prop · G303178 · 1979-12-31 00:00:00 — Vidrattonykterhet tillämpas huvudsakligen bötesstraff på 40-100 dagsböter. Underåren 1977-1978 dömdes i av antalet fall till fängelse eller annanpåföljd. k. smilning kan enligt 5 i TBL dömas till fängelse i högst ett år 1979/80:178 33 Fängelse tillämpas enligt praxis endast i mycket grova fall (ca 100 omåret). Frånstraffbestämmelsen om olovUg körning bortses i detla sammanhang. 2.3.3Vissa bestämmelser om nedsättning och uteslutning av påföljd Bestämmelserom nedsättning och uteslutning av påföljd finns i 33 kap. BrB. a. frågor om bestämmande av påföljd för broll som har begåtts underinflytande av sinnessjukdom e. d. (2 §). Enligt 4 § första stycket får, närnågon har begått brott innan han har fyllt , efter omständigheterna dömastill hndrigare straff än vad som är föreskrivet för brottet. Detsamma gällernär brottet har begåtts under inflytande av psykisk abnormitet. Om synnerligaskäl föreligger och hinder uppenbarligen inte möter av hänsyn till allmänlaglydnad får enligt andra stycket även i annat fall dömas till lindrigarestraff än vad som är föreskrivet för brottet. Om det på gmnd av särskildaomständigheter bedöms som uppenbart all någon påföljd för brottet inte ärerforderiig, kan enligt tredje styckel påföljd helt efterges.Tillämpningsområdet för andra och tredje styckena är starkt begränsat. Någonbestämmelse som ger stöd för aU domstolen vid bestämmande av brottspåföljdskall kunna beakta brottets konsekvenser i körkortshänseende finns inte.Endast på ett område har uttryckligen föreskrivits atl domstolen vidstraffmätningen skall beakta en sanktion för brottet som den inte självdisponerar över i samband med lagföringen. Det gäUer sanktioner somarbetsgivare kan besluta om inom ramen för ett anställningsförhållande. Försådana fall föreskrivs i 33 kap. 9 § all vid bestämmande av straff för brott avarbetstagare hänsyn kan tas till avskedande eller annan följd av brottet som ärmedgiven enligt arbetsavtalet eller enligt författning som gäller föranställningsförhållandet. Därvid får böter eller disciplinstraff som annarsskulle ha ådömts efterges hell. Bestämmelsen är tillämplig även i fråga omuppdragstagare. Domstolenhar enligt den nu berörda beslämmelsen möjlighet atl beakia avskedande ellerannan sanktion som är medgiven enligt avtal eller förfallning oavsett om dennavid tidpunkten för brottmålets avgörande har beslutats av arbetsgivaren ellerinte. I förarbetena till bestämmelsen, som tillkom i samband med att det s. k.ämbetsansvaret avskaffades, har uttalats (prop. 1975: 78 s. 163) att detnormalt inte torde föreligga några svårigheter för domstolen att bedöma omgärningen kan komma att föranleda avskedande. Därvid har hänvisats till denmöjlighet som föreligger för domstolen att vid behov inhämta yttrande i fråganfrån arbetsgivaren. 3 1979/80. 1979/80:178 34 2.3.4Framställningar om ändringar Trafiknykterhet skommntén Fråganom ändring av regler och praxis när det gäller påföljder förtrafiknykterhetsbrott har som förut har angetts varit föremål för diskussionsedan lång tid tillbaka. tillkallades sakkunniga för översyn av denaktuella lagstiftningen. De sakkunniga avlämnade betänkandet (SOU 1963:72)Nykterhet i trafik, som emellertid inte bedömdes kunna läggas lill grund förnågra omedelbara lagstiftningsåtgärder. Den fortsatta utredning som ansågs nödvändiganförtroddes ål trafiknykterhetskommillé, som har avlämnat betänkandet(SOU 1970:61) TrafiknykterhetsbroU -Förslag 1970. Förslagetfrån trafiknykterhetskommitté har legat till grund årslagstiftning om de s. k. tillbakaräkningsreglerna vid trafiknykterhelsbrolt(prop. 1974: 154, JuU 1974:37, rskr 1974:352), lagsfiftning omalkoholutandningsprov (prop. 1975/76: 162, JuU 1976/77: 15, rskr 1976/77:94)och lagstiftning om Irafiknykterhetsreglernas tilllämpning på traktorutan släpfordon och motorredskap (prop. 1977/78:77, JuU 1977/78:21, rskr1977/78: 156). 1 kvarstående delar innebär förslaget bl. a. att promillegränsenför rattfylleri skall sänkas från 1,5 till samt atl den nuvarandenormalpåföljden för rattfylleri fängelse - i stor utsträckningskall ersättas av i första hand skyddstillsyn i förening med nykterhetsvårdandeföreskrifter men i vissa fall även villkorlig dom i kombination med böter. Kommitténhar också ägnat slor uppmärksamhet ål körkortsålerkallelsens betydelse isanktionssystemel för trafiknykterhetsbrott. Enligt kommittén finns det fogför atl hävda atl de straffrättsliga påföljderna och körkortsåterkallelsernavid trafiknykterhetsbrott till sin principiella innebörd sammanfaller.Otvivelaktigt framstår körkortsåterkallelse vid trafiknykterhetsbrott såvälför allmänheten som för den som själv står under tilltal rent faktiskt som enbrottspåföljd. Kommittén menar att det ler sig egenartat och ibland orimligtatl körkortsåterkallelsen, som ofta är den lyngsl vägande sanktionen, överhuvud taget inte berörs i rättegången. Den som drabbas relaUvt hårt av enkörkortsåterkallelse bör enligt kommittén ha störte möjligheter än annars atlfå en mildare påföljd enligt BrB. Kommittén drar här en parallell med reglema iutlänningslagstiftningen om att förvisning av utlänning, som fälls lill ansvarför brott, skall beaktas vid bestämmande av straffet samt med de då gällandebestämmelserna om atl den förlust som ämbetsman lider genom alt avsättningeller suspension ådöms honom skall beaktas vid bestämmande av annan påföljd förbrottet. Etlslort antal instanser bl. RÅ, hovrätten över och samtSveriges advokatsamfund och Föreningen uttalade vidremissbehandlingen av betänkandet sin anslutning till kommitténs uppfattningom sambandet mellan den straffrättsliga påföljden och körkortsingripandet. Prop.1979/80:178 35 DenkriminalpoHliska arbetsgruppen inom brottsförebyggande rådet (BRÅ) har inovember 1977 lagt fram rapporten (1977: 7) Nytt straffsystem Idéer ochförslag. Rapporten - som har karaktären av en idéskiss och inte innehållernågra utarbetade lagförslag - omfattar en allmän översyn av det svenskastraffrättsliga systemet. Den ligger delvis lill grund för de direktiv som harlämnats de båda kommittéer som dåvarande chefen för undervåren 1979 har tillkallat för alt ulreda vissa frågor om fängelse ochkriminalvård i anstalt (fängelsestraffkommiltén. Ju 1979:04) resp. kriminalvårdi frihet m. m. Ju 1979:05). Ettsärskill avsnitt av rapporten har ägnats åt frågan om förutsättningarna föratt domstolen vid sin påföljdsbestämning skall kunna la hänsyn lill sådanasanktioner som har ålagts den dömde eller kommer atl åläggas honom på gmnd avbrollet och som domstolen inte själv disponerar över i samband med lagföringen.Arbetsgruppen nämner i detta sammanhang särskilt körkortsåterkallelse på grundav trafikbrott. Arbetsgmppensäger sig inte känna till i vilken utsträckning domstolarna vidpåföljdsbestämningen tar hänsyn till sådana ytterligare konsekvenser av brottetsom det här gäller. Gmppen har emellertid svårt att tro alt det finns någonenhetlig praxis i detta avseende. Bortsett från 33 kap. 9§ BrB finns detnämligen inga klara regler eller anvisningar om att sådana hänsyn skall tas. Enligtarbetsgmppens mening är det en riklig tanke att försöka kontrollera denna typav sanktionskumulation. Gruppen framhåller att körkortsindragning bara är ett- låt vara kanske det mest uppenbara - exemplet på sådan kombination. I ettkommande utredningsarbete skulle man enligt gruppen kunna försöka kartläggasådana mer eller mindre formella tilläggs-straff. Även om man skulle lyckasgöra det är det dock knappast möjligt att genom lagstiftning i detalj samordnadem med den direkta påföljdsbestämningen. Den lösning som ligger närmast tillhands är enligt gruppen all genom ett allmänt stadgande föreskriva attdomstolarna skall kunna utdöma lägre påföljd med hänsyn till sådana andraföljder som har drabbat eller kommer atl drabba gärningsmannen på grund avbrottet. Gruppen framhåller att en lösning av detta slag har valts i Finlandgenom nytillkomna bestämmelser om slraffmätning i den finska strafflagen.Avslutningsvis framhåller gruppen att den närmare utformningen av regler föralt komma till rätta med sanktionskumulation kräver noggrant övervägande föratt man skall nå en lämplig avvägning mellan å ena sidan intresset att undvikastötande sanktionskumulation och å den andra vikten av atl inte öppna vägen fören social diskriminering. Desynpunkter som har redovisats av arbetsgruppen har inte föranlett någon erinranvid remissbehandlingen av rapporten. 1979/80:178 36 Somframgår av den redogörelse som Jag har lämnat nu torde det vara en allmänuppfattning all förutsättningar bör skapas för all domstolen i vissa fall skallkunna beakta ett förväntat beslut om körkortsåterkallelse i samband med attden besiämmer påföljd enligt BrB för ett trafikbrott. Frågan har aktualitetfrämst när del gäiller trafiknyklerhetsbrotten, och den har tidigare i denkriminalpoliliska debatten bmkal kopplas samman med trafiknykterhetskommitténsförslag om en mera allmän övergång till främsl skyddslillsyn mednykterhetsvårdande föreskrifter som normalpåföljd för rattfylleri. F.n. pågår en allmän översyn av det straffrättsliga sanktionssystemet i BrB genomde förut nämnda kommittéerna, som har tillkallats för att pröva frågor omfängelse och kriminalvård i anstalt resp. frågor om kriminalvård i frihet ochalternativ till frihetsstraff. Mot denna bakgrund torde en mera generelllösning i enlighet med trafiknykterhetskommitténs förslag inte f. n. varaaktuell. Jag vill i denna del särskilt hänvisa tUl att fängelsestraffkommitténi enlighet med sina direktiv med förtur har behandlat frågan om en sänkning avden nuvarande minimitiden för fängelsestraff. Kommitténs förslag finns idelbetänkandet (SOU 1980: 1) Fjorton dagars fängelse. Ett genomförande avförslagel kan antas få betydelse även när det gäller straff för rattfylleri.Frågan om utformningen av kriminalvård i frihet utreds av den andra av de bådakommittéema, som därvid skall ägna särskild uppmärksamhet åt spörsmålet om ivad mån sådan vård skall kunna kombineras med föreskrifter om nykterhetsvårdeller läkarvård. Till vad som har sagts nu kommer att den avtrafiknykterhetskommittén åsyftade nyanseringen av påföljdsbestämningen vidtrafiknykterhetsbrott tUl viss del har kunnat ske genom den fortlöpandeutveckling av rättspraxis som Jag har berört (avsnitt 2.3.2). Detpågående utredningsarbetet på det straffrättsliga området bör dock enligt minmening inte hindra att man i detta sammanhang reglerar de fall där det för detaUmänna rättsmedvetandet framstår som uppenbart att en körkortsåterkallelse börtiUmätas betydelse när brottspåföljd bestäms. En körkortsåterkallelse medförgivetvis inte sällan svårigheter för den som drabbas därav, bl.a. vad gällermöjligheterna att utföra arbete. Det är dock, som Jag strax kommer fillbakatill, inte lämpligt aU utforma en regel som tar hänsyn till varje olägenhet somkan uppstå till följd av körkortsåterkallelsen. De situationer som jag tänkerpå är i stället sådana där återkallelsen medför hinder eller allvarligsvårighet för den dömde i yrkesutövningen. En sådan lösning äi också väl ilinje med de principer som ligger till gmnd för den nuvarande bestämmelsen i 33kap. 9§ BrB, vilken medger att hänsyn vid påföljdens bestämmande tas tUlavskedande eller någon annan arbetsrättslig kons<;kvens av brottet som efterlagföringen kan komma att inträda genom beslut av arbetsgivaren eller i vissafaU av statens ansvarsnämnd. 1979/80:178 37 Detkan naturligtvis hävdas att en lösning efter dessa linjer innebär att manalllför snävt avgränsar det område inom vilket hänsyn till en förväntadkörkortsåterkallelse skall få tas vid bestämmande av brottspåföljden. Det tordeemellertid av flera skäl vara vanskligt alt gå längre på denna väg än vad somföranleds av en analogi med den redan gällande beslämmelsen i 33 kap. 9§ BrB.Den övergripande frågan om vilka omsländigheter som skall beakias vid val avpåföljd och slraffmätning utreds sålunda f. n. av den Udigare nämndafängelsestraffkommiltén. Resultatet av denna utredning bör inte föregripas. Enmera allmän beslämmelse om all det men som den dömde lider av enkörkortsåterkallelse skall beakias vid påföljdens bestämmande synes föra förlångt även av andra orsaker. För rattfylleri -det brott som är av det heltdominerande intresset i delta sammanhang och för vilket körkortsåterkallelse iprincip är obligatorisk - döms sålunda i praxis vanligen till fängelse som f n. är medgiven, dvs. fängelse en månad. Omkörkortsåterkallelsen, som Ju för flertalet medborgare innebär en mycketallvarlig påfrestning, alllid skulle beaktas vid påföljdens bestämmande, skulledetta i praktiken leda till att man går ifrån fängelse som normalpåföljd förrattfylleri. Enligt min mening saknas det underlag för en så långtgåendereform. beslämmelse i ämnet torde däremol i andra avseenden böra få en mera allmänräckvidd än vad som föranleds av önskemålet om en avvägning mellan körkortsåterkallelseå ena sidan och påföljdsval och straffmätning i grövre trafikbrottmål å denandra. Den bör inte inskränkas till aU avse enbart trafikbrott. Vidare bör ävenandra beslul av myndighet på gmnd av ett brott få beaktas i fall då beslutet ärägnat atl hindra den dömde eller medföra synnerlig svårighet för honom i hansyrkes- eller näringsverksamhet. Jag tänker här på fall där brottet leder lillaU exempelvis yrkeslegifimation, auktorisation eller tillstånd till vissnäringsverksamhet återkallas för den dömde. Beslut av sådanl slag lorde iallmänhet beaktas redan enligt nuvarande rättspraxis, och en uttryckligföreskrift härom ligger helt i linje med principerna bakom 33 kap. 9 § BrB. Medmyndighei i den mening som har angetts bör i så fall likställas samfundeller annan inrättning som enligt föreskrift i författning meddelarauktorisation eller annat motsvarande beslut, t.ex. handelskamrarna ochSveriges advokatsamfund. bestämmelse av den innebörd som har skisserats här bör på samma sätt som dennuvarande bestämmelsen i 33 kap. 9§ BrB vara fakultativ. Den bör alltså öppnamöjlighet för domstolen att beakta ett redan meddelat eller kommande beslut meninte pålägga den en skyldighet att göra detta i samtliga fall. Vid t.ex.trafikbrott kan det som regel knappast komma i fråga att beakta ett kommandebeslut om körkortsåterkallelse i fall där brottet endast föranleder böter. Deintressen som Jag har angett nu tillgodoses, om 33 kap. 9 § förses med etttillägg av den innebörden att vid bestämmande av påföljd för etl brott 1979/80:178 38 hänsynfår tas till beslut som till följd av brottet har meddelals eller kan fömtseskomma att meddelas av myndighet och som är ägnat alt hindra den dömde ellermedföra synnerlig svårighet för honom i hans yrkes- eller näringsverksamhet.Med myndighei bör som förul har nämnts likställas samfund eller annaninrättning som enligt föreskrift i författning meddelar auktorisation ellerannat motsvarande beslul. Jag förordar efter samråd med chefen för justitiedepartementeten reglering efter dessa linjer. Till bestämmelsens närmare innebörd återkommerJag i specialmotiveringen. Desärskilda beslut av myndighet, samfund eller inrättning som enligt den nuförordade beslämmelsen skall kunna beakias i brottmålet kan i allmänhetmeddelas först efter domen. Beträffande körkortsåterkallelse är detla enligt denuvarande reglerna alltid förhållandet utom i det undantagsfallet atlomständigheterna är sådana att den dömde oavsett utgången i ansvarsfrågan kananses olämplig att föra körkortspliktigt fordon. Som Jag senare kommer attutveckla närmare (2.8.2) föreslår Jag emellertid att förvaltningsdomstolenskall få ökad möjlighel alt besluta om återkallelse innan brottmålsdomenföreligger, Även sådana beslut av arbetsrättslig karaktär som enligt 33 kap. 9§ i dess nuvarande lydelse kan beaktas kan i allmänhet inte meddelas förrän detfinns en dom i ansvarsfrågan. Vid riksdagsbehandlingen av ämbetsansvarsreformenpåpekades att detta förhållande skulle kunna tänkas ledsi till komplikationeri vissa fall (se JuU 1975:22). Frågan har berörts i direktiven för den kommittéför översyn av ämbetsansvarsreformen som chefen för har tillkallat (Dir 1979:141). Riskenför sådana komplikationer är dock i allmänhet avsevärt mindre beträffandesådana beslut som enligt den av mig förordade nya föreskriften skall få beaktasvid bestämmandet av brottspåföljd. I fråga om de praktiskt sett mestbetydelsefulla besluten, dvs. beslul om körkortsåterkallelse för trafikbrottsom kan föranleda frihetsstraff, bör beaktas att ålerkallelsefrågan bedöms pågmndval av fasta och enhetliga regler i körkortslagstiftningen. Vid grovvårdslöshet i trafik, rattfylleri samt rattonykterhet där pro-millehahenuppgått till 0,8 eUer däröver är sålunda återkallelse i princip obligatorisk(16 § I och 22 § KKL). Genom lagsliftning har visserligen införis enallmän bestämmels.e om att återkallelse med avvikelse från KKL får underlåtas,om synnerliga skäl föreligger och det kan ske utan fara för trafiksäkerheten(24 § KKL). Denna bestämmelse är emellertid avsedd främst för specieUa fallsåsom när trafiknykterhetsbrottet har avsett kort flyUning av fordon på gård,parkeringsplats e.d. (prop. 1975/ 76:155 s. 109-110, Jfr prop. 1976/77: 113 s.38 och 60). Mot denna bakgrund - och med den förut berörda utgångspunkten atldet som regel inte finns anledning att beakta körkortsingripandet i bötesmål -föreligger sålunda i regel inga svårigheter för den allmänna domstolen atlfömtse ett beslut om körkortsåterkallelse på gmnd av brottet. Del kan tilläggasatt körkortet i nästan samtliga de fall som det här är fråga om är omhänderta- 1979/80:178 39 geteller interimistiskt återkallat. Även detta förhållande underiättar givelvisbedömningen i påföljdsfrågan. 1 fall då det är fråga ombeslut all återkalla legitimation, auktorisation eller lillslånd till vissnäringsverksamhet torde det ofta finnas anledning för domstolen all inhämtayttrande från det organ som är behörigt all fatta det aktuella beslutet påsamma sätt som har förutsatts när det gäller avskedande eller annanarbetsrättslig påföljd (jfr prop. 1975: 78 s. 163). När det gäller organ somfattar beslut under domstolsliknande former torde det visseriigen ibland mötasvårigheter alt få ett förhandsbesked i del särskilda fallet. Hinder föreliggerdå inte mol atl domstolen i stället inhämtar upplysning om myndighetenspraxis. Det kan naturligtvis i vissa fall inträffa alt domstolen ändå inte pågrundval av del underlag som står till buds med säkerhel kan bedöma i vad månbeslut av del slag som är aktuellt kommer alt meddelas. Domstolen blir dåhänvisad till att pröva sannolikheten av att beslut kommer all meddelas,varvid i tveksamma fall prövningen i vanlig ordning torde få ske på det sättsom är mest förmånligt för den dömde i brottmålet. Klart är dock alt del intebör komma i fråga att ta hänsyn lill ett beslut av berört slag annat än ora detmed stor sannolikhet kan förutses att beslutet kommer atl meddelas. Jag vill slutligenframhålla attjag är väl medveten om att den nu behandlade frågan kan ses somen del av ett större problemkomplex, nämligen principerna för domstolarnaspåföljdsval och straffmätning i allmänhet och vilka omständigheter som därvidskall beaktas. Det blir anledning att återkomma härtill när resultat föreliggerav det utredningsarbete som bedrivs av fängelsestraffkommiltén. Somett led i bekämpandet av trafikbroltsligheten och som ett hjälpmedel för allbestämma åtgärder mot försumliga körkortshavare diskuterades i prop. 1975/76:155 ett förslag av trafikmålskommittén att införa ett s.k. pricksystem. Ettsådant syslem innebär alt körkortshavaren efter en förseelse åsätts ettbestämt antal prickar med ledning av en pricktabell. Antalet prickar ärberoende på förseelsens art. När en viss pricknivå har uppnåtts kan åtgärdervidtas mot föraren. En prövning av varje enskilt fall skulle dock ske innannågot körkorlsingripande gjordes. Fördelarna med syslemet antogs ligga främsti dess pedagogiska effekter och i möjligheterna att främja rättssäkerheten ochenhetligheten i rättspraxis. Vid remissbehandlingen av trafikmålskommitténsförslag kom det emellertid fram ett starkt behov av ytterligare utredning avfrämst systemets närmare utformning. Frågan överlämnades därför lillkörkortsutredningen. Utredningenhar studerat olika pricksystem vid besök i och och redovisar någraav de system som förekommer där. Utredningen redogör också för det pricksystemsom tillämpas i . 1979/80:178 40 harutredningen tagit del av undersökningar rörande pricksystemets effekter somhar utförts i . Utredningens överväganden görs mot bakgmnd av bl. a. deerfarenheter som utredningen anser att man kan dra av de utländska systemen. Utredningenkonstaterar inledningsvis all har de tekniska och organisatoriskafömtsättningar som krävs för att tillämpa ett pricksystem. När del gällersystemets effekter är emellertid utredningen tveksam. Varkenbrottsförebyggande eller pedagogiska effekter har kunnat påvisas. Tvärtom finnsdet erfarenheter som tyder på atl förarna intresserar sig mer för antaletprickar än för det bakomliggande trafikbeteendet, vUkel kan leda till ettförsämrat uppträdande i trafiken. En sådan följd kan också göra det svårare attuppnå ett av målen med föramtbildningen, nämligen att skapa förståelse förtrafikreglerna och deras inbördes samband. Erfarenheterna från ger inteheller belägg för att pricksystemen skuUe ha någon egentlig effekt påtrafiksäkerheten, i vart fall har effekterna inte varit mätbara. kan ett pricksystem inte heUer bidra tiU enhetligare praxis ochdärmed ökad rättssäkerhet. Som urvalsinstrument är nämligen pricksystemettrubbigt och starkt schabloniserat i den meningen att samma brott ger likaantal prickar oavsett svårighetsgraden i det enskilda fallet. Utredningenpekar ockiiå på atl särskilda svårigheter finns att anpassa ett pricksystemtill nuvarande praxis i körkortsmål. Fördelamamed ett pricksystem skulle enligt utredningen huvudsakligen bestå i att vissarationaliseringsvinster kan göras i fråga om rapporteringen av brott tilllänsstyrelsen och att urvalet av de körkortshavare som bör bli föremål förnärmare granskning underlättas. Dessa fördelar anser utredningen emellertidatt man kan nå även på andra vägar. Utredningensslutsats blir därför atl det saknas tillräckliga skäl för att införa ettpricksystem i . Samtligaremissinstanser som har yttrat sig i denna del ansluter sig till utredningensslutsats. Från flera håll påpekas emellertid vikten av att man på annat sättförsöker ta till vara de fördelar som anses ligga i ett pricksystem. Särskiltframhålls behovet av rationella metoder när det gäller länsstyrelsernas urvalav de personer >'ars körkortsinnehav bör omprövas. Ett förslag som förs framav flera instanser är att låta gallringen ske på maskinell väg med hjälp avADB. Det skulle innebära arbetsbesparingar och främja en enhetligrättstillämpning. En annan fördel som poängteras är möjlighetema att ge dekörkortshavare som får anmärkningar riktade mot sig information om denregistrering som sker i körkortsregistret. Några instanser föreslår att dettasker genom att körkortshavaren undertältas om varje notering i registretsbelastningsdel. Föregen del ansluter Jag mig till uppfattningen att ett pricksystem inte börinföras i . Jag viU därvid särskilt betona att ett sådant system, sommed nödvändighet blir starkt schabloniserat, skulle motverka strävandena motden mer individualiserade och nyanserade bedömning i körkorts- 1979/80:178 41 ärendenasom är en av gmndtankama bakom den senaste reformeringen av lagstiftningen. Somhar framhållits av utredningen och remissinstansema kan de största fördelamamed ett pricksystem nås på andra sätt, främst genom utnyttjande av dennuvarande registreringen. Jag återkommer därför till detta i mina övervägandenom registreringsfrågoma. Blandde åtgärder som skulle övervägas i det fortsatta reformarbetet framhölls iprop. 1975/76:155 särskilt sådana som syftade till atl främja en snabb ochrättssaker handläggning av körkortsmålen. a. skulle övervägas behovet avnämndemäns medverkan och muntlig förhandling i länsrätten.