prop · G303122 · 1979-12-31 00:00:00 — Trots att ställningännu inte har tagits i utbildningsfrågan föreslår jag redan nu att det berördalagrummet ändras på det sättet atl föreskrifterna skall fastställas av regeringeneller myndighet snm regeringen besiämmer saml att lagrådets yttrande inhämtasöver detta förslag. Den nu föreslagna lydelsen av paragrafen överensstämmer medvanliga principer för bemyndiganden av förevarande slag och ger regeringenmöjlighel att inför en eventuell övergång lill ett nytt system för ulbildningenmeddela de ändringar som kan behövas. Det aktuella bemyndigandet kan meddelasmed stöd av 8 kap. 7 S första stycket punkt 3 regeringsformen till den delpunkten avser näringsverksamhet. Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom upprättatsförslag till 1. lagom ordningsvakter, 2. lag om ändring i , 3. lag om ändring i lagen (1973:558) om tillfälligt omhändertagande, 4. lag om ändring i lagen (1976;511) om omhändertagande av berusade personer m. m., 5. lag om ändring i lagen (1958:205) om förverkande av alkoholhaltiga drycker m.m., 6. lag om ändring i lagen (1938:274) om rätt till jakt, 7. lag om ändring i vapenlagen(1973: 1176), 8. lag om ändring i lagen (1940:358) med vissa bestämmelser till skydd för försvaret m. m., 9. lag om ändring ibevakningskungörelsen (1940: 383), 10. lag om ändring i lagen (1943:881) om polisens ställning under krig, 11. lag om ändring i lagen(1974: 191) om bevakningsföretag. Förslagen bör fogas lill regeringsprotokolleti delta ärende som bilaga 4. 4.1Förslaget till lag om ordningsvakter Lagförslagetbygger i stora delar på ordningsvaktsulredningens förslag till lag omordningsvakter. Flera av bestämmelserna i utredningens förslag saknar dockmotsvarighet i departemenlsförslagel. I det remitterade för- Prop.1979/80:122 64 slagethar sålunda inte upptagits några bestämmelser om ordningsvakternasbefogenheter. Som har framhållits i den allmänna motiveringen avsesordningsvakterna få behålla de befogenheter som de har f. n., i vart fall tilldess att den pågående översynen av LTO och LOB slutförts. Vidare bör särskiltnämnas att det i det remitterade förslaget inte har tagits in någonmotsvarighet till en av utredningen föreslagen straffbestämmelse för fall dånågon obehörigen bedriver ordningsvaktsverksamhet. Ett förfarande av sådantslag kan bestraffas enligt 17 kap. 15 § , där det föreskrivs attden som obehörigen ger sig ut att utöva myndighet kan dömas för föregivande avallmän ställning till böter eller fängelse . Avsikten är attlagen skall kompletteras med verkställighetsföreskrifter utfärdade avregeringen och, efter regeringens bemyndigande, . I sambandhärmed avses också beslämmelser bli meddelade om bl.a. utmstning förordningsvakter. Bestämmelser i detla ämne behöver enligt 8 kap. 13 § försiastycket regeringsformen inte ha lags valör. Avsiklen är vidare all ävenlänsstyrelserna och polisstyrelserna skall bemyndigas att meddela de närmareverkställighetsföreskrifter som kan behövas med hänsyn till regionala ochlokala förhållanden. Idenna paragraf har ordningsvaktens uppgift beskrivits så att han skall medverkatill att allmän ordning upprätthålls. Detta uttryckssätt skiljer sig från detsom f. n. används i 90 § polisinstruktionen (PI), där det anges att enordningsvakt utför polisbevakning. Avsikten är att markera atl ordningsvakternaskall ses som ett komplement till och aldrig som en ersättning för polisen,som har ansvaret för den allmänna ordningens upprätthållande. Enannan skillnad i förhållande till nuvarande terminologi är alt begreppetordningsvakt reserveras för personer snm förordnas för att medverka vidordningshållning. Detta innebär att personer som av myndighet får till uppdragatt l.ex. ombesörja jakt- eller fisketillsyn, bevakning av skyddsföremål ellerarrestant- och förpassningstjänst i fortsättningen inte skall utses tillordningsvakter utan förordnas för resp. uppgift enligt beslämmelser isärskilda författningar. Avparagrafens avfattning framgår att den som är anställd som polisman inte kanförordnas till ordningsvakt. Alt en polisman, låt vara under fritid, arbetarsom ordningsvakt får nämligen anses vara oförenligt med polistjänsten. Däremotblir det i och för sig möjligt för annan innm pnlisväsendet anställd änpulisman atl få förordnande som ordningsvakt. Vidare bör anmärkas attparagrafen inte avses hindra atl ett förordnande som ordningsvakt meddelas enmililärpolisman. Iparagrafen anges i fyra punkter de tjänstgöringsuppgifter för vilka Prop.1979/80:122 65 urdningsvakter mera regelmässigt skall kunna förurdnas.Snm har framhållits i den allmänna moflveringen är del här fråga om uppgifterför vilka särskilt förordnade personer utanför polisväsendet av tradition harbmkat anlitas. Förordnanden för annan uppgift än som anges i förevarande paragrafskall kunna förekomma endast under de mera begränsade fömtsättningar som angesi 3 S. De i punkterna 1-3 använda begreppen offentligtillställning, allmän sammankomst, badplats, lägerområde samt lokal eller platsför sport, spel eller annan sådan verksamhet synes inte kräva närmarekommentarer. När någon förordnas att som ordningsvakt medverka till attupprätthålla ordning i anslutning till verksamhet eller plats som avses nu börförordnandet självfallet anses omfatta även t. ex. ingångar till lokalerna,infarter till områdena samt särskilt upplåtna parkeringsplatser. Enligt punkt 4 kan ordningsvakt förordnas att tjänstgöraäven vid lokal eller utrymme där alkolholdrycker serveras till allmänheten medtillstånd enligt 37 S lagen om handel med drycker. Med stöd av sistnämnda lagmmkan tillstånd ges till servering av alkolholdrycker även i slutna sällskap. Somjag har framhållit i den allmänna motiveringen kan det vara påkallatatt förordna ordningsvakt för privata tillställningar. Ett sådant förordnandekan emellertid inte gmndas på 2 S utan får ges bara om fömtsättningar därförföreligger enligt 3 §. Något uttryckligt hinder finns i och för sig inte mot attlåta ett med stöd av förevarande paragraf utfärdat förordnande täcka samtligade tjänstgöringsuppgifter som anges i punkterna 1-4. Önskvärt är emellertidatt förordnandena begränsas flll att avse tjänstgöringsuppgifter som man vidtidpunkten för förordnandet kan fömtse att ordningsvakten kommer alt tilldelas. När det gäller ordningshållningen vid offentligatillställningar och vid vissa allmänna sammankomster bör, somordningsvaktsutredningen har framhållit, de möjligheter som kan flnnas attbemästra ordningsproblemen med organisatoriska och förebyggande ålgärder tastill vara. Sådana åtgärder torde i en del fall kunna leda till attordningsvakter inte behövs för tillställningen eller sammankomsten. ändringar i allmänna ordningsstadgan ochlagen om allmänna sammankomster finns möjlighet för pohsstyrelsen att låta enföreskrift nm nrdningshållning vid en offentlig tillställning eller vid enkonsert innefatta skyldighet att anlita inte bara ordningsvakter ulan ävenannan personal. I fråga om andra allmänna sammankomster än konserter kanföreskrivas skyldighet att anlita annan personal än ordningsvakter. Med annanpersonal avses, enligt uttalanden i förarbelena (prop. 1979/80:17 s. 26), bl.a. säkerhetsfunktionärer vid tävlingar, väktare och vaktmästare. Om dennamöjlighet begagnas bör det kunna leda flll att antalet ordningsvakterytterligare begränsas. Även om man således alltid bör undersöka om ordningen kanupprälthål-5 1979/80. 1979/80:122 66 laspå annat sätl än genom att ordningsvakter förordnas, bör självfallel inteintresset av atl begränsa antalet ordningsvakter leda lill alt det blir onödiglsvårt atl hålla exempelvis offentliga tillställningar. Anses ordning ochsäkerhet vid tillställningen kunna upprätthållas genom ordningsvakter skallsålunda i princip tillstånd ges med de föreskrifter angående ordningsvaktersom är påkallade. Till skillnad från ordningsvaktsutredningen anser jag sålundainte att polisen i detta fall skall ingå i prövning av frågan om hur angelägetdet är atl den aktuella tillställningen kan äga mm. Att en sådan prövning intefår göras när det gäller en konsert eller annan allmän sammankomst framgår avföreskriften i 3 § lagen om allmänna sammankomster att tillstånd att hålla enallmän sammankomst på en allmän plats får vägras bara om det är nödvändigt medhänsyn till trafik eller allmän ordning. Jag vill vidare erinra om alt det i 16§ allmänna ordningsstadgan och 7 § lagen om allmänna sammankomster anges altpolisens föreskrifter för en tillställning eller sammankomst inte får medföraatt möjligheter att hålla tillställningen eller sammankomsten onödigtvisförsvåras. Enligtdenna bestämmelse, som utförligt har kommenterats i den allmänna motiveringen(avsnitt 2.1), kan ordningsvakter förordnas även för annan tjänstgöring än somavses i 2 §, om det finns ett särskilt behov och det är moflverat från allmänsynpunkt. Som närmare har utvecklats i den allmänna moliveringen är avsiklenatt vid prövningen en sammanvägning skall ske dels av styrkan hos de särskildaintressen som påkallar bevakning av speciellt slag, dels av vikten av attdirekta polisuppgifter förbehålls polisutbildad personal och dels slutligen av demöjligheter som i praktiken föreligger att avdela polismän för denbevakningsuppgift som är aktuell. Föratt ett särskilt behnv skall anses föreligga måste givetvis behovet avvika frånvad som får anses vara normalt. I allmänhet torde de omständigheter som liggertill gmnd för ett sådant behov kunna fömtsättas vara av övergående natur, menundantagsvis kan fråga vara om ett objekt vars speciella beskaffenhet gör enmera permanent förstärkning av skyddet nödvändig. Vid prövningen av om det ärmotiverat från allmän synpunki bör som har framhållits i den allmännamotiveringen beaktas såväl de berättigade krav som allmänheten, kommuner ochenskilda har på att allmän ordning upprätthålls som vikten av att polisensgenerella ansvar för ordningens upprätthållande inte skall kunna sättas ifråga. De exempel som jag i den allmänna motiveringen har lämnat på uppgifterför vilka ordningsvakter bör kunna förordnas med stöd av den nu aktuellabestämmelsen bör inte uppfattas vare sig på det sättet att förordnanden utan vidareskall få förekomma i de angivna fallen eller så att exemplen skulle vara uttömmande. Somhar framhållils i den allmänna moflveringen får förordnanden utfärdade medstöd av 3 § inte ges en generell form. 1 5 § andra stycket har Prop.1979/80:122 67 tagitsupp en bestämmelse därom. För att en tillfredsställande kontroll av vakternasverksamhet skall kunna upprätthållas är det nämligen av slor betydelse att denplats för vilken förordnandet skall gälla blir preciserad och avgränsad.Särskild restriktivitet bör iakttas när fråga är om alt ge förordnanden somavser medverkan vid ordningshållningen inom ett område som fortlöpandefrekventeras av allmänheten. Detta gäller vare sig områdel är en allmän platseller inte. Detkan inte sällan vara av värde om en diskussion i fråga om principerna förförordnanden enligt den nu aktuella bestämmelsen tas upp i polisstyrelsen iplenum. Detta gäller särskilt med hänsyn till att de lokala förhållandena kanvariera påtagligt. Förstameningen anger de krav som slälls på den som skall förordnas flll ordningsvakt.En prövning har fömtsätts med avseende på både laglydnad och allmän lämplighet.Det bör i dessa hänseenden ställas relativt höga krav med hänsyn tillordningsvaktsuppdragets karaktär. Det bör anmärkas att något krav på särskildprövning av den medborgerliga pålitligheten inte har ställts upp. Denövre åldersgränsen bör beaktas när det bestäms för hur ettförordnande skall gälla. Ett förordnande bör inte meddelas att gälla för sålång tid att ordningsvakten fyller . Ienlighet med vad som f. n. gäller föreslås inle något formellt hinder föreliggaatt som ordningsvakt förordna utländsk medborgare. Däremot är det naturligtvisnödvändigt att i sådant fall vid lämplighetsprövningen kontrolleravederbörandes kunskaper i svenska språket. Utöverde kvalifikationskrav som har angetts har fömtsätts att ordningsvaktenregelmässigt skall ha genomgått föreskriven utbildning. Jag vill i denna delhänvisa till vad jag har anfört i avsnitt 2.2.2. Genom andra meningenbemyndigas regeringen eller myndighet som regeringen bestämmer att meddelaföreskrifter om utbildning av ordningsvakter. Vidtillämpningen av hitfllls gällande regler har ibland tvekan yppats i fråganhumvida antalet redan givna förordnanden i ett distrikt i vissa fall skallanses utgöra hinder mol nya förordnanden. Enligt min mening bör förordnandeendast undantagsvis kunna vägras av sådant skäl när ansökan avser en person somskall tjänstgöra endast vid exempelvis offenlliga lillställningar i vissbeslämd lokal eller hos viss beslämd arrangör. I andra fall bör emellertidpolismyndigheten vara oförhindad att beakta antalet redan givna förordnandenoch att avslå en ansökan om det bedöms att tillräckligt många ordningsvakterredan verkar i polisdistriktet. Under alla omständigheter bör polisstyrelsen,för den händelse antalet förordnanden i ett distrikt tenderar att bli förstort, undersöka om de redan förordnade ordningsvakterna utnyttjar sinaförordnanden eller om de kan återkallas. Frånolika håll har framhållits att praxis varierar när del gäller det antal 1979/80:122 68 ordningsvaktersom anses nödvändiga vid lill synes likartade tillställningar. Med hänsynhärtill föreslog ordningsvaktsutredningen att samråd skulle ske mellananordnaren av en offentlig tillställning och polismyndigheten innan beslut omantal ordningsvakter meddelas. Förslaget har beaktats vid ändringar iallmänna ordningsstadgan och lagen om allmänna sammankomster (se prop. 1979/80:17s. 140 och 152). Någon bestämmelse om samråd i lagen om ordningsvakter hardärför inte ansetts behövlig. Föralt man skall uppnå önskvärd kontinuitet och effektivitet vid ordningshållningenär det ofta en fördel om ordningsvakten har en mera fast anknytning till vissarrangör eller till lokal eller område där det regelbundet anordnas offentligatillställningar. Något krav i detta hänseende har emellertid inte ansetts böraställas upp i den nya lagen. Hinder finns således inte mot att förordna s. k.frilansare till ordningsvakt. Förstastycket första meningen anger vem som kan förordna ordningsvakter.Bestämmelsen motsvarar i sak vad som gäller enligt 90 § PI. Ätt nuvaranderegler har bibehållits i huvudsak oförändrade har närmare motiverats i avsnitt2.2.2. Trotsatt bestämmelsen således medger alt ett förordnande ges för län eller t. o. m.för hela landet bör strävan vara att så långt det är praktiskt möjligt begränsaförordnandet till ett polisdistrikt. Polisdistriktet bör vara ordningsvaktensnormala tjänstgöringsområde i de fall han har förordnats med stöd av 2 §. Detär naturligtvis ingenting som hindrar att förordnandet begränsas till vissplats inom ell polisdistrikt. Iandra meningen av första stycket har angetts att alla ordningsvaktsförordnandenskall meddelas , högst . I fortsättningen kan alltså enordningsvakt inle få ett förordnande som gäller tills vidare. Genom att ettförordnande alltid skall avse kommer efter hand en omprövning att skeav alla förordnanden. Förordnanden på kan komma i fråga i vissaspeciella fall såsom när lämplighetsprövningen gett anledning lill attvederbörande först bör få tjänstgöra kort fld på försök eller del är fråga omförordnande som avser en särskild offentlig tillställning, t. ex. i samband medmidsommarfestligheter. Bestämmelseni andra stycket första meningen om att det i förordnandet skall anges förvilken verksamhet och inom vilket område det gäller har i sak motsvarighet i 90§ andra stycket PI. Som har framhållits bör tjänstgöringsområdet så långtmöjligt begränsas lill ett polisdistrikt. I förordnandet kan t. ex. anges alt"NN förordnas atl medverka till att upprätthålla allmän ordning vidoffentliga flllslällnigar inom Xpolisdistrikt". Förförordnanden utfärdade med stöd av 3 § gäller en särskild bestämmelse somtagits upp i andra stycket andra meningen. Enligt den skall sådana förordnandeninnehålla uppgift om det eller de tjänstgöringsställen som de gäller för. Dettainnebär att förordnanden med stöd av 3 § inte kan 1979/80:122 69 "medverka vid upprätthållandet av allmän ordning vid allmännaplatser enligt BrB inom X polisdistrikt". Med tjänstgöringsställe iparagrafens mening avses i princip etl begränsat område. I förordnande enligt 3§ skall direkt anges den eller de platser, t. ex. en viss park eller vissafasflgheter, där ordningsvakten skall tjänstgöra. Enligtdenna paragraf lyder en ordningsvakt under polisstyrelsen i det distrikt därhan tjänstgör. Vidare har angetts att ordningsvakten är skyldig att lyda enorder som en polisman meddelar i tjänsten, om det inte är anflngen uppenbartatt ordern inle angår tjänstgöringen som ordningsvakt eller också uppenbart attden strider mot en lag eller en annan författning. Ätt ordningsvakten även ärskyldig att följa uppdragsgivarens anvisningar när dessa inte strider motpolisens ligger som har framhålhts i avsnitt 2.2.4 i sakens natur. Paragrafenreglerar ordningsvaktens skyldighet att ställa sig till efterrättelse dedirektiv som polisstyrelsen eller polisman meddelar för särskilda fall och intepolisstyrelsens befogenhet att meddela generella normer som avserordningsvakternas tjänstgöringsförhållanden. Somjag anfört i inledningen tillspecialmotiveringen är emellertid avsikten att länsstyrelserna ochpolisstyrelserna skall bemyndigas att meddela de verkställighetsföreskrifterflll lagen som utöver dem som meddelas centralt av regeringen ochrikspolisstyrelsen kan behövas med hänsyn till regionala och lokala förhållanden.Med stöd av elt sådant bemyndigande får pohsstyrelsen möjlighet att exempelvisi lokala tjänsteföreskrifter ge bestämmelser om i vilka fall och hur enordningsvakt vid påbörjandet av sin tjänstgöring skall göra anmälan tillpolisstyrelsen. Iparagrafen har tagits upp en bestämmelse om ordningsvaktens rapporteringsskyldighet.Skyldigheten att rapportera är begränsad till sådant som ordningsvakten erfaritunder sin tjänst som ordningsvakt och som är av den arten att polisen bör fåvetskap om förhållandena. Det kan t. ex. gälla bristande säkerhets- ellerordningsföreskrifter på en festplats eller behov av förstärkningar förordningens upprätthållande. Eftersomordningsvaktens uppdragsgivare, t. ex. en arrangör av en offentligtillställning, har ett ansvar för att god ordning råder vid tillställningenligger det i sakens natur att ordningsvakten även skall hålla uppdragsgivarenunderrättad om verksamhetens bedrivande. En uttrycklig bestämmelse därom harinte ansetts nödvändig. Ensärskild fråga är skyldigheten för en ordningsvakt att flll polisen rapporterabrott som hör under allmänt åtal. Denna skyldighet åvilar f. n. ordningsvaktenenligt 12 § första stycket Pl. Däremot gäller bestämmelsen om rapporteftergifti andra stycket av samma paragraf inte för ordnings- 1979/80:122 70 vakter.Inte heller i fortsättningen bör en ordningsvakt få rätt att gerapporteftergift. För tydlighetens skull bör en uttrycklig föreskrifl omskyldighet för en ordningsvakt att rapportera brott flll polisen meddelas somverkställighetsföreskrift. Enligt/ör,yMstycket, som motsvarar 16 S första stycket PI, skall nrdningsvaklen vid ettingripande inte använda strängare medel än förhållandena kräver. Han skallvidare försöka nå åsyftat resultat gennm upplysningar och uppmaningar.Principen skall alltså vara att försöka lösa uppgiften med användande avlindrigaste möjliga medel och alltid se till att det föreligger en rimligproportion mellan mål och medel. Ordningsvaktensrält att i vissa fall bmka våld är reglerad i förslaget till ändring i 24 kap.2 § . Iandra stycket ges en allmän regel för ordningsvaktens uppträdande vid olikaingripanden, alltså inte bara vid omhändertaganden. Vid ett ingripande skallordningsvakten tillse att det sker på sådanl sätt att det inte väcker onödiguppmärksamhet eller orsakar större olägenhel än som är oundvikligt. Häriligger att ordningsvaktens uppträdande skall präglas av hövlighet och hänsynsamt inge förtroende. Iförsta stycket ges regler om ålerkallelse av förordnande som ordningsvakt.Ålerkallelse kan ske om ordningsvakten inle längre uppfyller laglydnads- ellerlämplighetskravet enligt 4 8. Vidare kan ålerkallelse ske när annat särskiltskäl föreligger. Ett sådant skäl kan i speciella fall vara att ordningsvaktenutan giltig orsak vägrar att åta sig uppdrag. Beslut om ålerkallelse skallmeddelas av den myndighet som har meddelat förordnandet. Somfldigare har framhållits måste kravet på laglydnad sättas högt när det gällerordningsvakter. Brott i tjänsten bör därför alltid leda till att ålerkallelseav förordnandet aktualiseras, och prövningen bör, om brottet inte ärbagatellartat, som regel medföra att förordnandet återkallas. Undantag kannaturligtvis förekomma i särskilda fall. I sakens natur ligger att vissa brotti tjänsten är mer diskvaliflcerande än andra brott. Särskilt allvarligt är detnär ordningsvakten använt våld på ett oförsvariigt sätt eller när han harutnyttjat sin ställning i brottsligt syfte. I dessa fall bör förordnandet alltidåterkallas. Vadsom har sagts nu om ordningsvakts brott i tjänsten torde i allt väsentligtgälla också för brott utom tjänsten, även om utrymmet för att underlåtaäterkallelse därvid får anses något större. Någonbestämmelse om vilken tid som bör förflyta innan ordningsvakten efter enålerkallelse kan få ett nytt förordnande har inte tagits upp i förslaget.Frågan måste blir beroende av en prövning från fall till fall, där 1979/80:122 71 brottetssvårhetsgrad och karaktär samt vederbörandes förhållanden i övrigt får bliföremål för en samlad bedömning. Ävenannat än brott kan alltså föranleda att förordnandet återkallas. Så kan blifallet om ordningsvakten varit berusad i tjänsten eller eljest vid återkommandetillfällen uppträtt på ett sådant sätt att han inte längre uppfyller detallmänna lämplighetskravet. F.n. har den myndighet som skall besluta om ålerkallelse inte någon möjlighetatt, i avvaktan på att en anmälan utreds eller en dom vinner laga kraft, fattaett interimistiskt beslut om ålerkallelse. Otvivelaktigt föreligger del eltbehov av att kunna vägra ordningsvakten att Ijänslgöra i avvaktan på att fråganom ålerkallelse slutligt prövas. I andra stycket av paragrafen har därförstadgats att, om fråga uppkommer om att återkalla ett förordnande, denmyndighet som skall besluta därom får avstänga ordningsvakten fråntjänstgöring när det kan antas att förordnandet kommer atl återkallas.Avstångningen skall i sådant fall gälla till dess att frågan om ålerkallelsehar prövats slufligt. Beslut om avstängning för ett bestämt tjänstgöringstillfällebör härutöver kunna meddelas när ordningsvakten, utan att fråga är om fall därålerkallelse kan bli följden, har åsidosatt vad som åligger honom i hansverksamhet. Det kan t. ex. vara fråga om ett fall där ordningsvakten uppträttpå sådant sätt att han inte lämpligen bör tjänstgöra mer vid det tillfället mendet ändå inte föreligger tillräckliga skäl för att anta att hans uppträdandekan leda till att förordnandet återkallas. En föreskrift i nu angivei hänseendehar lagits upp i andra meningen av Enligttredje stycket i paragrafen kan beslut om avstängning meddelas av polisman i defall där myndighetens beslut inte kan avvaktas. Det kan t. ex. vara fråga omatt skilja en bemsad ordningsvakt från tjänsten. Polismannen skallskyndsamt anmäla sådant beslut till den myndighet som har förordnatordningsvakten. Om polismannens beslut inte bara gällde avstängning fråntjänstgöring vid visst tillfälle skall myndigheten pröva omavstångningen skall bestå. I förekommande fall skall myndigheten sedan ta uppfrågan om ålerkallelse av förordnandet. Föratt förebygga risken att en ordningsvakt fortsätter att tjänstgöra efler ettbeslut om ålerkallelse eller avstängning bör en skyldighet finnas för honom attför sådana fall lämna ifrån sig förordnandet till den myndighet som harförordnat honom. En föreskrift härom kan meddelas somverkställighetsföreskrift. Paragrafeninnehåller besvärsbestämmelser som överensstämmer med .d som gäller f. n.