prop · G30396 · 1979-12-31 00:00:00 — Del är självfallet angeläget attSIV:s resurser disponeras så all den fördröjning som uppstår genom SlV;s nunämnda prövning blir så lilen som möjligt och i allmänhet högst någon ellernågra timmar. bör normalt krävas atl ullänningen finnsomedelbarl lillgänglig för Prop.1979/80: 96 54 verkställighet av avvisningsbeslutel när beslular attinte overia avvisningsärendet. I den mån det är möjligt bör Iråcan omutlänningens uppehällsplats lösas i samförstånd med denne. Inte sällan tordefrågan kunna lösas praktiskt på delta säll. kan t, ex.föreskriva atl ullänningen skall uppehålla sig på viss plats, exempelvis itransithallen på flygplatsen eller i de lokaler i övrigt där passkontrollensker. ellei' meddela annan föreskrift som syftur lill atl ha ullänningen underuppsikl. Saknas praktiska möjligheter all ordna uppsikien på delta ellerliknande sätt eller är del med hänsyn lill omständigheterna inte tillräckligtmed nu beskrivn-a ätgärder. får polismyndigheten tillgripa de övrigaIvångsmedel som anges i Ut IL. Förvar får enligl såväl gällande som föreslagnabestämmelser tillgripas bl.a. när det finns sannolika skäl för avvisning ellernär verkställighet av etl avvisningsbeslul är akluell och risk föreligger föratl utlänningen håller sig undan. Jag vill emellertid understryka att förvarinte bör tillgripas om uppsikten över utlänningen tilfredssiällande kan ordnaspå annal sätt. 2.5 Bestämmelserna om avlägsnande av utlänningar, m. m. Utlänningskontrollen är uppbyggdenligt två principer, dels som en individuell kontroll, dels som en generellkontroll. Den individuella kontrollen avseratt förhindra att en icke önskvärd utlänning vislas i landet. Han kan antingenavvisas, utvisas eller förvisas enligt bestämmelser i . Den generella utlänningskontrollenavser alt reglera tillströmningen av invandrare. har vi i vårt landen reglerad arbetskraftsinvandring. Det hänger samman med att vi efleslrävaratl bereda den som accepteras för invandring så goda arbels- ochlevnadsförhållanden som möjligt i vårt land och att ge honom eller henne skyddmol alt sändas iväg när de ekonomiska förhållandena i landet försämras. Desträvanden, som avser att stärka invandrarnas situation i vårt land, sätler mednödvändighet en gräns för våra möjligheler att la emol utlänningar som inle ärflyktingar eller i övrigl har ell berättigat krav på all få slanna här, t.ex.en make/ maka eller minderåriga barn. Regleringen av tillströmningen avinvandrare åstadkoms genom atl regeringen, enligl bemyndigande i UllL, harrält att förordna atl en utlänning inle utan tillstånd fär resa in, uppehållasig eller arbeta i landel. En utlänning kan avvisas om han inte harerforderligl pass och tillstånd atl resa in i landet. Han kan förpassas om hanvistas här utan tillstånd, kan ses som den negativasidan av lillståndssyste-met. Redogörelse för gällande bestämmelser finns ibetänkandet (SOU 1977:28). Korlare väntetider i ullänningsärenden (s. 50-52)saml i belänkandet (SOU 1979: 64) Ny utlänningslag (s. 73-84). 1979/80:96 55 En utlänning kan dessulom i vissafall bli föremål för hemsändning. Enligt 718 försia stycket UtlL får regeringenmeddela bestämmelser om hemsändande av en utlänning som uppbär socialhjälpeller som har omhändertagils enligt barnavårdslagen (1960:97), lagen omberedande av sluten psykiatrisk värd i vissa fall (1966: 293) eller 35 8 lagen(1967: 940) angående omsorgerom vissa psykiskt ulvecklingsstörda. Utlänningslagkommitlén har ingåendegranskat gällande bestämmelser om avlägsnande av utlänningar och tillämpningenav dessa (belänkandet s. 97-104). 1 betänkandet föreslås belydelsefullaändringar av gällande ordning. 1 betänkandet erinrar kommittén omatt den grundläggande principen alt endast svenska medborgare har enovillkoriig rätl all vistas i vårt land får särskild belydelse när frågauppkommer om avvisning. Däremot får samma princip mindre styrka när det ärfråga om utlänningar som har fått vistas i vårl land. Sverigesansvar genlemot den som har accepterats som invandrare träder då alltmer iförgrunden. Avvisningsbeslämmelsernasulformning är inle endasi etl svenskt inlresse. På grund av det gemensammanordiska passkonlrollområdei har del varit nödvändigt att i möjligasle månsamordna avvisningsbeslämmelserna i de nordiska länderna. Kommilién har ocksåi sill arbele beaktat förslagen i den nordiska kommilléns betänkandeUllänningspolilik och utlänningslagstiftning i (NU 16/70). I fråga om förutsättningarna föravvisning enligt 18 8 UllL. avvisning p-d formella grunder, föreslårkommittén endast smärre sakliga ändringar. De häriger samman med kommitténsförslag all UT skall vara ordnat före inresan. I konsekvens härmed föreslås attden som saknar föreskrivet UT vid inresan skall kunna avvisas. Undantag skallsom har berörts gälla för flyktingar, nära anhöriga och vissa andragrupper. Somjag redan lidigare har berörl isamband med frågan om införande av krav på UT före inresan i anslulerjag mig till kommitténs förslag. De övriga ändringar i fråga om avvisning påformella grunder som kommittén har föreslagit är av formell natur och jagåterkommer lill dem i samband med specialmotiveringen. Avvisning på materiella grunder fårske enligt 19 8 UtlL. Det är bl.a. fallel när ullänningen saknar medel förvislelsen här och hemresan (/9$ /). Kommittén anser att bestämmelsen bör finnaskvar men lar upp en fråga som har vållal osäkerhet vid tillämpningen.Frågan gäller huruvida avvisning kan ske av en person som under denlillslåndsfria liden söker AT men har så mycket pengar att han klarar sig underdenna tid. Genoin all söka AT visar han emellertid atl han länker slanna kvarefler utgången av den lillslåndsfria liden men atl han behöver arbela för attförsörja sig under sin tänkta vistelselid i . Enligl kommillénsuppfattning bör avvis- Prop.1979/80: 96 56 ning kunna ske i en sådan situation. De remissinstansersom har berörl Irågan delar kommitténs uppfattning. I flera yttranden framhållsviklen av ett klarläggande på denna punkl. Även jag anser alt avvisning enligtdel nämnda lagrummel skall kunna ske också i fall då del efter inresan, menunder den tremånadersperiod då avvisning får ske, framkommer omständighetersom gör det antagligt, att ullänningen avser all slanna kvar ulöver denuppehållslillslåndsfria tiden och saknar medel för sin avsedda vislelse här. Såtorde inle sällan vara fallet när ullänningen ansöker om AT. En bedömning avutlänningens avsikter måste givetvis ske i varje särskilt fall. Enligt 19 2UllL kan en utlänning avvisas om han länker söka silt uppehälle här eller i etlannat nordiskt land och det skäligen kan antas alt han inte kommer alt ärligenförsörja sig. Detsamma gäller enligt 79 S 3 samma lag belräffande en utlänningsom under de närmasl föregående två åren har ägnat sig ål viss angivenasocialitet eller brottslighet. Dessa avvisningsgrunder har använls myckelsällan. Enligt kommittén saknas anledning att i avvisningssilualionen avståfrån möjligheten atl hindra en utlänning som bedriver sådan verksamhet somavses i 19 8 3 (otukt, koppleri och olovlig införsel eller utförsel) alt kommain i landet. Dessa omständigheter ryms emellertid inom den i 19 8 2 angivnaavvisningsgrunden och utgör specialfall av denna. Kommittén föreslår därför atl19 8 3 UllL ulgår. Den omständigheten att en utlänning, som vill resa in iSverige, under de senasl förflutna två åren har yrkesmässigl ägnal sig åtprostitution, koppleri eller olovlig införsel eller utförsel ulgör ell starktindicium på alt utlänningen inte kommer att här försörja sig på ell ärligtsätt. Är sådana omständigheter kända för polismyndigheten, kan sålundaavvisning ske enligl 19 8 2 UllL. Det finns emellertid också åtskilliga andraomständigheter som kan medföra samma bedömning. Jag delar därför kommitténsuppfattning alt del är bättre atl behålla endast den vidare avvisningsgrundeni punkten 2. nämligen att avvisning får ske när det skäligen kan antas altutlänningen inte kommer alt försörja sig på elt ärligt sätl. I fråga om avvisningsgrunden i 19 §4, vilken avser den som lidigare har dömts till frihelsstraff och skäligen kanbefaras fortsätta brottslig verksamhet, föreslår kommittén en mindre ändring ianslutning till ell förslag av den nordiska kommittén. Den förordar allbeslämmelsen kompletteras med en möjlighel all avvisa en ullänning, som pågrund av annat särskilt förhällande än att han har dömts till slraff,kan anlas komma att begå broll i landet. Jag ansluter mig till förslagel. Belräffande övrigaavvisningsgrunder föreslår kommittén inga ändringar. I anslutning lill beslämmelsen i 198 sista slyckel om all avvisning inte får ske av den som har visering eller att det enligt dess uppfattning inte bör anses föreligganågot hinder alt avvisa den som har haft visering men vars visering har löptut, när avvisningsfrågan prövas. Bland de tillämpande myndighelerna råder olikauppfattningarom Prop.1979/80:96 57 Vid remissbehandlingen harkommitténs uppfaUning välkomnats och önskemål framslällls om etl uttalande ipropositionen av denna innebörd. Enligt min mening står kommitténsupjjfattning i god överensslämmelse med den nämnda bestämmelsen. Med hänsyntill alt skilda uppfattningar har förekommil, föreslår jag atl beslämmelsenförtydligas så alt del framgår all undanlaget endast avser den som vidavvisningstillfället har ännu gällande visering eller UT. Ett avvisningsbeslut kan inleförses med förbud för utlänningen att återvända till Sverige.Kommittén föreslår alt en sådan möjlighet skall införas eftersom det enliglkommittén har visat sig finnas behov av detla. Avvisningsbeslulet är nämligen iannal fall i sin helhet konsumerat när utlänningen har lämnat riket. Detta harhittills medfört alt etl nytt avvisningsförfarande har fåll inledas, omullänningen återvänder hit. Förenas avvisningsbeslut däremot med ettålerreseförbud under viss lid. kan avvisningsbeslulet under denna periodverkställas på nytt när ullänningen försöker la sig in i . Ett återreseförbud bör enliglkommittén inte ges när ullänningen avvisas därior all han har glömt sitl pass,saknar visering eller i övrigt när han bör ha möjligheten att inom kortåtervända till . I allmänhet bör möjlighelen atl förena avvisningen medett återreseförbud begränsas t.ex. till sådana fall då utlänningens skäl attstanna i landel har prövals i flera instanser och det finns anledningatl anla alt han ändå avser all försöka la sig in illegalt i . 1normalfallet föreslås längre tids ålerreseförbud än inte böraförekomma. Förslaget har tillstyrkts främst avRPS och etl antal polismyndigheter. JK har ställt sig iveksam lill bestämmelsenmedan och , på olika grunder, har avvisat förslagel.Socialslyrelsen befarar alt möjligheten atl meddela ålerreseförbud i vissafall kan leda till allvarliga rättsförluster för asylsökande, som därigenomriskerar all avskäras från att få sin sak prövad på nytt fastän nytillkomnaomständigheter skulle ha medfört asyl. pekar på atl informalion lillpolismyndigheterna om ålerreseför-budel knappast kan hinnas med på den korlatid - - som förbudet normall gäller och på alt antalet fall där ettålerreseförbud är moliverat torde vara få. Jag delar uppfattningen atl värdetav en möjlighet alt ge ålerreseförbud i samband med avvisning är begränsal. Jagvill erinra om att kommittén framhåller, atl elt ålerreseförbud knappast kankomma ifråga annal än i vissa speciella situationer, då för övrigt avlägsnandevanligen sker på annal sätl än genom avvisning. Risken för rättsförluster för skyddsbehövandeutlänningar eller för bona fide turister kan man inle heller borise från. Enmöjlighel för polismyndigheten att i samband med avvisning förbjuda återinresainom viss lid lorde vidare få förenas med en rält för samma myndighet attupphäva förbudei. I stället för den vanliga avvis-ningsprövningen kommerpolismyndigheten då i många fall alt, på anförda Prop.1979/80:96 58 fä pröva även frågan om upphävande avåterreseförbiidet. Jag är därtöj- inte beredd att föreslå alt möjligheten tillåterreseförbud vid avvisning införs i UllL. I det föregående harjag angett attavvisning kan ske på formella och på materiella grunder. Avvisning på skall ske vid utlänningens ankomst lill riket eller inom en veckadärefter. Om ullänningen inte har inresebehandlats får avvisning på sådan grundske när ulliinningen försia gången uppsöker eller anträffas av enpolismyndighet. Avvisning lår dock aldrig ske senare än ire månader fråninresan. Avvisning pä malerieU grund skall ske när utlänningen ankommer tillrikel eller inom tie mänader från ankomslen. och ett antalpolismyndigheter har i sina yttranden begärt alt den nuvarandetremånadersgränsen avskaffas. Man framhåller att tidsbe-griinsningen ipraktiken har medfört att många utlänningar håller sig dolda för atl undgå risken för avvisning. Däi efter måsleavlägsnande ske genom förpassning, vilkel i allmänhet innebär atl en evenluellverkställighet ligger långl fram i tiden. En polis-mynilighet menar alt ettslopande av tidsbegränsningen kan leda till att utlänningar som håller sigdolda kommer alt anmäla sig lill polisen tidigare. De nuvarande bestämmelserna omtidsfristen för avvisning på formell grund infördes är 1977 med verkan fr, o.m.den (prop. 1976/77; 132). kunde avvisning påformella grunder ske endast vid ankomsten eller "omedelbartdärefler". Ändringen föranleddes av en framställning frän . I dennaframhöll verkel att utlänningar som kom till ulan UAT och som villestanna här unilvek att la kontakt med polisen eflerinresan. Syftet med reformen var atl genom en ulsträckning av tiden föravvisning av formella skäl molverka den av nämnda lendensen. Atl döma avRPS" yllrande i delta ärende har ändamålei med ändringar inleuppnåtts. De förhållanden som RPS pekar på ärsjälvfallet inte önskvärda. Jag är emellertid inte beredd all gå med på eltslopande av den införda Iremånadersgränsen, Del ligger iavvisningsinstitutets natur att beslul skall träffas inom rimlig lid fräninresan. Del torde ocksä vara fallet i de flesta stater och gäller i de övriganordiska länderna. Uppkommer frågan om avlägsnande av en ullänning, som harvarit i landel , bör avlägsnandet beslutas av den centralautlänningsmyndighelen och ske i form av förpassning (uivisning enligtterminologin i den nya UllL). hör enligt min mening gälla även närullänningen har hållit sig gömd. 1 ett hänseende har kommitténföreslagit en viktig förändring av avvis-ningsäreiidenas handläggning.Befogenheten för polismyndigheterna att intill från ankomstenavvisa en utlänning på maleriella grunder, även om han har passerat genompasskontrollen, föreslås avskaffad. Beslut i dessa fall föreslås i stället fåmeddelas av som utvisningsbe- Prop.1979/80:96 59 Tanken bakom förslagel är den jag förul nämnde,nämligen att lill avvisning bör hänföras endast avlägsnanden som sker ianslulning lill inresan. Därtill kommer avvisning som sker när en ickeinresebehandlad utlänning försl anträffas, om della sker . Såväl RPS och som en radpolismyndigheter har tagit avslånd fiån förslaget. Enligt deras mening fungerarden nuvarande ordningen att polismyndighet beslutar i dessa falllillfredsslällande. I de flesta fall är det fråga om utlänningar som saknarmedel för sitt uppehälle och som accepterar att resa tillbaka. Deniijdförklarar sig i betydande utsträckning, varefter verkställighet kan ske.Med den föreslagna ordningen skulle avlägsnandeären-dena onödigtvis komma attdra ut genom att ärendei efler polisutredningen skall prövas av SIV.I många fall skulle det bli nödvändigt alt ta utlänningar i förvar i väntan påSIV:s beslul. Jag har från principiellaulgångspunkler sympatier för den ordning som kommittén har föreslagil.Avgörande bör emellertid vara vad som ulgör den mest prakliska lösningen. Desynpunkter som remissinslanserna har anfört väger enligl min mening tungt. Jagfinner därior inle skäl att föreslå någon ändring på denna punkl i förhållandelill vad som gäller . Polis-myndighelerna bör därför också i forlsältningenfå besluta om avvisning på materiell grund fråninresan. Mot kommitténs förslag att enpolismyndighet i vissa begränsade fall skall få möjlighet atl upphäva sittavvisningsbeslut harjag ingen invändning. Jag föreslår alltså atl delta färske. om efter beslutel nya omständigheter inträffar eller blir kända, sommedför att beslutet uppenbarligen inle längre bör gälla, I fräga omförpassningsbestämmelserna har genomförts ändringar. Dessa trädde ikraft den (prop. 1977/78:90). Ändringarna innebär att samtidigtmed att verket lämnar en ansökan om UT utan bifall skall meddela beslut omförpassning. Endast när synnerliga skäl föreligger skall verkel underiåta all idet sammanhanget meddela förpassningsbeslui. Kommittén erinrar om altförpassningsärendena kommer all ändra karaktär om dess förslag om krav på UTföre inresan genomförs. Avsikten är att prövningen i ett förpassningsärende ifortsättningen i huvudsak skall vara av formell art. Därigenom bör enliglkommittén väntetiderna kunna förkortas ytterligare. I ett avseende föreslår kommitténen ändring i själva förpassningsbestämmelserna. förpassningsbeslui bör iframtiden innehålla förbud för ullänningen all under viss lid, minst elt halvtår, återvända lill ulan tillstånd av . Endast om del föreliggersärskilda skäl skall förbud inle ges. är ordningen i slällel den atlålerreseförbud skall ges endast när det föreligger särskilda skäl. Prop.1979/80:96 60 Förslaget har i allmänhel lämnatsutan erinran. I etl yttrande förordas atl nuvarande ordning bibehålls medan iett annat förbudstiden foreslås normalt vara etl år. För egen den ansluter jagmig till kommitléförslagel. En utlänning kan enligl 26 och 2788 UllL förvisas om han har begiill brotl av viss svårhetsgrad. En ytterligareförutsättning är i allmänhet all risk föreligger för fortsatt brottslighet. Närdomstolen bedömer om förvisning skall ske skall den ta hänsyn tillutlänningens levnads- och familjeförhållanden och längden av hans vistelsehär. Den som har haft permanent uppehållstillstånd (PUT) sedan minst elt åreller bolt här får förvisas bara om det finns synnerliga skäl.När domstolen bestämmer straffet skall den ta hänsyn till det men somutlänningen lider av förvisningen. Kritik har riktalsmot gällande förvisningsbestämmelser. Kommittén redovisar kritiken ochexemplifierar bestämmelsens tillämpning på s. 139-144 i betänkandet. I korthetkan invändningarna sägas ta sikte pä följande förhållanden. Beaktandet av menetleder till orättvisa genlemot andra dömda när det visar sig att förvisningeninle kan verkställas på grund av politiskt verkställighetshinder. Eftersomnordbor inte kan få PUT dröjer del i deras fall lång lid innan den begränsninginlräder som ligger i kravet på synnerliga skäl. förvisningsbeslul som intekan verkställas blir ändå bestående innan del upphävs.DeUa medför slora olägenheter för den förvisade. Dessutom har det ibland gjortsgällande att domstolarnas praxis varit oenhetlig och onödigt slräng. Kommittén erinrar om atl ulländskamedborgare som bor i som en följd av de senare årens reformarbete iallt flera hänseenden jämslälls med svenska medborgare. Den anser del därförnaturligt att överväga inskränkningar i möjlighelen all avlägsna invandrare urlandet. Medborgare i ett annat nordiskt land har i högre grad än andrautlänningar fåll samma rälligheler som tillkommer svenska medborgare.Beträffande nordborna bör därför enligt kommittén övervägas inskränkningar iförvisningsmöjligheten utöver vad som kan komma att gälla för övrigautlänningar. Det bör dock inle komma i fråga alt upphäva beslämmelserna omförvisning när det gäller invandrare. Om en ulländsk medborgare, som är bosallhär, gör sig skyldig till allvariig brottslighet här. bör samhällel enliglkommitténs mening ha möjlighet alt reagera med - föruiom brottspåföljd - ettbeslut om avlägsnande av utlänningen från landet. Det finns enligt kommitténsuppfattning inte heller på detta område anledning atl överge den princip somligger lill grund för vår nuvarande utlänningslag, nämligen den atl del endasiär svenska medborgare som har en ovillkorlig räll alt vislas här. Inte ensbeträffande nordbor - som i så hög grad i övrigt jämställs med svenskamedborgare - finns tillräcklig anledning alt helt frångå den principen. 1979/80: 96 61 De allmänna värderingar somkommittén sålunda ultalar har mött gillande hos majoriteten blandremissinstanserna, LO framhåller sålunda atl förslaget hiir ses som enkonsekvens av den förda invandringspolitiken, Förslagel sägsge en ökad trygghet för de invandrare och invandrarbarn som har föredragit attbibehålla medborgarskapet i sitt ursprungsland. Några remissinsianser vill gålängre än kommittén. anser alt förvisningen är ettinhumant straff som inte hor hemma i etl demokratiskt rättssystem. Någraremissinstanser föreslår atl nordiska medborgare undantas frän möjlighelen tillförvisning, A andra sidan menar några åklagar- och polismyndigheter atlnuvarande bestämmelser är uttryck för en riklig avvägning mellan medborgarnasoch utlänningarnas inlresse och motsätter sig därför ändring. Även jag delar det synsätt somkommittén har gett ultryck för och del slora flertalet remissinstanser haranslutit sig till. Förvisningsmöjligheter måsle finnas kvar men del ärangeläget att som etl led i invandrarpolitiken begränsa dess användning påutlänningar som har rolat sig i vårt land. Den nära samhörigheten mellan denordiska länderna och den omständigheten atl ulgör elt gemensamtpasskontrollområde talar för att nordbor i större utsträckning än andrautlänningar undantas från möjlighelen lill förvisning. Att helt utesluta denmöjligheten bör dock inle komma i fråga, I det följande avser jag atl närmaregä in på förutsättningarna för att en ullänning skall kunna förvisas.Dessförinnan villjag nämna att jag, liksom en enig remissopinion, delarkommitténs uppfattning alt allmän domstol liksom skall lätta beslut ifråga om avlägsnande på grund av broll. Jag vill i denna del i övrigl hänvisatill vad kommittén anför på s, 192- 194 i belänkandet. I fråga om avgränsningen av denhrollslighel som skall kunna föranleda förvisning lår jag hänvisa till deöverväganden som kommittén redovisar på s. 145 i betänkandet. Kommittén kommerfram till alt nuvarande ordning, enligl vilken förvisningmöjligheien knytstill den påföljd som kan följa på brottet, har sådana fördelar framför andrameloder atl den bör behållas. krävs för förvisning att fängelsei mer än ett är kan följa på brottet. Kommittén förordar alt den regelnbehålls. Jag anser den bedömningen vara riktig. Skulle gränsen i stället sättasvid fängelse, skulle nämligen möjligheterna bortfalla alt förvisa enullänning som vid tillfälligt besök här gör sig skyldig till stöld ellermisshandel. Liksom bör, som också kommittén föreslagit, normalt krävasatt brottet i del särskilda fallel skall vara allvarligt. Jag delar också kommitténsuppfattning att det nuvarande kravel på alt risk skall föreligga för fortsaltbrottslighet bör finnas kvar. Vid främsl särskilt allvarliga våldsbrott böremellertid förvisning liksom kunna ske oberoende av sådan risk. De frågor som slår i centrum förkommilléns överväganden avser hän-synsiagandel lill ullänningens levnads- ochfämiljeförhållaiiden och den Prop.1979/80: 96 62 //(/ ullänningen har vislals här. Kommittén understrykerstarkt de svårigheter som iörvisningen medför för en utlänning som har hunnitetablera sig här. Familjen drabbas ofta hårt och frågan om förvisning bördärför prövas mot den skada och olägenhet som kan vållas den förvisades familj.Hänsyn bör enligt kommittén också tas till utlänningens sociala silualion iövrigl. Även om han inte har familj här är det enligt kommitténs mening rimligtalt hänsyn tas lill om han i övrigt levt under ordnade förhållanden i Sverige.Hans arbets- och bostadstörhållanden bör därför beaklas. Om han är arbetslösoch delta beror på omständigheter som han inle råder över, skall delförhällandet inle läggas honom lill lasl vid bedömningen av frägan omförvisning.