prop · G30366 · 1979-12-31 00:00:00 — Arbetsmiljölagsliftningeninnebär - med vissa undanlag - all ell direkt straffhot för brister iarbetsmiljön inte inträder förrän tillsynsmyndigheten i det enskilda fallel meddelarföreläggande eller förbud. har emellertid inte möjlighetatl fortlöpande kontrollera alla arbetsplatser. Arbelarskyddslagsliflningensansvarsbestämmelser kompletteras därför av de mera generella slraffbuden iBrB. Sålundakan den arbetsgivare som genom oaktsamhet förorsakar en arbetstagares död dömastill ansvar enligt 3 kap. 7§ BrB för vållande lill annans död. Blir effekteninte dödsfall men kroppsskada eller sjukdom. 1979/80:66 20 sominte är ringa, kan oaktsamheten föranleda straffansvar enligt 3 kap. 8 § BrBför vållande lill kroppsskada eller sjukdom. Redan framkallande av fara kan ivissa fall föranleda straffansvar. Arbetsgivare som av grov oaktsamhet utsätterarbetstagare för livsfara eller fara för svår kroppsskada eller allvarligsjukdom kan sålunda dömas enligt 3 kap. 9§ BrB lill ansvar för framkallande avfara för annan. Straffansvaret kan i de nämnda fallen avse arbetsgivarenpersonligen eller den som fär anses ha företrätt honom i den aktuella situationen.Jag vill också påpeka att straffbuden inte alls är exklusivt lillämpliga iförhåUandet arbetsgivare - arbetstagare ulan har en generell räckvidd. En slordel av de åtal som väcks för vållande till kroppsskada föranleds exempelvis avtrafikolyckor. Det bör också nämnas atl med handling under vissaförutsättningar kan Jämställas underlåtenhet att handla. Den straffbaragärningen kan exempelvis bestå i underlåtenhet alt iakttaarbelarskyddsföreskrifter. Någrasärskilda åtalsregler finns inte beträffande vållande lill annans död ellerframkallande av fara för annan. I motsats härtill gäller enligt 3 kap. 11 §andra styckel all åtal för vållande till kroppsskada eller sjukdom fär, ombrottet inte är grovt, väckas endast om målsäganden anger brottet lill åtal ochåtal dessulom är påkallat ur allmän synpunkt. En sädan ordning förekommer i BrBi övrigi endasl när del gäller förtal. Beslämmelseni 3 kap. 8 § BrB om vållande lill kroppsskada eller sjukdom lillämpas relativtsällan. lagfördes endasl 132 personer för detla broll. Merparten avdessa fall avsåg trafikolyckor. En inte ringa del av personema lorde vidare halagförts för all de hade vållat personskada genom misshandel utan att skadanvar täckt av gärningsmannens uppsåt. Entredje kategori utgörs av dem som lagförts på gmnd av olycksfall i arbetslivet.Beslämmelsen synes emellertid i mycket ringa grad tillämpas beträffandearbetsskador. Det kan bero på alt den skadade arbetslagaren av olika skäl drarsig för atl polisanmäla arbetsgivaren eller arbetskamrat i arbelsledandeställning. Från allmän synpunkt är del emellertid önskvärt allansvarsfrågan prövas av domstol. Motdenna bakgmnd föreslås i promemorian atl kravet i 3 kap. 11 § andra styckel BrBpå målsägandeangivelse utmönstras. För åtal för vällande till kroppsskadaeller sjukdom, som inte är ringa brott, bör det räcka att åtal är påkallat frånallmän synpunkt. Härkan skjutas in att, sedan promemorian lagts fram, förslag som överensstämmermed promemorians har forts fram motionsvägen i . haravslagit förslagen med hänvisning tUl att regeringens prövning avpromemorieförslaget inte borde föregripas (JuU 1978/79:29). Underremissbehandlingen har hovrätten över och avstyrkt förslaget,medan ansett att övertygande skäl inte anförts för det.Polisstyrelsen i har i första hand förordat andralösningar. Övriga remissinstanser har i princip ställt sig positiva lillförslaget. Från flera håU hardock betonats alt den föreslag- 1979/80:66 21 nalagändringen torde ha endast liten betydelse i kampen för förbättradarbetsmiljö. Flera instanser har också ifrågasatt vilka effekter lagändringenkan komma alt få för andra lyper av broU som faller in under det aktuellastraffstadgandet. Några instanser har därför förordat att lagändringen endastbör avse arbetsmiljöbrotl medan andra ansett att åtgärder i första hand börsättas in inom ramen för arbetsmiljölagens ansvarsbestämmelser. Föregen del viU Jag erinra om att arbetsmiljölagen trädde i krafl så sent som den1 . Frågan om en översyn av denna lagstiftning redan nu är därför inteaktuell Ofr SoU 1979/80: 5). utgör å andra sidan inte hinder mot attlagstiftningen på angränsande områden ses över i syfle atl förbättraarbetarskyddet. Förslaget om en ändrad åtalsbestämmelse vid vållande tillkroppsskada eller sjukdom fär ses som exempel på detta. Enligt min mening är detuppenbart att en sådan ändrad ålalsregel kan leda till endast begränsadeförbättringar i arbetarskyddet. Kampen för en bättre arbetsmiljö är emellertidså viktig att även en sådan begränsad effekt gör ändringen motiverad. I Ukhetmed flertalet remissinstanser anserjag därför att 3 kap. 11 § BrB bör ändras påett sådanl sätt all åtal för arbetsmiljöbrott av här aktuellt slag kan väckasutan målsägandeangivelse. Somflera remissinstanser har påpekat skulle det emellertid få konsekvenserutanför arbetsmiljöområdet, om kravet på målsägandeangivelse generelltavskaffas vid vållande till kroppsskada eller sjukdom. En sådan lagändringskulle visserligen inte fä betydelse i de vanligaste fallen, nämligen närvällandet utgör en följd av vårdslöshet i trafik. I dessa situationer kannämligen redan nu åtal utan målsägandeangivelse väckas för båda brotten medstöd av 20 kap. 4§ första stycket . a. domareförbundethar anmärkt torde man emellertid inte kunna bortse från en del andra fall, t.ex. situationer när skada inträffar under lek eller idrott. Om kravet påmålsägandeangivelse generellt tas bort, skulle del uppkomma en skyldighet förpolismyndighet att inleda förundersökning så snart kännedom vunnits om ettsådant faU, låt vara att undersökningen, om åtal inte anses påkallat frånallmän synpunkt, kan läggas ned genom beslut av åklagarmyndighet utan attfullständig utredning har gjorts humvida brott föreligger eller inte.Tillräckligt underiag saknas enligt min mening i förevarande ärende för attgenomföra en lagändring med så vittgående konsekvenser. Jag förordar därför enlösning som innebär att kravet pä målsägandeangivelse bibehålls för fall därmålsäganden inte har åsamkats skadan eller sjukdomen i verksamhet somarbetstagare hos annan. Åtal av åklagare för vållande av kroppsskada ellersjukdom som inte utgör grovt brott bör i enlighet härmed fä väckas när åtal ärpåkallat från allmän synpunkt och målsäganden antingen anger brottet tiU åtaleller också har åsamkats skadan eUer sjukdomen i verksamhet som arbetstagarehos annan. Till den närmare innebörden av den regel som jag sålunda förordaråterkommer Jag i specialmotiveringen. Nägraremissinstanser tar upp frågan när åtal för vållande till kropps- 1979/80:66 22 skadaeller sjukdom skall anses vara påkallat från allmän synpunkl. Enligt minuppfattning får vid denna prövning liksom i andra motsvarande sammanhangbedömningen ske med hänsyn såväl till brottets art och straffets syfte som tillomsländighelema vid brottets begående (jfr JuU 1976/77: 11 s. 11). Mot bakgrundav den vikt som arbetsmiljöfrågoma numera tillmäts torde det vara ställt utomtvivel atl del förhållandet att arbetsgivaren har brutit mol en regel iarbetsmiljölagstiftningen eller en föreskrift som har meddelats med stöd däravutgör elt skäl för åtal. Med anledning av elt yttrande från polisstyrelsen iNortköpings dislrikl vill Jag erinra om att åklagaren anses ha befogenhet att,under hänvisning till atl åtal inte är påkallat från allmän synpunkt, nedläggaförundersökningen utan fullständig utredning huruvida brott föreligger ellerinte (jfr ILU 1960:28 s. 16). Isammanhanget vill jag erinra om de insatser som görs för alt utbilda polismän,åklagare och domare i handläggning av arbetsmiljöbrott. Inom åklagarväsendethar genomförts fem kursserier i ämnet om vardera . I dessa kurserdellog även representanter för domarkåren. Vidare kan nämnas all en arbetsgruppsom har tillsalts av i samråd med riksåklagaren harutarbetat en handledning belräffande lagföring av arbetsmiljöbrotl.Handledningen skall bl. a. tjäna som kurslitteratur i en redan schemalagdutbildningsserie för brotlsutredare hos polisen. Slutligenvill Jag med anledning av några remissyttranden erinra om all frågan om altinföra ett straffrättsligt ansvar för Juridiska personer diskuteras i betänkandet(Ds Ju 1978:5) "Företagsböter. En kartläggande undersökning avkorporativl ansvar" och den därtill anslutande departementspromemorian(Ds Ju 1979: 10) "Företagsböter. Förslag till lagtexter".Betänkandet och promemorian remissbehandlas f. n. Jag vill också nämna allfrågan om en effektivisering av vitesinstitutet utreds av en särskild kommitté(Ju 1979:01). Deföreslagna lagändringarna bör träda i kraft . Ienlighel med vad jag nu har anfört har inom upprättatsförslag till lag om ändring i . Förslagelbör fogas lill prolokollel i delta ärende som bilaga 5. 1979/80:66 23 Enligtandra stycket i förevarande paragraf gäller f.n. att vållande till kroppsskadaeller sjukdom, om brottet inte är grovt, får åtalas av åklagare endasl ommålsägande anger brottet till åtal och åtal dessulom är påkallat från allmänsynpunkt. Ändringsförslaget innebär atl krav på angivelse från målsägande intestäUs upp i del fallel att målsäganden har åsamkats skadan eller sjukdomen iverksamhei som arbetstagare hos annan. Som har framhållits i den allmännamotiveringen utgör lagändringen etl led i strävandena alt åstadkomma sådanaförhållanden på arbetsplatsema alt risker för ohälsa och olycksfall så långtsom möjligt undanröjs. Fråganom en skada eller en sjukdom har vållats någon i hans verksamhet somarbetstagare lorde i normalfallet inte erbjuda några svårigheter. Med hänsyntill syflel med den nu aktuella lagändringen bör i försia hand de uttalanden omarbeistagarbegreppei som har gjorts i förarbetena lill den nyaarbetsmiljölagstiftningen vara vägledande (se prop. 1976/77; 149 s. 194-197 och384-386). Enligt1 kap. 2§ arbelsmiljölagen likställs vissa särskilda kategorier i begränsadehänseenden med arbetstagare. gäller bl.a. den som undergår utbildningfr.o.m. årskurs 7 i gmndskolan eller motsvarande. Någon sådan bestämmelse harinte ansetts behövas i förevarande sammanhang. Iförsta stycket straffbeläggs f. n. att gämingsmannen i fall som avses i 9 kap.6§ - alltså i en hälerisituaUon - inte insäg men hade skälig anledning att antaatt brott förelåg. Förslaget innebär att paragrafen kompletteras med ett nyttandra stycke, medan den nuvarande bestämmelsen i andra stycket förskjuts tillett tredje stycke. Enligt det nya andra styckel skall gämingsmannen dömas förhäleriförseelse även om det inte är utrett att forbrott har ägt mm, forutsattatt han hade skälig anledning anla att så var fallet. Detta gäller dock bara omhans befattning med egendomen avsåg förvärv eller mottagande samt befattningenskedde i utövning av näringsverksamhet, vanemässigl eller annars i störreomfattning eller gällde värdefull egendom. Slufligen föreskrivs att den somförmår visa att egendomen inte hade frånhänts annan genom brott skall vara frifrån ansvar. Dennya straffbestämmelsen har inte avsetts medföra någon avvikelse från nuvarandepraxis att åtal i allmänhet väcks i första hand för häleri i fall där det ärhelt uppenbart att ett förbrott har ägt mm men de närmare 1979/80:66 24 omsländighelemakring delta inte kan styrkas, fömtsatt givetvis atl del subjektiva rekvisitetför häleriansvar anses uppfyllt. Om emellertid åklagaren eller domstolen pågrund av samtliga faktiska förhållanden inte finner förbrott styrktaktualiseras frågan om ansvar enligt den nya straffbestämmelsen. Deansvarsgrundande sätten all ta befallning med egendom är begränsade lillförvärv och mottagande. Vid förvärv krävs inte alt godset har kommit igärningsmannens besittning. Att så har sketl är däremol en förutsättning föralt mottagande skall anses ha ägt rum. Alla situationer där besitlningsövergånghar skell innebär dock inte atl man har mottagit egendomen. Vid olovligttagande har exempelvis någol mottagande inte skett. Föratt andra stycket skaU bli tillämpligt är en fömtsättning att faU som avses i 6§ första stycket första meningen föreUgger, dvs. befattningen med egendomenskall vara ägnad alt försvåra godsets återställande. Ett mottagande av en sakexempelvis för en vanlig reparation eUer i en resgodsinlämning kan t.ex.normalt inte grunda ansvar (jfr m.fl.. Kommentar tiU I,4:e upplagan s. 397). Erfarenhetsmässigtkan det i de fall som den nya straffbestämmelsen avses träffa föreliggasvårigheter atl fulll ut klarlägga de närmare konkreta förhållandena kring etlförvärv eller ett mottagande. Ofta torde emeUertid uiredningen klart ge vidhanden all den misstänkte innehar egendom av sådan omfattning, sådant slageller sådan yttre beskaffenhet all det finns skälig anledning anla altegendornen har frånhänts annan genom brott. Förhållandena kan dä inte sällanantas vara sådana atl det framstår som uppenbart att förvärvet eller mottagandethar skett under motsvarande omständigheter och att förutsättningarna förtillämpning av straffbestämmelsen sälunda föreligger. Somnämndes krävs för straffansvar atl befallningen har skell i utövning avnäringsverksamhet, vanemässigl eller annars i större omfattning eller hargällt värdefull egendom. Näringsbegreppetskall fallas i vidsträckt mening. Det omfattar varje verksamhei av ekonomiskart som drivs yrkesmässigt av fysisk eller Juridisk person. Bokföringslagen(1976: 125) föreskriver bokföringsskyldighet för näringsidkare (1 §). Här kanhänvisas lill vad som anfördes i förarbetena till den lagen om begreppennäring och näringsidkare (prop. 1975: 104 s. 203-204). Varjeförvärv eller mottagande som sker under utövning av näringsverksamhet kangmnda ansvar, även om det endast är fråga om ell enstaka fall. Är egendomen avekonomiskt ringa betydelse har mottagaren dock normalt inte haft anledning atlsärskill överväga huruvida den frånhänts annan genom brott. Förvärvet ellermottagandet skall ha sketl inom ramen för verksamhelen. Den omständigheten attförvärv eller mottagande har sketl i arbetslokalema eller under arbetstid är isig inte tillräcklig för att grunda straffansvar. Frägan vem som med hänsyntill omständigheterna i det 1979/80:66 25 särskildafaUet bör hällas ansvarig för broll mol beslämmelsen torde i förekommande fallfä lösas enligt vanliga principer. Straffbarhelföreligger också om förvärv eller mottagande har skett vanemässigl. Häri liggerelt krav pä att del i princip skall vara fråga om flera fall. Detla behöverinte nödvändigtvis betyda att flera särskilda handlingar skall vara föremålför domstolens omedelbara prövning utan det är tiUräckligt att en viss handlingkan visas ingå i en vanemässig verksamhet. Vanemässigheten fömtsätter inteheller att alla befattningarna har varit av samma karaktär. En viss gäming kant. ex. anses vanemässig med hänsyn till andra gärningar som är alt bedöma somhäleri. Oberoendeav om kriteriema för vanemässighel kan styrkas, kan ansvar ifrågakomma, ombefattningen har haft störte omfattning. Även om förvärv eller mottagande aven större mängd egendom har skett under en myckel kort tidrymd, är såledesbefattningen straffbar. Somhar påpekats under remissbehandlingen är brottet till sin natur sädant attvarje fall skall bedömas som ett särskilt brott. Den omständigheten atl"vanemässigl" och "störte omfattning" ingår ibrottsbeskrivningen har alltså inte avsetls ge brottet karaktär av ett s. k.kollektivdelikt (jfr m. fl.. Kommentar till I, 4:eupplagan s. 59-60). Ansvarför förvärv eller mottagande av egendom som skäligen kan antas vara frånhändannan genom brott kan slutligen ifrågakomma, om befattningen har avsettvärdefull egendom. I arbetsgmppens förslag användes i stället bestämningen"särskilt värdefull egendom". På denna punkt har förslaget blivitföremål för kritik av några remissinstanser som ansett det tveksamt om t. ex.en fabriksny färg-TV täcks av uttrycket såsom arbetsgmppen har avsett. Vidarehar gjorts gällande alt uttrycket över huvud taget är för oprecist. Enligtmin mening är det ofrånkomligt att ett rekvisit i BrB som hänför sig tillegendoms värde blir i någon mån oprecist. Det kan i detla sammanhang förtjänaerinras om de uttalanden angående tolkningen av det i flera av BrB:sbestämmelser använda uttrycket "betydande värde" som gjordes isamband med 1975 ärs ändringar av bestämmelsen om grov stöld i 8 kap. 4 § BrB.Därvid framhölls att del i fall dä värdet måste tiUmätas självständig betydelseborde vara fråga om "väsentligt högre belopp än några tusentalskronor" (prop. 1975/76:42 s. 23). När det som i förevarande sammanhang ärfråga inte om en slraffskärpningsgmnd utan om en betingelse för attstraffbarhet över huvud taget skall inträda synes kravet på egendomens värdekunna sältas betydligt lägre. Mot den angivna bakgmnden anserjag i likhet medarbetsgmppen att en privatperson som förvärvar eller tar emot exempelvis en nyfärg-TV normalt skaU anses ha tagit befattning med så värdefull egendom attstraffansvar bör inträda, om fömtsättningama härför i övrigt är för handen. Enbegagnad TV synes däremot i regel inte böra anses nå upp till värdegränsen. Föratt i lagtext ge uttryck åt den här 1979/80:66 26 antyddavärdegränsen - molsvarande ungefär en fjärdedels basbelopp -lorde begreppet"värdefull egendom" kunna användas. Isubjektivt hänseende krävs till en början att gärningsmannen uppsåtligen harförvärvat eller mottagit den ifrågavarande egendomen. Vidare fordras att han,på sätt uppsålsläian anger, känner lill de faktiska förhållanden som medföratt befattningen skaU anses ha skett i utövning av näringsverksamhet,vanemässigl eller annars i ;törre omfallning eller gällt värdefull egendom.Till sist krävs alt han på motsvarande sätt känner till de faktiskaförhållanden som ger anledning anta all egendomen har frånhänts annan genombrott. Dennya straffbestämmelsen ger den tilltalade möjlighet all frila sig från ansvargenom att bevisa alt något förbrott inte har ägt rum och alt han således harförvärvat eller mottagit egendomen från en behörig person. I princip krävsalltså full bevisning. Klart är dock all frågan om vilket mått av bevisning somrimligen bör krävas måsle bedömas med utgångspunkt i omständigheterna i detsärskilda fallel. Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över förslagel till lag om ändring ibrottsbalken. Regeringenbeslular i enlighet med föredragandens hemställan. 1979/80:66 27 BROTTSFÖREBYGGANDERÅDET Box 12070 10222 Td 08/229780 översynenav lagstiftning mol organiserad och ekonomisk brottslighet Slockholm,PM 1978:1 1979/80:66 28 () härav regeringen fått i uppdrag alt göra en översynav lagstiftning mot organiserad och ekonomisk brollslighel. Rådet har ienlighet med uppdraget för översynsarbetet bildal en styrgrupp och trearbetsgrupper. Styrgruppenbeslår av rikspolischefen , ordförande, riksdagsledamolen , rättschefen , riksdagsledamoten ,avdelningschefen , kansli-cliefen ochriksdagsledamoten . Gruppens sekreierare är hovrättsfiskalen StenHeckscher. Denandra arbetsgruppen består av departementsrådet , ordförande,ombudsmannen , byråchefen , kammaråklagarenLeif , kriminalkommissarien och . Gruppens sekreterare är polissekreteraren . Arbetsgruppenhar i denna promemoria utarbetat vissa förslag rörande sakhäleri m. m.Styrgruppen har anslutit sig till arbetsgmppens förslag. 1979/80:66 29 Sammanfattning ............................................ . 31 1 Förslag till lag om ändring ibrottsbalken............ . 32 2 Förslag till lag om ändring ilagen (1974:1065) om visst stöldgods m. m 33 1 Inledning..................................................... . 34 2 Häleribroltsligheten........................................ . 34 2.1 Fallbeskrivningar....................................... . 34 2.2 En sociologisk undersökning avstöld- och hälerimarknaden 37 2.3 Omfattning m.m........................................ . 38 3 Gällanderätt ............................................... 41 3.1 ............................................ . 41 3.1.1 Häleri .............................................. 41 3.1.2 Häleriförseelse ................................. . 44 3.2 Lagen(1974:1065) om vissl stöldgods m.m.... 46 3.2.1Erfarenheterna av stöldgod slagen....... . 47 3.3 Godtrosförvärvav lösöre............................ 49 3.3.1 Förslag till samnordisklagstiftning.......... 51 3.3.2 Behandlingen i avfrågan om godtrosförvärv av lösöre 53 3.4 Kontrollav vissa branscher......................... . 53 3.4.1 AUmänt............................................ . 53 3.4.2 Skrothandel...................................... . 54 3.4.3 Pantlånerörelse.................................. . 55 3.4.4 Tillfällig handel................................... . 56 4 Utredningarinom kommittéväsendet ................. . 57 4.2 Skrolhandelsulredningen............................. . 58 5 Märkning av stöldbegäriigegendom................... 58 6 Kampanj mot häleri ochtiUgreppsbrott ............. . 59 7 överväganden och förslag............................... 60 7.1 Inledning................................................ 60 7.2 Rättstillämpningen.................................... 61 7.4 Stöldgodslagen........................................ . 64 7.5 Godtrosförvärv av lösöre............................ . 66 7.6 Märkning av stöldbegärUgegendom............. . 68 7.7 KontroU av vissa branscher........................ 69 Prop.1979/80:66 30 8Specialmotivering' ........................................ 70 8.1 Förslag till lag om ändring ibrottsbalken ....... 8.2 Förslag till lag om ändring ilagen (1974:1065) om visst stöldgods m.m BilagaJustitiedepartementets utkast till lagrådsremiss med förslag till lag omgodtrosförvärv av lösöre.' 'Specialmotiveringen utesluten här. ' Bilagan utesluten här. Prop.1979/80:66 31 Häleribroltsligheten i vårt land beräknas omsättastöldgods med etl marknadsvärde som uppgår liU ca . betalas på den svarta marknaden för denna egendom. Häleriverksamhetenär svämpptäckl och förefaUer all vara välorganiserad. Goda hälerimöjligheter är i sig en inte obetydlig orsaktill tillgreppsbroll. Försvåras avsättningen av stöldgods kan man räkna med alttillgreppsbrottsligheten påverkas till sin omfattning. Arbetsgruppen har mot denna bakgrund prövat om de nugällande beslämmelserna om sakhäleri har en lämplig utformning. Gruppen hardärvid funnit alt kravel vid häleri och häleriförseelse på styrkt förbrottibland leder till olämpliga konsekvenser. Kravel innebär atl åklagaren i målelskall visa atl den egendom som han gör gällande har överlåtits under omständighetersom konstituerar häleri har frånhänts annan genom brott. Situationen äremellertid inte sällan den att egendomen inte kan härledas lill vissbrottsplats eller målsägande. Polisen har l.ex. vid husrannsakan hos någon sommisslänks för broll beslagtagit en mängd föremål som inte gärna kan haförvärvats på ell legalt sätt. Del kan t. ex. röra sig om flera bilradioapparatermed avklippta sladdar. Bosladsinnehavaren förnekar emellertid slöld och görgällande atl han köpt godset av en okänd. Egendomen kan som nämnts intehärledas till någon anmäld slöld. Om åtal i denna silualion väcks mol honom förhäleri eller häleriförseelse, frikänns han inte sällan därför alt förbrott inteanses styrkt. Dessutom återlämnas den i beslag tagna egendomen till honom. k. stöldgodslagen som ger möjlighel all ta i förvar egendom som åtkommilsgenom brott är nämligen inte lillämplig i den uppkomna situationen. För all täppa till de angivna luckorna i lagstiftningenföreslår arbetsgruppen en skärpning på det sättet all kravel på styrktförbrott vid sakhäleriför-seelse slopas i vissa fall. Utgångspunkten bör istället vara alt del är straffbart all förvärva eller mottaga egendom undersådana omständigheter atl del föreligger skälig anledning antaga alt det är frågaom stöldgods. För all kretsen av kriminaliserade gämingar emellertidinte skall bli alllför vid föreslås för straffansvar all gämingen sker iutövning av näringsverksamhet, vanemässigl eller eljesl i siörre omfallning,eller avser särskilt värdefull egendom. Därigenom fokuseras beslämmelsen påyrkes-och vanehälare.