prop · G3039 · 1979-12-31 00:00:00 — Principen om berikandeförbudåterspeglas dock i bestämmelsen om att vid dubbelförsäkring sammanlagdersättning inte får överstiga förlusten (36 S), Genom att principen inte harsamma stöd i konsumentförsäkringslagen som i försäkringsavtalslagen kommer delemellertid vid konsumenlförsäkringar inie au finnas ens någol formellt hindermot att tillämpa s. k. nyvärdesförsäkring eller andra ersättningsformer som,irots atl de fyller en rimlig funktion, inte motsvarar del föriustbegrepp somhar hävd inom försäkringsrätten. X fräga om trafikförsäkringar lillämpasirafikskadelagen, oavsett om försäkringstagaren är konsument eller ej.Beslämmelserna i den lagen kompletteras av konsumentförsäkringslagen, omförsäkringstagaren är en konsument, och i annat fall av försäkringsavialslagenOfr 1 S andra stycket konsumentförsäkringslagen). Prop.1979/80:9 173 4.3Förslaget till lag om ändring i Irafikskadelagen 5 och 6 §§ irafik- 5 §Trafikförsäkring meddelas av försäkringsanstall som har fött tillstånd * därtill av regeringen. Försäkringsanstalt som har fött sådanl tillstånd är skyldigalt på begäran meddela trafikförsäkring och atl utförda bevis därom enligtformulär som försäkringsinspektionen fastställer, Itillstånd som avses i första stycket kan skyldigheten att meddelatrafikförsäkring begränsas till alt gälla försäkring åt personer som tillhörviss yrkesgrupp eller intressegrupp eller som är bosatta inom visst område. Isamband med all 6 S första stycket irafikskadelagen upphävs har iredje stycketi förevarande paragraf brutits ut för att tillsammans med 6 S andra siycketbilda en ny 6 S, Förstaoch andra styckena i förevarande paragraf lar över bestämmelserna i 9 Skonsumentförsäkringslagen om räuen att teckna försäkring. Det innebär att ettförsäkringsbolag inte för vägra en konsument att teckna trafikförsäkring ensom det i och för sig finns särskilda skäl för en sådan vägran. På motsvarandesäll torde gälla an bolaget inte kan vägra förnyelse av försäkringen med stödenbart av 15 S konsumentförsäkringslagen. Av den nuvarande bestämmelsen i 6 Sförsta siycket irafikskadelagen framgår dock alt försäkringsbolaget har vissmöjlighel att säga upp försäkringen. Sådan möjlighet torde t, ex, föreligga viddröjsmål med premiebetalningen. Alt denna bestämmelse nu upphävs kan inte ansesmedföra någon ändring av rättsläget. Givetvis kan försäkringstagaren inte, näravtalet har upphört på grund av en tillåten uppsägning, åberopa bestämmelsernai förevarande paragraf till stöd föratt bolaget på nylt måste meddelaförsäkringen. Däremot har han enligt dessa bestämmelser en oinskränkt rätt atlleckna trafikförsäkring hos elt annat försäkringsbolag, 6 §Återkallar regeringen tillståndet för en försäkringsanstalt att meddela trafikförsäkring, skall den som har tagit trafikförsäkring hos ansiahen och somär skytdig an ha sådan försäkring taga ny trafikförsäkring för fordonet inom efter del att beslutet om ålerkaUelse har kungjorts i Post- och . X fallsom avses \ första stycket upphör den tidigare trafikförsäkringen senasi vidutgången av den angivna månadsfristen. F,n. innehåller paragrafens första slycke bestämmelser om att en trafikförsäkringför ell registrerat fordon upphör att gälla tidigast när myndighet somregeringen besiämmer har fött anmälan från försäkringsbolaget om attförsäkringen har sagls upp eller att del har inträn en annan anledning lilldess upphörande. Enligt 16 S trafikförsäkringsförordningen (1976:359) skall ensådan s, k, avanmälan göras hos eller, i fråga omfordon för vilka interimslicens har utfärdats, hos tullmyndighet som harutfärdat licensen. Auen trafikförsäkring sålunda upphör först sedan avanmälan har gjorts kan medföravissa komplikationer i fall då försäkringen med stöd av 25 Skonsumentförsäkringslagen har sagts upp på gmnd av dröjsmål med betalningen avpremier. Enligt denna bestämmelse upphör inte försäkringen. Prop.1979/80:9 174 omförsäkringstagaren betalar premien inom uppsägningstiden. Det kan 17 §irafikskadelagen ifrågasättas om inte en molsvarande möjlighet att genom enpremiebetalning behålla försäkringen borde införas också för tiden efter detatl uppsägnings-liden har löpt ut till dess att försäkringen har avanmälts ochdärmed har upphört alt gälla. En sådan ordning skulle å andra sidan kunna ledatill ölägenheter i fall då belalningen har gjorts före avanmälningen men dåännu inte har kommit till försäkringsbolagets kännedom. Dennuvarande föreskriften i 6 S första siycket irafikskadelagen om attförsäkringen upphör alt gälla först då den har avanmälls synes inte numerafylla något praktiskt behov, eftersom irafikskadeersättning praktiskt tagetalltid utgår vare sig trafikförsäkringen gäller eller inte (se 16 S andrastyckel irafikskadelagen). Med hänsyn lill detta och lill de komplikationer somden kan ge upphov till i fråga om trafikförsäkringar som tecknas av konsumenterhar föreskriften nu upphävts. Del innebär inte atl det skulle vara obehövligtatt försäkringsbolagen anmäler till trafiksäkerhetsverket resp, tullmyndighetalt en trafikförsäkring har upphört. Bestämmelser om denna anmälningsskyldighetbör dock i stället tas in i irafikförsäkringsförordningen, Isamband med att 6 S första stycket irafikskadelagen upphävs har avredaktionella skäl iredje stycket i 5 S förts över till 6 S för aU där bildaett nytt första slycke, 17§ Skadelidandes rält till irafikskadeersättning för, utöver vad som anges idenna lag, inskränkas endast på grund av omständighet som har inträffat eflerskadehändelsen och som enligt lagen (1927:77)om försäkringsavtal ellerkonsumentförsäkringslagen (1979:000) kan medföra begränsning av försäkringsgivarensskyldighet att utge försäkringsbelopp, Ifråga om trafikförsäkringar som tecknas av konsumenter medför denna bestämmelsevissa begränsningar i möjligheten enligt konsumentförsäkringslagen att sällaned eller vägra ersäuning lill den skadelidande (dvs, medkonsumentförsäkringslagens terminologi den försäkrade). Närdel gäller omständigheter som har inträffat före skadehändelsen kan denskadelidandes rätt till ersättning inskränkas endasl på grund av bestämmelsernai 12 S irafikskadelagen om skadelidandes medverkan. Dessa bestämmelser taralltså över bestämmelserna i 32 S konsumentförsäkringslagen om påföljden avatt försäkringsfallet har framkallats av den försäkrade. Vidare finns det intenågol utrymme för att tillämpa bestämmelserna i 30 S konsumentförsäkringslagenom påföljden av att försäkringstagaren har åsidosatt sin upplysningsplikt närförsäkringen tecknades. Den skadelidandes rätt till ersättning påverkas inteheller av en försummelse alt före skadehändelsen iaktta föreskrifter som harställts upp i försäkringsavtalet och som enligt 31 S konsumentförsäkringslagenskulle kunna föranleda atl ersättningen sätts ned. Som exempel kan nämnasunderlåtenhet att använda säkerhetsbälte eller annan personlig skyddsutrustningsom kan ha föreskrivits i försäkringsvillkoren Ofr prop, 1975/76:15 s, 116),Eu annal exempel är en underlåtenhet atl ändra den beräknade åriigakörsträckan. Prop.1979/80:9 175 Ärdet däremot fråga om en omständighet som har inträffat efter Trafikskadelagenskadehändelsen, kan den skadelidandes rätt till ersättning inskränkas inte iövrigt bara med stöd av irafikskadelagen, i, ex. på grund av all preskriptionhar inträtt enligt 28 S i den lagen, utan också enligt bestämmelser i konsumentförsäkringslagensom medgeratt ersättningen kan sättas ned i ett sådant läll. De bestämmelser ikonsumentförsäkringslagen som kan komma i fråga är dels 31 S,som innebärattersättningen i vissa fall kan sättas ned med stöd av föreskrift iförsäkringsvillkoren om t. ex. skyldighet alt vidta räddningsåtgärder elleratl pä olika sätt underiätla skaderegleringen, dels 34 S, som i undantagsfallkan medföra alt ersättningen sätts ned på grund av svikliga uppgifter e. d. vidskaderegleringen. Av26 S irafikskadelagen framgår att irafikskadeersättning som har utgetts till enskadelidande i princip inte kan krävas åter vare sig från denne eller frånnägon annan. Sälunda innebär denna paragraf elt förbud mot regress även i detfall att ersäUningen skulle ha kunnat sättas ned enligt konsumentförsäkringslagen,om den lagen inte hade varit subsidiär till trafikskadelagen. Det kanvisseriigen diskuteras om det inte borde vara möjligt alt återkräva vissersättning av en försäkringstagare, som t. ex. har uppgetl en oriktigkörsträcka. Även om denna fråga för anses ha besvarats nekande närirafikskadelagen infördes (se SOU 1974:87 s. 222 och 332 samt prop. 1975/76:15s. 87), har den kommil i ett något annat läge i och med att möjligheterna attsätta ned ersättningen, och därmed att utöva regress mot försäkringstagaren,har gjorts mer nyanserade i konsumentförsäkringslagen än i försäkringsavtalslagen.All införa särskilda regler om regress för sådana fall synes dock kunna medföravissa komplikationer. Med hänsyn till detta och lill att frågan kräverytterligare överväganden anserjag att man i varie fall f n, bör avstå från attmedge regress i andra fall än dem som regleras i irafikskadelagen. Av1 S andra slyckel konsumentförsäkringslagen framgår all den lagen intetillämpas på trafikförsäkringar i den mån annat följer av irafikskadelagen. Somtidigare nämnis ersätter 5 S irafikskadelagen beslämmelserna i 9 och 15 SSkonsumentförsäkringslagen om rätten all teckna och förnya en försäkring. Medhänsyn lill 17 S trafikskadelagen finns det inte heller något utrymme förautillämpa nedsättningsreglerna i 30-33 SS konsumentförsäkringslagen päersättning från en trafikförsäkring när det gäller omständigheter som harinlräffat före skadehändelsen. 1 stället lillämpas i vissa fall 12 Strafikskadelagen, som handlar om skadelidandes medverkan lill skadan. Av övrigabestämmelser i konsumentförsäkringslagen ersätts 36 S om dubbel- Prop.1979/80:9 176 försäkringav 13 och 23 SS trafikskadelagen när det gäller ersättning från 282 § 3mom. trafikförsäkringarna för fiera fordon. Vidare ersätts bestämmelserna i 39och försäkringsrörelselagen 40 SS konsumentförsäkringslagen om preskriptionav 28 S trafikskadelagen, 4.4Förslaget till lag om ändring i lagen om försäkringsrörelse Styrelsen och verkställande direktören jör försäkringsbolag skallbelräffande verksamhei som bedrivs här i riket övervaka alt även andraförsäkringsvillkor än premien är skäliga med hänsyn lill det skydd försäkringenär avsedd att ge och omsiändigheterna i övrigi. Styrelsen och verkställandedirektören skall lämna försäkringsinspeklionen alla upplysningar som inspektionenbehöver för att granska an tillämpade villkor är skäliga. Vid granskningen börinspektionen ägna särskild uppmärksamhet ål villkoren för jörsäkringar somkonsumenter tecknar huvudsakligen jör enskilt ändamål. I fråga om sjö- och transport försäkringar gäller första stycketendast om försäkringen tecknas av en konsument huvudsakligen for enskiltändamål. Enligt2 mom, skall styrelsen och verkställande direktören i försäkringsbolag, sommeddelar annan försäkring än livförsäkring, med hjälp av fortlöpande statistikeller annorledes övervaka atl premiesättningen är skäligt avvägd med hänsynlill den risk som försäkringen är avsedd att täcka, till nödiga omkostnader förförsäkringen samt till omsiändigheterna i övrigt. Beträffande livförsäkringfinns bestämmelser med molsvarande innebörd i 263 S- I enlighet med vad jag harförordat i den allmänna motiveringen (avsnitt 2,13) skrivs denna s. k,skälighetsprincip nu uttryckligen in i lagen även när del gäller andra försäkringsvillkorän premien. Granskningenav att tillämpade försäkringsvillkor är skäliga ankommer påförsäkringsinspektionen. Granskningen avser alla slag av försäkringar, ävenlivförsäkringar. Undanlag har dock gjorts för försäkringar på den utländskamarknaden samt för sjö- och iransportförsäkringar som inte tecknas av enskildakonsumenter Ofr 2 mom, andra stycket). Tonvikten i granskningar bör ligga påförsäkringar som tecknas av enskilda konsumenter. Härmed avses även andrakonsumentförsäkringar än dem som omfattas av konsumentförsäkringslagen, Euviktigt moment i granskningen är atl säkerställa aU tillämpadeförsäkringsvillkor inte strider mot tvingande bestämmelser i konsumentförsäkringslageni fall då den lagen är lillämplig, Försäkringsinspeklionen bör också se lillatt villkoren inte formuleras så, att de återger lagens regler i huvudsak meninte tar upp särskilda rekvisit i lagreglerna som är till förmån förkonsumenterna. Exempelvis elt villkor som avser försäkringstagarensupplysningsplikt fär inte föreskriva atl ersättningen kan sättas ned utan attsamtidigt ange att en förutsättning för nedsättningen är att de oriktiga Prop.1979/80:9 177 uppgifternahar lämnais uppsåtligen eller genom oaklsamhel som inte är 282 § 3 mom. ringa(se 30 § konsumentförsäkringslagen). Eltvillkor måste betecknas som oskäligt om del visserligen inte till sinformulering strider mot de tvingande reglerna i konsumentförsäkringslagen meninnehållsmässigt ime motsvarar lagens krav, I den allmänna motiveringen har påflera ställen berörts problemet med villkor som är formulerade som enbeslämning av ansvaret men som i själva verket avser påföljden föråsidosättande av en biförpliktelse (t, ex, villkor som innebär an försäkringenendast läcker stöld ur låst lokal), I och för sig finns det inte heller ifortsättningen något hinder mot att ett villkor om nedsänning av försäkringsersättningeni vissa fall formuleras som en ansvarsbestämning. Då måste emellertid samtidigterinras om ail villkoret ime gäller undantagslöst, utan att ersättning kanlämnas under de förutsättningar som anges i de tvingande reglerna ikonsumentförsäkringslagen. Självfallet är en ansvarsbeslämning fullt tillåten,om den inte alls tar sikte på ell åsidosättande av en biförpliktelse, t, ex, dåvillkoret anger alt försäkringen gäller bara vid stöld och inte vidskadegörelse. Iallmänhet är det en fördel om villkoren är formulerade så att de klart utvisarvilket handlande som krävs av den försäkrade och vilken påföljd som kan följaom denne inte handlar pä föreskrivet sätt, i stället för att den försäkrade aven ansvarsbeslämning endast indirekt kan läsa ut vilket handlande som fordrasav honom, Försäkringsinspeklionen bör övervaka alt försäkringsvillkoren inteutformas på det senare sättet annat än när del av särskilda skäl, t. ex. hänsynlill preventionen, är befogat. Nedsättningsreglernai konsumentförsäkringslagen ger ofta ett ganska stort utrymme för enskönsmässig bedömning, bl. a. beroende på att reglerna skall kunna tillämpas undermyckel varierande omständigheter. Det är dock inte uteslutet atl dessaabstrakta regler konkretiseras i villkoren lill mera bestämda föreskrifter ompåföljderna. Sålunda kan exempelvis för en viss överträdelse särskild"självrisk" eller annan reduktion av försäkringsersättningenföreskrivas. I sädana fall ankommer det pä försäkringsinspektionen att se tillall påföljderna håller sig inom ramen för vad som är rimligt och lämpligl. Åtskilligavillkor i en konsumentförsäkring enligt konsumentförsäkringslagen är sådanasom inte direkl berörs av lagens tvingande regler. haratt granska att även dessa villkor är skäliga. Som har framhållits ikommentaren lill ändringarna i försäkringsavtalslagen (avsniti 4,2) kan det bl,a, flnnas anledning alt ingripa mot villkorsom står i strid med en tvingandebeslämmelse i försäkringsavtalslagen, faslän denna lag inte formellt ärtillämplig pä försäkringar som omfattas av konsumentförsäkringslagen.Riktlinjerna för granskningen i övrigt kan givetvis inte sammanfattas i någonenkel formel, 1 viss utsträckning kan de principer som ligger lill grund föravialsvillkorslagen tillämpas ocksä pä detta område. Även förarbetena tillgeneralklausulen i 36 S avtalslagen lorde kunna ge ledning. 12 1979/80. Prop.1979/80:9 178 tillämpningenav dessa bestämmelser måsle bedömningen av vad som är 282 § 3 mom. oskäligt göras motbakgrund av avtalets innehåll som helhet, inte efier en försäkringsrörelselagen isoleradbedömning av de särskilda villkoren. Som nämndes i den allmänna motiveringenbör granskningen också kunna rikta sig mot villkorsom, fastän de inte direkt äroskäliga, likväl i sitt sammanhang framstår som mindre Iformellt hänseende finns del anledning au peka på behovel av klara och exaktaformuleringar. Viktigt är bl, a, att om domstol eller reklamationsnämnd hartolkat ett villkor pä ett sätt som inte framträder i formuleringen,t, ex, med lillämpning av den s, k, oklarhetsregeln, villkoret ändras så atlformuleringen överensstämmer med tillämpningen. Det är också angeläget attvillkoren överensstämmer med den praxis som försäkringsbolagel tillämpar.Detta gäller även om tillämpningen skulle vara mer förmånlig förförsäkringstagarna än formuleringen utvisar. Det finns nämligen då risk förall en försäkringstagare blir vilseledd och inte framställer anspråk som irealiteten skulle ha godtagits. Även om försäkringsinspektionen skulle finnaalt praxis med hänsyn till särskilda omständigheter är godtagbar, finnsanledning alt ingripa så att formuleringen inte är missvisande. Givetvis mästei sådana fall även frågan om lämpligheten av bolagets praxis dras in iprövningen. Motkravel på klarhet, fullsiändighel och exakthet för ä andra sidan ställasintresset av att villkoren skall vara någorlunda lättlästa och förståeliga.Formuleringarsom exakt angeräven sällsynta undanlagsfall,där försäkringsbolagetär berett atl utge ersättning, skulle ofta bli så vidlyftiga att möjligheternaför försäkringstagarna atl bilda sig en uppfattning om de väsentligabeståndsdelarna i skyddet skulle bli lidande. 1 del motsatta fallet, nämligenalt försäkringsbolaget vill göra undantag för omständigheter som inträffarsällan, måste undantagen dock alltid preciseras även om läsbarheten då kanförsämras. Hittillshar det varit tal endasl om villkor i försäkringar som avses ikonsumentförsäkringslagen. Vad som har sagts om sådana villkor i dessaförsäkringar som inte berörs av lagens tvingande regler är i huvudsak tillämpligtockså i fråga om villkor i försäkringar som faller utanförkonsumentförsäkringslagen. Det gäller särskill försäkringar som - fastän dealltså inte omfattas av konsumentförsäkringslagen - tecknas av konsumenter.Beträffande dessa är all märka all försäkringsavialslagens tvingandebestämmelser är direkt tillämpliga. Också konsumentförsäkringslagens regler böremellertid beakias. Som har framhållits i den allmänna motiveringen finns detinte sällan anledning atl ingripa mot villkor som avviker från dessa regler,när villkoren gäller sädana sakförsäkringar, tecknade av konsumenter, somligger nära de försäkringsformer som konsumentförsäkringslagen omfattar. Ifräga om försäkringar som utländska försäkringsbolag meddelar här i Prop.1979/80:9 179 landetgäller f n, inte någon skälighetsprincip. Enligt sina direktiv skall dock 3 a §skilje mannalagen utredningen (E 1979:01) om försäkringsbolagens ochförsäkringsinspektionens verksamhet överväga om man bör införa någon form avskälighetsprincip för de utländska företagen. Till dess att denna fråga harutretts för försäkringsinspektionen kontrollera försäkringsvillkoren hos dessabolag med stöd av 25 S lagen (1950:272) om rätt för utländsk försäkringsanstaltatt driva försäkringsrörelse här i riket. Enligt denna paragraf kaninspeklionen bl, a, meddela de erinringar i fråga om utländskförsäkringsanstalts verksamhet här i riket som inspektionen finner påkallade, 4.5Förslaget till lag om ändring i lagen om skiljemän 3a § Kan tvist mellan näringsidkare och konsument prövas av tingsrätt och rörtvisten vara, tjänst eller annan nyttighet som tillhandahållits förhuvudsakligen enskilt bruk, fär före tvistens uppkomst träffat avlal att tvistskall hänskjutas lill skiljemän ulan förbehåll om rätt för parterna att klandraskiljedomen göras gällande endast om tvisleföremålels värde är högre än somanges i 1 S lagen (1974:8)om rättegången i tvistemål om mindre värden ellerhinder enligt 3 S nämnda lag möter mot lagens lillämpning. Förstastycket gäller ej om tvisten rör avtal mellan försäkringsgivare ochförsäkringstagare omförsäkring som grundas på kollektivavtal eller som grundaspå gruppavtal och handhas av företrädare för gruppen och ej heller om annatföljer av internationella förpliktelser. Lagändringeninnebär att det förbud mol skiljeavtal i konsumentlvister som framgår av förstastycket har utsträckts alt gälla tvister om alla slag av individuellakonsumentförsäkringar. Förbudet gäller alltså även sädana konsumentförsäkringarsom inte regleras i konsumentförsäkringslagen. Del kan tilläggas att förbudelinte hindrar atl tvisten hänskjuts till utlåtande av värderingsman, om den partsom är missnöjd med utlåtandet kan föra frågan vidare till domstol (se 2 §andra styckel lagen om skiljemän). Förbudet avser inte heller utredning ochavgörande genom dispasch enligt 219 S sjölagen, eftersom dispaschen är bindandeför parterna endast om den inte klandras vid domstol (se 339 S sjölagen), Jaghemställer att lagrådets yttrande inhämtas över förslagen lill 1, konsumentförsäkringslag, 2, lag om ändring i lagen (1927:77) om försäkringsavtal, 3, lag om ändring i trafikskadelagen (1975:1410), 4, lag om ändring i lagen (1948:433) om försäkringsrörelse, 5, lag om ändring i lagen (1929:145) om skiljemän, Regeringenbeslular i enlighel med föredragandens hemställan. 1979/80:9 180 Närvarande: f, d, regeringsrådet , regeringsrådet , justitierådet , justitierådet . Enligt protokoll vid regeringssammanträde den 10 maj 1979har regeringen på hemställan av statsrådet och chefen för justitiedepartementetSven beslutat inhämta lagrådets yttrande över förslag till 1. konsumentförsäkringslag, 2. lag om ändring i lagen (1927:77) omförsäkringsavtal, 3. lag om ändring i trafikskadelagen(1975:1410), 4. lag om ändring i lagen (1948:433)om försäkringsrörelse, 5. lag om ändring i lagen (1929:145)om skUjemän. Förslagen har föredragits inför lagrådet av hovrättsassessornEdvard , Förslagen föranleder följande yttranden. Förslaget till konsumentförsäkringslag innebär att ensärskUd, från försäkringsavtalslagen fristående, lagsliftning omkonsumentförsäkringar genomförs. Under remissbehandlingen avförsäkringsrättkommitténs till grund för förslaget liggande betänkande har frånskilda håll betänkligheter mot lämpligheten av en sådan lagstiftning framförts.Det har sålunda framhållits bl, a. att missförhållanden som skulle göra endelreform påkallad saknas, att en konsumentförsäkringslag skulle bryta dennordiska rättslikheten på försäkringsrättens område, att försäkringsavtalslagenav rättssystematiska skäl bör revideras i ett sammanhang, att en särregleringav konsumentförsäkringar ger upphov tUl besvärliga gränsdragningsproblem samtatt den lämnar småföretagarna utan särskilt skydd. Vad departementschefen uttalar i lagrådsremissen vid singenomgång av de skäl som anförts mot den föreslagna lagstiftningen innefattarenligt vår mening en väl avvägd och nyanserad bedömning av dessa. DepartementschefenframhåUer vidare att den omständigheten att valet nu bör stanna vid en särskildkonsumentförsäkringslag inte får hindra att frågan om vUken som är denlämpligaste systematiken prövas förutsättningslöst under det fortsattautredningsarbetet. Departementschefen tillägger även att det vid valet avlagteknisk metod i slutskedet är ett väsentligt intresse att så långt möjligtåterstäUa den enhetlighet i den nordiska försäkringslagstiftningen som rubbasgenom en svensk delreform Prop.1979/80:9 181 i fråga om konsumentförsäkringar. Med hänsyn till det anförda och särskilt tUl attlagförslaget är att betrakta som ett provisorium i avvaktan på vad den samladeöversynen av det rättsområde som täcks av försäkringsavtalslagenkan föra med sig, anser vi att de irUedningsvis nämnda betänkligheterna avallmän natur inte är av den styrka att de bör utgöra hinder mot förslagetsgenomförande. Lagförslaget brukar en delvis annan terminologi änförsäkringsavtalslagen. Sålunda används termen "försäkrad" för attbeteckna vad som i försäkringsavtalslagen kallas "försäkringshavare",och för ingående av försäkringsavtal används uttrycket "tecknaförsäkring".