ingen reell möjlighet alt påverka inflationsutvecklingen. 1 syfte althålla tillbaka den skadekoslnadsökning, som beror på frekvensutvecklingen inomframför alll inbrotts- och vattenskadeomrädei, har försäkringsgivarna främslanvänt tekniken att genom omfatiningsbe-gränsningar och säkerhetsföreskrifterförsöka förmå försäkringslagarna att bättre skydda och vårda sin egendom. Elttypiskt exempel på en sådan åtgärd är den villkorsbegränsning som infördes i börianav 70-ialel och som innebar atl s. k. stöldbegäriig egendom inte ersattes vidstöld ur kallar- och vindsulrymmel i flerfamiljshus. Denna villkorsändringledde till minskat antal skador av detla slag. Enligt rikspolisstyrelsenserfarenhet är det numera mindre vanligt än tidigare att stöldbegäriig egendomförvaras i kallar- och vindsutrymmen. anser att begränsningar avdenna karaktär liksom säkerhetsföreskrifter är en rimlig väg att hålla nereskadekostnaderna. Troligen delar flertalet inom försäkringskollektivel dennauppfattning som innebär all försäkringen skall vara konstruerad för atl täcka ekonomiskförlust till följd av oförutsedd händelse men inte föriust som beror på slarveller bristande tillsyn. Bilförsäkringtorde vara den konsumentförsäkring som vid sidan av de ovan behandlade har detstörsta intresset eftersom flertalet hushåll har bil. Bilförsäkringen har sedanlänge varit uppdelad i tre delpakel: den obligatoriska trafikförsäkringen samtde frivilliga tilläggsmomenten "delkasko" och "vagnskada".Trafikförsäkringens innehåll är direkt knutet lill trafikskadelagen och kaninte modifieras på annat säu än genom frivilligt vald självrisk. (Normall ärtrafikförsäkringen självriskfri.) Ulöver trafikförsäkring kan alltså tecknas delkasko,som i vanliga fall omfattar brand-, stöld-, glas-, maskin- och räddningsskada samlrättsskydd. Vidare kan tecknas vagnska-deförsäkring, som täcker skada på detegna fordonet vid trafikolycka eller genom annan yttre skadehändelse.Vagnskadeförsäkring med omfattningen begränsad till enbart skada uppkommen vidkollision med annat fordon eller större vilt, kan numera tecknas i en delförsäkringsbolag. Vanligenkan bilförsäkring tecknas i följande kombinationer: - Trafik -I- delkasko - Trafik -(- delkasko + vagnskada. Allvalfriheten när det gäller försäkringens omfattning är större vid bilförsäkringän vid hem- och villaförsäkring beror dels på atl de frivilligatilläggsmomenten var för sig har en sädan premiestoriek alten särbehandling är beräuigadfrån teknisk/administrativ synpunkl, dds på all det sociala kravet pä en föralla försäkringstagare gemensam grundomfatlning inte kan bedömas vara såuttalat, eftersom försäkringsbehovet, vad gäller de frivilliga momenten,varierar starkt med bilens värde. Underden har en del försäkringsbolag presenterat ell antal 1979/80:9 119 nyaalternativ inom bilförsäkringsområdet i avsikt atl ge försäkringstagarnamöjlighet att välja prisbilligare alternativ än de hittillsvarande. Den gemensammanämnaren för fiertalet alternativ är att möjligheterna all välja högrefrivilliga självrisker har utvidgats. Det lorde sammanfattningsvis kunna sägasatt konsumentens valmöjligheter när det gäller bilförsäkring är vältillgodosedda. Rättstekniskamedel (5.4) FRKhar i belänkandet konstaterat an den rältstekniska regleringen av försäkringsverksamheieni vad gäller förhållandet mellan försäkringstagare och försäkringsgivare även ifortsättningen skall beslå i civilrättsliga regler. FRK har emellertid funnit atldet inte är möjligt att framlägga regler som ensamma i alla avseenden tillgodoserde krav som kan ställas på den räiisliga regleringen av relationen mellanförsäkringstagare och försäkringsgivare. Det har befunnits nödvändigl atl lämnaett jämförelsevis stort utrymme åt avtalsftiheten och delta har föranlett FRKtill slutsatsen att "för all kontrollera atl detta utrymme inte missbrukasbör villkoren kunna prövas av myndigheterna". Beträffandeönskvärdheten och lämpligheten av att i särskild lag reglera förhållandetmellan försäkringstagare och försäkringsgivare beträffande vissa försäkringartecknade av privatpersoner hänvisas till avsnittet "Konsumentersförsäkringar" ovan. Därav framgår att riksförbundet ställer sig myckettveksamt till den valda meloden. Riksförbundei delar hell FRK:s anfördauppfattning alt en jämförelsevis stort utrymme måste lämnas öppet föravtalsfrihet mellan parterna. En sädan frihet måste enligt riksförbundetsmening vara inte blott en nödvändighet utan även en betydande fördel sett frånförsäkringstagarens synpunkt då den skapar utrymme för lösningar i enskildafall och möjliggör förändringar i takt med förändrade behov. Dennu gällande försäkringsavtalslagen har i belydande utsträckning givit dennaavtalsfrihet och det har inte påståtts (se bl. a. direktiven) attavtalsfriheten har missbrukats. För att en lagstiftningsändring innebärande enutökad villkorsprövning av myndighet skall kunna motiveras synes del rimliglatt antingen det kan påvisas atl med nuvarande regler det förekommer missbrukeller att det finns anledning räkna med förändringar i relationenförsäkringsgivare-försäkringstagare som kommer att öka risken för missbruk.Missbruksrisken måste även bedömas vara av sådan omfattning att man genom atlinföra möjligheter till utökad rätlslig kontroll genom myndigheters försorg ärberedd acceptera den negativa påverkan på försäkringens ändamålsenligautveckling och pä kostnaderna för försäkring som torde bli en ofrånkomlig följdav FRK:s förslag i denna del. FRKhar konstaterat att "etl mera direkl konsumentinflylande fåttgöra sig gällande inom vissa försäkringsbolags verksamhei". Del börunderstrykas att denna utveckling fått många uttryck under de senasie åren,både vad avser en formell försäkringstagarrepresenlalion och en informellsådan. Det dominerande antalet försäkringsbolag i är ömsesidiga, vilketinnebäratt fullmäktigeinstitutionen utgör den yttersta garanten förattförsäkringstagarnas önskemål kan komma till uttryck. För aktiebolagen gällersedan länge en lagsladgad skyldighet att i sina styrelser inte enbart harepresentanter för aktieägarna, utsedda av bolagsstämman, utan även avregeringen utsedda representanter för försäkringstagarna. Prop.1979/80:9 120 ningsnämndersom flera försäkringsbolag har, är konsumenlrepresenlanterna som regel imajoritet. Utöverdessa konsumentrepresenlanler i fullmäktige, styrelser och nämnder har bolagenunder åren utnyttjat en mängd olika informella kontaktvägar för all utröna ochla vara på försäkringstagarnas önskemål. Bland initiativ som prövats av bolagenkan nämnas lokala konsumentråd, referensgrupper med representation från olika delkollekiivinom försäkrings-kollektivet i ston, intervjuundersökningar, konferenser etc.Bolagen försöker också kanalisera de kundönskemål som kommer fram vid tusentalsdagliga direktkontakter mellan konsumenter och bolagens skadereglerare,försäljare, kundkontor och ombud. Att på bästa sätt la vara på denna erfarenhetsåterföringär av vital betydelse för bolagens produktutveckling. Närdet gäller produktutformningen och därmed sammanhörande frågor torde enligtriksförbundets mening den rådande konkurrensen mellan försäkringsbolagen ochden möjlighel till aktivt försäkringstagarinflyiande som föreligger uigöra enfull garanti för försäkringarnas ändamålsenlighet och för att missbruk avavtalsfriheten inte förekommer, I detta sammanhang kan anföras att försäkringstagarorganisationenhos ett av de ömsesidiga försäkringsbolagen i anledning av del nu föreliggande förslageltill konsumentförsäkringslag bl, a, underställts frågan om behovel av ytteriigaremyndighetskontroll utöver den som redan nu sker. En övervägande majoritet harej ansett något behov av ytteriigare myndighetskontroll föreligga (bilaga 6). Beträffandede närmare synpunkterna på villkorskonlrollen, se nedan under avsnittet "Villkorskonlrollen", Lagtekniskafrågor m. m. (1-3 §§ KFL) Lagenstillämpningsområde (6.1, 8.1.1, 8.1.2 och 8.1.3) Omen särskild konsumentförsäkringslag skall införas är det nödvändigtall desstillämpningsområde blir såvitt möjligt otvetydigt avgränsat och atl den endastomfattar försäkringsformer som naturiigen kan inpassas under gemensamma regler.Det synes dä, trots alt gränsdragningen som inledningsvis berördes blirkonstlad, inte finnas något annat val än atl använda den teknik kommittén valti 1 S i förslaget, nämligen att uttömmande räkna upp de försäkringar som, om detecknas av konsument, omfattas av lagen. De uppräknade försäkringsformerna är -bortsett från olycksfalls- och sjukförsäkring vartill riksförbundei skallåterkomma i särskilt avsniti nedan -desamma som regleras av AB. Såvittangår sakförsäkringen har riksförbundei inte några speciella synpunkter på denföreslagna gränsdragningen. Det synes också lämpligt att undanta försäkringsom grundas pä grupp- eller kollektivavtal. Vidutformningen av AB ansåg man sig kunna avslå från aU använda begreppei"konsument", som särskilt i vissa branscher, t. ex, molorfordons-och bätförsäkring,förutsägs kunna medföra problem och komplikationer. Gränsdragningen mellankonsumenter och andra var inte särskilt viktig och det har sedan visat sig attde reformer som genomfördes genom AB i stor utsträckning kunnat bli mönster försärskilda former av förelagsförsäkring. 1979/80:9 121 förslag blir läget elt helt annal. Vissa förslag, främst nedsäuningsreglernai S 19 ff, är utformade med så långtgående hänsyn till försäkringens socialabetydelse för den enskilde - på kollektivels bekostnad -all en avgränsninggenom begreppet "konsument" blir nödvändig. Kommittén räknar inte medall "några egentliga svårigheter skall uppslå på grund härav" (s.180). En konsekvens av förslagel blir dock att bolagen måsle överväga att förmotorfordons- och båtförsäkring utforma olika försäkringsvillkor förkonsumenter respektive icke-konsumenter. Detta medför i sin lur svårigheter aUbedöma vilka försäkringsvillkor som skall lillämpas t. ex. för enskildföretagare som i viss utsträckning använder sin firmabil för privatbruk ochsom tecknat försäkring enligt "företagsmodell" eller föruthyrnings-företag. Svårigheterna blir påtagliga vid skada, där tveksamhet kanråda om försäkringstagaren handlat som konsument och det gäller all bestämmapåföljden vid åsidosättande av säkerhetsföreskrift. Förslagetomfattar förutom sakförsäkring även vissa former av individuellpersonförsäkring, nämligen olycksfallsförsäkring och sådan sjukförsäkring somkan meddelas "utan grunder" samt lake- och resekostnadsförsäkringingående i hem-, villa- eller reseförsäkring. Olycksfallsförsäkring meddelassåväl fristående som i kombination med reseförsäkring medan sjukförsäkring intemeddelas i kombination med sakförsäkring. 1bilaga 7 redovisas en översikt av förekommande individuella personförsäkringsformeroch vissa omständigheter för dessa som är av betydelse vid avgörande om en vissförsäkringsform bör omfattas av KFL eller inte. Deformer som enligt FRK:s förslag skall omfattas av den kommande lagen återfinnsi kolumnerna 4-8 och 10-12, Del är nämligen endast de tre första formerna somkräver gmnder enligt lagen om försäkringsrörelse och formen i kolumn 9,fristående läkekostnadsförsäkring, nämns ej i förslaget. Visserligen krävsgrunder även för försäkring enligt kolumn 4, men kravet här inskränker sighuvudsakligen till skadereservgrunder. Premiegrunder krävs ej. FRK torde haavsett krav på premiegrunder, ehuru detta ej klart framgår. Genom kommitténsgränsdragning kommer bl, a, sådan försäkring för vilken avtalstiden är längreän men där premien är beräknad och bestämd för högst fem är alt omfattasav lagen. Denna form av försäkring är vanligen förekommande och bedrivesför närvarande utan gmnder. Från konsumentens synpunkl torde en dylik forminte skilja sig nämnvärt frän molsvarande äldre form med långl avlal och grundbundenpremie. Riksförbundeianser att starka skäl talar för en annan gränsdragning mellan de former som börrespektive inte bör omfattas av KFL och hävdar att endasl formerna underkolumnerna 10-12 bör falla under lagen. DeUainnebär alt KFL endasl skulle bli tillämplig på personförsäkringar när dessauppträder i kombination ("paket") med sädana sakförsäkringar somenligt försäkringsrältskommitténs förslag skall omfattas av nämnda lag. Övrigapersonförsäkringsformer bör enligt riksförbundets mening behandlas tillsammansmed livförsäkringen. Därmed är inte sagt att samtliga fristående individuellapersonförsäkringsformer bör omfattas av totalt likalydande lagbestämmelser,men en gemensam prövning av dessa försäkringsformer anser riksförbundei vararationell. Deviktigaste skälen för den av riksförbundet föreslagna gränsdragningen ärföljande. 1979/80:9 122 Förslagettill KFL bygger i grunden pä atl försäkringarna meddelas med kort avtalstid, i regel ej överstigande ett är, och med rätl till förnyelse vid avtalstidens utgång. Flertalet personförsäkringsformer tecknas med lång avtalstid, dvs. längre än och ofta varande ända fram till pensionsål dern. En sådan konstruktion är av stort värde för konsumenten, då den garanterar ett långvarigt skydd oberoende av om den försäkrades hälsa försämras . Enförutsättning för all kunna meddela sädana länga avtal inom olycksfalls- ochsjukförsäkring är all försäkringsgivaren har ovillkorlig rätt att underavtalstiden ändra premietariff och allmänna försäkringsvillkor. Sådan rätt kanäven bli aktuell för livförsäkringens del . Eftersomförslaget till KFL ej medger dylik rätt, skulle försäkringsgivaren inte längrekunna tillhandahålla konsumenterna sådana långa avtal om försäkringsformernaskulle innefattas av KFL. Samtliga individuella personförsäkringsformer - närde ej uppträder i "paketförsäkring" - kräver skriftlig ansökan sarntuppgifter om hälsotillståndet, givna av den som skall försäkras, oftakompletterade med upplysningar från läkare, sjukhus, allmän försäkringskassa m.fl. anser all hithörande för personförsäkringen grundläggandeproblem - hälsoprövning, sekretesskydd, rätt lill försäkring, påföljd avorikliga uppgifier, ombudens medverkan m.m.- bör penetreras i ett sammanhangoch mer ingående än vad kommittén haft tillfölle all göra. Härigenom vinnesocksä att en sådan skriftlig ansökan som avser såväl livförsäkring somolycksfalls- och sjukförsäkring - vilket ofta är fallet - även i fortsäUningeni sin helhel kan behandlas enligt samma normer. Föreslagna regler i KFL för premies betalning anserriksförbundet ej passa för flertalet personförsäkringsformer, särskilt medhänsyn villkorsbestämmelser oms. k. respitmånad och älerupplivningsrätl.För försäkringsformer med ouppsägbara villkor måsie dessa bestämmelserbibehållas under återstående försäkringslid. För personförsäkringsformer med läng avtalstidkrävs atl reglerna för ikraftträdandet av ny lag utformas på annal säu än vadsom är tillämpligt för sakförsäkring. Detta nödvändiggör nya överväganden avkommittén, lämpligen i samband med pågående utredning för livförsäkringensdel. Riksförbundetvill av ovan anförda skäl avstyrka att KFL skall omfattapersonförsäkringsformer annat än som element i "pakelförsäkring".Detta skulle leda till följande ändringar i de tre försia paragraferna samt i 6S, 1 S Orden "samt olycksfalls- och sjukförsäkring" utgår ur 1 stsaml orden "försäkring för vilken grunder skall upprättas enligt lagen(1948:433) om försäkringsrörelse eller" i 2 st begränsas till alt endastavse brandförsäkring , 2 S Orden "och lagen (1972:262) om understödsföreningar" utgårur 3 st, 3 S Sista meningen ändras till "Med försäkrad förstås den på varsperson försäkring är tecknad". Begreppet försäkrad för dessutom härigenominnebörd för samtliga personförsäkringsmomeni som kan ingå i "paketförsäkring",f n, olycksfallsförsäkring och lake- och resekosinadsförsäkring, 6 SAndra meningen "Vid olycksfalls- eller sjukförsäkring får försäkringslidendock vara längre," utgår. 1979/80:9 123 Lagenssakliga omfattning (6.2) debatt som särskilt under de senasie lio åren förts om behovet av reformerav FAL har särskilt förts fram att den skulle vara omodern såtillvida att denhuvudsakligen handlar om försäkringstagarnas förpliktelser av olika slag - premiebelalning,upplysningsplikt, plikt att meddela fareökning, skyldigheter att iakttasäkerhetsföreskrifter, räddningsplikt m, m. Det har sagls att i FAL slår de"sjuka" fallen iförgrunden mer än de "friska". (Se t. ex. inledningsuppsalsenav i skriften ,1968). Enligt riksförbundets mening ligger det i sakens natur alt enförsäkringsavtalslag huvudsakligen måste fö denna inriktning på"sjuka" fall; tvingande lagregler kan vara det lämpliga instrumentet närdetgälleratt skydda försäkringstagarna närde inte följer de handlingsregler somuppställts föratt behärska risken och hälla premienivån rimlig.Försäkringstagarnas huvudsakliga inlresse och rättigheter-de friska fallen -nämligen omfattning och risktäckning av en försäkring, bör lämpligen inte läsasgenom en lagreglering. Redan i kommitléns direktiv framhålls att "sådanabestämmelser blir dock lätt föråldrade med försäkrings-teknikens utveckling ochi varie fall är det svårt all undvika att de blir vidlyftiga". Kommitténhar också funnit att KFL i princip bör ha samma inriktning som FAL och i slortsett reglera samma frågor som denna. Reglerom risktäckning och självrisk saknas i förslaget liksom -fö. i motsats lillFAL, vars reglering dock inieär tvingande-reglerom beräkning avförsäkringsersättning. Av vad ovan sagls följer att riksförbundet anser dettamycket välmotiverat. Del vore myckel olyckligt för försäkringstagarna om dessafrågor lästes genom en tvingande lagreglering. FAL:s upphovsmän varåterhållsamma med tvingande regleringar, vilket lämnat utrymme fören expansivoch behovsanpassad utveckling till försäkringslagarnas bästa. Närdel gäller försäkringslagarnas förpliktelser, som förslagel sälundahuvudsakligen behandlar, avstår kommittén i stor utsträckning från atlprecisera innehållet i dessa i KFL utan överiämnar frågan till försäkringsvillkoren.Endast påföljderna vid överträdelser regleras (20 S), I och för sig finns ingenanledning alt invända mot detta, Lagen blir mindre omföngsrik och en smidigareanpassning till erfarenheter och ändrade förhållanden blir möjlig.Försäkringsvillkorens omföng lorde inte heller påverkas i nämnvärd grad. Vidutarbetandet av AB konstaterades atl de handlingsregler som direkl ellerindirekt följer av olika förpliktelser är sä viktiga för försäkringslagarna attde frän informationssynpunkt i största utsträckning bör återfinnas i villkorenäven i de fall det är juridiskt onödigt dä de återfinns i FAL (se t. ex. AB 02,Upplysningsplikt och riskökning, 07, Räddningsplikt och räddningskosl-nader och08, Skaderegleringsbestämmelser). vill reagera mot är den beskrivning som ges i betänkandet pä sid.115. Kommittén uttalar all "många av de förpliktelser som enligt lag ellerallmänna försäkringsvillkor åläggs försäkringstagaren lorde i praktiken saknastörre betydelse". Förpliktelserna skulle sålunda till stor del inte varasakligt underbyggda. En förklaring som kommittén ger till alt de trots detlaupptas i villkoren är "atl lagen underiättar för försäkringsgivare attålägga sådana förpliktelser, eftersom dessa kan anknyta till lagensbestämmelser". Såfungerar inte försäkringsbranschen . Vid tillkomsten av AB diskuteradesoch vägdes noga vilka förpliktelser/handlingsregler som hade 1979/80:9 124 praktiskbetydelse, oavsett om man kunde repliera på FAL eller ej. En regels betydelseför inte enbart, kanske inte ens huvudsakligen, bedömas efter hur oftapåföljder för överträdelser blir aktuella. Ju bättre en ålagd handlingsregelföljs upp med god och begriplig information, desto bättre fullgör den denavsedda primära funktionen att kunderna undgår att överträda den och påföljderblir sällan aktuella. Påföljdsfrekvensen är sälunda en dålig mätare pä enhandlingsregels värde och betydelse. En regel som aldrig överträds kan fullgöraen idealisk funktion och om en regel ofta överträds kan det vara en maning tilleftertanke; är den rimlig, begripligt formulerad, tillräckligt framträdandeplacerad och kan informationen om regeln i övrigt förbättras? Idealet är isjälva verkel alt handlingsregler aldrig överträds. Kommitténsyns dessutom betrakta frågan om olika slag av föreskrifter ensidigt ur denskadelidande konsumentens, inte ur kollektivets av konsumenter synvinkel.Frånvaron av föreskrifter synes ä priori anses vara konsumentvänlig. Sålundauttalas (sid, 115) atl den enhetlighet som infördes genom AB inte alllidinnebär "att de äldre villkor som var mest förmånliga förförsäkringstagaren, nu har generaliserats. Sålunda har även försäkringsgi-re,som inte haft några allmänna säkerhetsföreskrifter i sinaförsäkringsvillkor för hemförsäkring och villaförsäkring, nu infört sådanagenom att de antagit de gemensamma Allmänna bestämmelser 1976",Verkligheten är att någol bolag som inte som säkerhetsföreskrifterhänvisat till "föreskrifter som meddelats i lag eller författning eller avmyndighet i syfte att förhindra eller begränsa skada" (ur AB 03 )genom AB införde dessa lagbestämmelser som säkerhetsföreskrifter.