prop · G3031 · 1979-12-31 00:00:00 — Om emellertid regeringen väljer att föreslå all personaklerna skallgallras ul i sin helhel, bör materialet bevaras inom klart angivna områden somutväljs efter ingående undersökningar och överiäggningar med forskare ochunder hänsynslagande lill andra molsvarande urvalsförhållanden. För egen del vill jag sägaföljande. För all skall kunna ge människorna en effektiv hjälpär det nödvändigl all klienterna med förtroende kan lämna uppgifter tillsocialtjänsten om sig själva och sina anhöriga. Socialljänslen skall i principvila på frivillighelens grund. En förulsällning för verksamhelen blir då allmänniskorna frivilligi söker upp socialbyråerna. Som socialulredningen harpekat på är del emellertid så all många avhåller sig från delta av rädsla föratl personliga uppgifler om dem då kommer alt arkiveras för framtiden. Frånallmänna inlegriielssynpunkler framslår del även i princip som olämpligi allömlåliga personliga uppgifter 1979/80:1 Personregister och personakter 449 om enskilda människor sparas för längre lid än de behövsför det ändamål för vilket de har samlats in. Vid sidan av dessaintegriietsskäl måste också beaktas atl del av arkivekonomiska skäl förr ellersenare måsle bli nödvändigl atl i någon form gallra socialnämndernaspersonregister. Enligl min mening finns det säledes mycket starka skäl för altgallra de personregister som förs inom socialljänslen. Jag anser därför att deti den nya lagstiftningen bör tas in en bestämmelse om gallringsplikt försocialnämndernas personregister i huvudsak i enlighet med vadsocialutredningen har föreslagit. Förslaget om gallring av personregister ärinle avsell att inskränka på dalainspektionens möjligheter att med stöd avdalalagen meddela föreskrifter om gallring av sådana personregisler som försmed hjälp av automatisk databehandling. En uttrycklig erinran om detta bör tasin i socialtjänstlagen. Samlidigl som jag således - ilikhet med bl.a. och Kommunförbundel - tillstyrker attsocialulredningens förslag om obligatorisk gallring genomförs - vill jag intebortse från att förslaget i vissa delar har utsatts för en kraftig och i mångaavseenden välgrundad kritik. Vad först gäller liden för gallringensgenomförande anser jag att denna är alltför snävt tilltagen. Jag föreslår istället att gallringsfristen skall bestämmas till . Därmed bör kravet påtillförlitligt underlag för utredningar i nya socialljänstärenden i allmänhetbli tillgodosett. Har ansvarel för åt en klient förts över annan nämnd, skall gallringsplikten räknas från sista anteckning i aktenhos den nämnden. Så länge kontakterna med inte varaktigt haravbrutits, skall nägon gallring inte äga rum. När det gäller barn- ochungdomsvården kan del emellertid inte uteslutas att ens en utsträcktgallringsfrisl alltid är tillräcklig för att tillgodose behovet avtillförlitligt material som grund för utredningar i ärenden om vård av barn ochungdom. Det får inte bli så att de ungas rättssäkerhet äventyras. Framför alltnär del gäller ärenden, i vilka det har varil aktuellt att ingripa motolämpliga vårdare, finns del ett behov att spara gjorda utredningar för enlängre tid. Jag kan i allt väsenlligt ansluta mig till de synpunkler som harframförts av JO och . Vilka urvalskriterier som skallgälla för att utredningsmaterialet skall bevaras och vilkagallringsfrister som kan accepteras beträffande sådant material bör bliföremål för närmare överväganden. En utgångspunkt måste då enligl min meningvara att undantag från gallring bör göras enligl objektivt fastställda regler.Handlingar om vissa klienter får inte sparas efter en subjektiv prövning, somav dessa kan uppfattas som godtycklig. De remissinstanser som på ett ellerannat sätt företräder forskningen har i allmänhet ställt sig kntiska tillgallringsförslaget. De har ansett att detta skulle äventyra den framtidasociala forskningen. Många av dem synes 29 1979180. 1979/80:1 Soc.styr:n och länsst:na 450 likväl i princip vara positiva lill gallring, underförulsällning alt forskningens behov av primärmaterial kan tillgodoses. Jagdelar i princip socialulredningens bedömning all denna fråga kan lösas genomall viss del av materialel undanlas från gallring. Socialulredningen har inlelämnal någol förslag om hur detta skall gå lill. Någol sådanl har heller inleingått i ulredningens uppgifter. Del måsle enligl min mening vara ensträvan all finna regler som säkrar den framlida sociala forskningen. Del kaninle uteslutas atl det blir nödvändigl med relativt långtgående undanlag förall säkerslälla forskningens behov. Frågan är så viklig all den bör bli föremålför särskild ulredning. Jag kommer därför all begära regeringensbemyndigande all få tillkalla en ulredare jämte experter för att undersökavilka undantag från gallringen som behövs för all säkra den framtidaforskningens behov av primärmalerial. Ulredningsarbetel, som är avsett allbedrivas skyndsaml, skall ske i nära samarbete med riksarkivel ochKommunförbundel. Ulredningsuppdragel innefallar även frågan om behövligaundanlag från gallringen för all Irygga rällssäkerhelen inom barn- ochungdomsvården. Ulredningen skall vidare behandla vissa specialproblem som haruppmärksammats under remissbehandlingen. Mol bakgrund av denna utredning fårdel sedan ankomma på regeringen all meddela de undantag från gallring som harförulsälls i lagförslaget. I sammanhanget bör man även ulreda behovel avsärskilda föreskrifter om aklbildningen i socialnämndernas personregisler ochde praktiska problem som kan uppslå när ansvarel för socialljänslen ål enklienl har gåll över lill en annan socialnämnd. För nyiillkommel material blir detenligt lagförslaget akluelli efler lagens ikraftträdande,dvs. Till dess finns del enligl min mening gotl om lid allavgöra vilka undanlag som måsle göras från den generella gallringspliklen. Ifråga om nyiillkommel malerial föreligger således inle någol hinder mol allredan nu lagstifta om gallringsplikl för socialnämndernas personregisler.Annorlunda förhåller del sig med sådanl malerial som har lillkommil föresocialljänsllagens ikrafiirädande. En gallring av det äldre materialel börsjälvfallel inle göras innan nödvändiga undanlagsföreskrifler har meddelats.Jag föreslår därför en särskild övergångsbestämmelse till den nyalagstiftningen med innebörd att gallringsbeslämmelserna belräffande malerialsom härrör sig till tiden före lagens ikraftträdande träder i krafl försl den Ijanuari 1986. Regeringen tillsatte påförslag av en ulredning för översyn av (ÖSoS).Enligl regeringens direktiv skulle styrelsen pröva om slyrelsens organisationoch arbelsformer behövde ändras. Utredningen redovisade sina förslag(framtida organisation och arbelsformer, del I ceniralaverkel, del 2 regional organi- Prop.1979/80:1 Soc.styr:n och länsst:na 451 sation).Efter remissbehandling av utredningen tillsattes en särskild beredningsgmppinom méd ujjpgift atl utarbeta beslutsunderiag förregeringens slällningstagande till framtida uppgifter ochorganisation. Gruppen har slutfört sitt uppdrag och redovisat sillarbete i rapporten - roll, uppgifler, organisation.Regeringens förslag kommer all läggas fram i en särskildprincipproposilion om uppgifler och organisation. De förslag i den nämnda propositionen som gällersocialstyrelsens roll och uppgifter i fråga om har gmndats påvad jag i fortsättningen kommer alt säga om styrelsens verksamhetsformer påcentral och regional nivå. Jag behandlar vidare länsslyrelsenstillsynsuppgifter beträffande . Enligt nuvarande bestämmelser skall slaten utöva entämligen omfaltande tillsyn över den kommunala socialvården. är den centrala myndigheten förnykterhetsvården. Såväl länsnykterhetsnämnder som kommunala nykterhetsnämnderstår under tillsyn och skall rätta sig efler styrelsensanvisningar för verksamheten (3 och 4 SS NvL). På det regionala planet skalllänsnykterhetsnämnden bl. a. se till att de kommunala nykterhelsnämndema fullgörsina uppgifter. inte åstadkomma rättelse på annatsätt eller om etl ingripande behövs, skall nämnden vidta de åtgärdersom den kommunala nämnden är skyldig att fuUgöra. leds av en nykterhetsvårdskonsulent. Inom socialhjälps- och barnavårdsområdena ärsocialstyrelsens uppgifter av rådgivande och vägledande karaktär (53 S ShjL, 5S BvL). Länsstyrelserna skall övervaka socialnämndernas ochbarnavårdsnämndemas verksamhet. skall noga följa tillämpningen avShjL och se till att verksamheten sköts på ett ändamålsenligt säll. Om enkommun inte lämnar behövlig obligatorisk socialhjälp, skall länsstyrelsenålägga kommunen att fullgöra sin skyldighet. skall också vidtaden åtgärd som behövs för alt avhjälpa annat missförhållande (52 S ShjL). Förbam- och ungdomsvården finns motsvarande bestämmelser (4 S BvL). Länsslyrelseinstmktionen innehåller en allmänbestämmelse om att inom sitt verksamhetsområde skall vaka överatl kommunerna fullgör vad som åligger dem enligt lag eller annan författning. Socialvårds- och barnavårdskonsulenter bilräderlänsslyrelserna med frågor som rör socialhjälp resp. barn- och ungdomsvård.Dessa konsulenter är inle som nyklerhelsvårdskonsulenterna representanter fören fristående regional myndighet. Barnavårdskonsulenten hör under ,medan socialvårdskonsulenten har som huvudman.Socialvårdskonsulenten skall biträda länsslyrelsen i fråga om socialhjälp ochbamavård, gå till banda samt råda och upplysa social- 1979/80:1 Soc.styr:n och länsst:na 452 nämnder och barnavårdsnämnder. Barnavårdskonsulenten harmotsvarande uppgifter i förhållande lill länsslyrelsen, myndigheler ochenskilda om barn- och ungdomsvård. 1 praktiskt tagel alla län har detre konsulenlverksamhelerna (nyklerhelsvård, socialvård, barnavård)samordnats. Utredningen drar redan iprincipbelänkandel upp vissa riktlinjer för den slatliga tillsynen.Socialdepartementets uppgifter sammanfallas i fyra huvudpunkter, nämligenformulering av övergripande mål och samordning av olika verksamheler inomämnesområdet, planering, anslagsfrågor, lagstiftningsfrågor.Socialdepartementet skulle enligl ulredningen inle la del i den direkla,fortlöpande uppföljningen. Socialslyrelsens uppgifler bordeenligl utredningen förskjutas från traditionell myndighetskontroll tillsamordnings- och utvecklingsuppgifter. Denna förändring underlällades omslyrelsen i enlighel med ulredningens förslag befriades från att vara huvudmanför institutioner och alt handlägga enskilda vårdärenden. Ulredningensammanfaltar socialslyrelsens uppgifter i sex punkter, nämligen allmänutveckling av ämnesområdel, ularbe-tande av rikllinjer, utveckling avsocialvårdsmelodik, planering, upplysnings- och utbildningsverksamhet,uppföljning. Det sociala arbetet borde enligt ulredningen inte bindas avdelaljerade föreskrifter. Socialslyrelsens nuvarande rätt atl ge kommunernabindande anvisningar för nykterhetsvården skulle upphöra. Utredningen föreslog vidare i principbelänkandellänsslyrelsen som lillsynsorgan för den kommunala socialljänslen. Den socialaverksamhelen på länsnivå borde samordnas och inordnas som en enhel ilänsslyrelsen. Socialslyrelsen skulle ha rält alt ge direktiv i sakfrågordirekl lill enhelen, som föreslogs bli ell konlakiorgan mellan slyrelsen ochsocialljänslen. Enhelen borde vidare ha lill uppgifl all ge informalion ochvägledning saml impulser lill utvecklingsarbele, vara "klagomur" förallmänhelen, tillföra den regionala planeringen sociala aspekier samt medverkai bl. a. planering och samordning av de inslilulionella vårdresurserna. Remissopinionen var övervägandepositiv till den föreslagna lyngd-punktsförskjuiningen i socialslyrelsensuppgifler. Flera remissinstanser, bl.a. , underströk emellertidalt lillsynsuppgiften måste tillmätas stor betydelse även i framtiden.Remissinstanserna var i slort sett överens med socialulredningen om denregionala socialljänslorganisa-tionen. Bl.a. Kommunförbundel och stalskonloretifrågasatte emellertid behovet av en sådan organisation. Några remissinstanserville all socialslyrelsen skulle vara huvudman för enheten. I slutbetänkandet gårsocialutredningen på i storl sell samma linje som i principbelänkandel.Utredningen framhåller atl den föreslagna målinriktade ramlagen skapar delvisnya förulsällningar för den statliga uppfölj- 1979/80:1 Soc.styr:n och länssf.na . ningen oeh tillsynen. Lokala variationer i servicenivån ärvisserligen inte önskvärda. Men detaljanvisningar och traditionellmyndighetskontroll är enligl utredningen inle förenligl med inlenlionerna bakomlagkonsimk-lionen alt anpassa medel och metoder till den aktuella situationen ivarje särskilt fall. föruisätter bl.a. eltflexibelt regelsyslem. Ulredningen vill därför ge ökad tyngd i fillsynen ålallmänna rikllinjer, utvecklingsarbete, forskning, försöksverksamhel samlfort- och vidareulbildning. Som närmare kommer all framgå avpropositionen om uppgifler och organisation överensstämmer socialutredningensöverväganden och förslag i allt väsentligl med översynsulredningens (ÖSoS). Jag kommer att redovisa min synpå socialslyrelsens framlida roll och uppgifter i fråga om socialljänslen.Dessa frågor kommer också all behandlas i propositionen om socialstyrelsensuppgifler och organisation. Jag är överens med en kraftigremissopinion om all tillsyn bör utvecklas i andra former ändetaljanvisningar och traditionell myndighetskontroll och att tillsynen bör gesett ökat inslag av allmänna rikllinjer. Vissa remissinstansers avvikande meningi fråga om verksamhetens inriklning återkommer jag lill. En viktig utgångspunkt för enomprövning av verksamhelen är atl socialslyrelsen har fåll nya och vidgade arbelsuppgifleri lakl med all socialvårdens och hälso- och sjukvårdens arbelsfäll har byggisul. Här kan erinras om ulbyggnaden av barnomsorgen, äldreomsorgen,inlensifierad hälsoupplysning, inräiiande av en läkemedelsavdelning förläkemedels-konlroU, ulvecklad hälso- och sjukvårdsplanering samlulvecklingsarbete för bältre samverkan mellan socialvård och hälso- ochsjukvård. fick slyrelsen också etl samlal ansvar för samhälletsalkoholpolitik och en särskild alkoholnämnd har inrätlals. Ulvecklingen inom bl.a. hälso- ochsjukvården och socialvården går mol en helhelssyn. Den kom lidigl lill konkrelultryck på riksplanel när de lidigare cenirala ämbelsverken för social ochmedicinsk vård sammanslogs i den nya socialslyrelsen. Påsocialvårdsområdel har, som jag har redogjort för lidigare, denna helhetssynockså lett till en mer enhetlig organisation. En motsvarandeutveckling kan väntas på hälso- och sjukvårdsområdet. En viklig bakgrund vid bedömningenav framtida uppgifler är alt kommuner och landsting har fåttell slörre ansvar för all lillgodose sociala och medicinska vård- ochservicebehov. Detla traditionella ansvar har förstärkts och vidgats genomolika reformer. En viktig fömtsättning för denna utveckling har varit attprimärkommuner har lagts samman. har inneburil atl anlalel kommunerminskal sedan milten av från närmare 1 000 till nuvarande 277. 1979/80:1 Soc.styr:n och länsst:na 454 personalresurserna byggis ul. Tillgången på socialiutbildad personal och kvalificerad sakkunskap för planering och adminislralionhar ökal. Därmed har det blivit möjligt att minska främst den centraladetaljregleringen och decentralisera uppgifter till regional eller lokalbesluts- och verkställighetsnivå. Denna strävan motiveras inte enbartav administrativa lämplighelsskäl ulan är också poliliskl betingad. Det är fråndemokratiska ulgångspunkter vikligl att bl.a. så långl möjligtfår sin politiska förankring ute i kommunerna nära de människor somverksamheten angår. Därmed förstärks den kommunala demokratin. måsle tillsynen ulformasså att den tillgodoser det av socialutredningen angivna jämlikhelsmålel ochskillnader mellan kommunerna i servicenivå molverkas. Socialtjänslreformen syftar lillall i viktiga avseenden omdana den nuvarande socialvården. Ramlagen kommer attge ökat utrymme för flexibla insatser som är anpassade till de individuellabehoven. Verksamheten skall ha en mer samhällsorienterad inriktning, som bl. a.innebär alt skall medverka i samhällsplaneringen. Redan dessaförändringar släller ökade krav på rikllinjer, planering, forskning ochutvecklingsarbete, upplysning och utbildning samt uppföljning av verksamheten.Även mot denna bakgmnd måste framtida uppgifter bedömas. Som jag har varit inne påkommer att avlyftas uppgifter om huvudmannaskapel för vissainstitutioner och därmed handläggning av enskilda ärenden överförs frånstaten. Även ändrade slatsbidragsbestämmelser kommer att innebäraadminislraliva lättnader för . De övergripande målen försocialljänslen fastställs av statsmakterna. Inom de ramar som statsmakternadrar upp har kommunema elt självständigt politiskt och ekonomiskt ansvar förverksamheten. Socialslyrelsen skall som cenlral myndighet för bl. a.socialtjänsten företräda riksintresset. Styrelsen skall tolka ochvidareutveckla statsmakternas mål och med stöd av erfarenheterna frånverksamheten ge underlag lill de ändringar av målen som kan behövas. I samrådmed de kommunala huvudmännen skall slyrelsen svara för övergripande planering,följa hur statsmakternas beslul till-lämpas inom och hursamverkan utvecklas mellan och hälso- och sjukvården.Socialstyrelsens arbetsuppgifter bör alltså mer inriklas på samordnings- ochulvecklingsarbete och mindre gälla detaljkontroll. Dessa allmänna riktlinjer försocialstyrelsens roll råder det stor enighet om. Det står emellertid klart attsocialstyrelsens roll måste stämmas av mot delvis molslridande intressen. Ävendetta kommer tiU klart ultryck i remissvaren på socialutredningensslutbetänkande. Mot kravet på kommu- Prop.1979/80:1 Soc.styr:n och länsst:na 455 nal handlingsfrihet står kravet på en statlig konlroll sommed socialulredningens ord "molverkar skillnader mellan kommunema i frågaom servicenivå och som innebär all målen för insalserna är desamma i alla kommuner". Vissa remissinsianser anseremellertid alt socialulredningen inle tillräckligt har beaktat den kommunalasjälvbestämmanderätten. menar atl kommunernas ochsocialnämndernas politiska ansvar är den bäsla garantin för att socialtjänstenutvecklas tillfredsställande. En tillsynsmyndighet bör inle kunna inspekterapolitiska organs beslul om kvantitativa och kvalilativainnehåll, främsl när del gäller generella ålgärder på detla område.Administrativa myndigheter bör inte ha möjlighel atl relalivi delaljeratinkräkla på kommunernas bestämman-deräll om inriklning, priorilering ochulbyggnad av kommunala resurser. Några remissinsianser framhåller alt enlångtgående slyrning sirider mol själva ramlagsidén som förutsätter att socialtjänsteninle skall uniformeras utformas efter lokala önskemål och behov. Hit hörGöteborgs kommun, kommun och Föreningen . Klientorganisalioner, vissafackliga organisationer och myndigheler menar däremol atl ramlagen germöjligheter till standardskillnader som måste motverkas genom den statligatillsynen. stöder utredningsförslaget men sersom en viktig uppgifl för den slatliga tillsynen atl bevaka att servicenivåninte varierar mellan kommunerna. Statskontoret anser att del kan finnas skälatt ge de slatliga organen en starkare roll mot kommunerna än vadsocialulredningen föreslår. har en liknande inställning.Kammarrätten i finner det angeläget att ställningförstärks. De handikappadesriksförbund, och för fram liknandesynpunkler. anser att förslaget innebär ökatinflytande åt , som har att se till kommunernas, främstekonomiska, inlressen. , som har till uppgift att se inte minsttill de svaga gruppernas intressen, har redan fält en mindre styrande ochövervakande uppgifl . ser med oro på denulvecklingen. Av de remissinstanser som vill haen starkare tillsynsfunktion anser flertalet atl länsstyrelsernashandlingsmöjligheter bör förslärkas. Jag återkommer till den frägan (avsnitt2.21.8). Somjag har sagt redan bör det varaen central uppgift för alt aktivt verka för att de mål ochrikllinjer för som lägger fast blir förverkligade.Den uppgiften bör i huvudsak kunna genomföras på annat sätl än genomtraditionell myndighetsutövning och detaljkontroll. Genom att sammanställa ochdokumenlera kunskaper om innehåll, organisation, resurser ochbehov av sociala tjänster bör ge både statsmakterna ochkommunerna underiag för utveckling. En sådan vägledning börmedverka till att den kommunala demokratin fördjupas och servicenivån utjämnas. Prop.1979/80:1 Soc.styr:n och länsst:na 456 Enligt min uppfattning krävs delelt övergripande och samordnande arbete på riksplanel och i kommunerna för attde fastställda målen för skall kunna förverkligas. Den kommunalahandlingsfriheten i fråga om bl. a. stäUer krav på ell centraltutvecklings- och rådgivningsarbele som gmnd för kommunernas handlande. Hursocialtjänsten utvecklas i förhåUande till de mål som statsmakternafastställer behöver således följas upp från centralt håll. Somjag har sagl tidigare skallsocialstyrelsen som cenlral förvahningsmyndighel la akliv del i detta arbetesom statens främsta förelrädare. Socialslyrelsen skall här självfallel grundasitt arbete på de beslul som statsmaklerna fållar. Styrelsens viktiga uppgifteri fråga om tillsyn, planering, utvecklings- och försöksverksamhet böravgränsas och preciseras bättre än . När man utformar statens tillsyns-och kontrollfunktioner, måste man la hänsyn lill de delvis motstridigainlressen somjag har nämnt tidigare. Det är knappast möjligt atl slälla upp enallmängiltig princip om hur intresset av ökal lokall inflytande skall vägas molinlresset av rättssäkerhet och lika tillgång på samhällets tjänster. En sådanavvägning måste göras för varje område. Frågan gäller inte minst vilken statligstyrning som är förenlig med den kommunala självstyrelsen. Krav på rättssäkerhet och likatillgång på samhällsservice är framträdande i remissyttrandena översocialslyrelsens förslag. Jag ansluler mig lill denna bedömning och finner förmin del alt socialvård och hälso- och sjukvård har sådan vikt för den enskildemedborgaren alt kravet på rättssäkerhet och lika tillgång till samhällsservicei sista hand måste kunna kontrolleras genom slallig tillsyn. Den statligatillsynen och kontrollen bör dock självfallet utformas så atl kommunernas ochlandslingens självständighet och möjlighet att anpassa sin verksamhet eflerlokala förhåUanden inte träds för nära. Jag förordar all del isocialtjänstlagen klart sägs ul att har tillsyn översocialtjänsten i riket. lagförslag har inte någonmotsvarande bestämmelse. De senaste årens politiskainriktning på att öka handlingsfriheten för landsting och kommuner har bl.a.gått ut på att mönstra ut onödiga detaljföreskrifter. och decentraliseringsutredningen arbetar med dennafråga och centrala statliga myndigheter har på regeringens uppdrag sett övergällande föreskrifter som berör landsting och kommuner i syfte alt ta bortsådan tillsyn och kontroU som inte behövs. Som jag har sagl tidigare hävdarbl.a. Kommunförbundel att behovet av statlig tillsyn och kontroll överkommunerna har minskat. Staten behöver behålla och kvalitativtutveckla sin överblick särskilt då en verksamhet är under uppbyggnad, t. ex.när del gäller barnomsorgen. 1979/80:1 Soc.styr:n och länsst:na 457 Till slalens nuvarande tillsynsformer hörföreskrifter, anvisningar och råd. 1 del nämnda uppdragel till de ceniralaslalliga myndighelerna erinrar regeringen om all decenlraliseringsulredningen isitt principbetänkande har förordal att begreppel anvisningar inte längre skallanvändas. Anvisningar är inle formelU bindande. De skall ijäna som vägledningvid rältslill-lämpningen. Den lerminologi som används i fråga om statligtillsyn är i viss mån oklar. Även andra begrepp än de tre nämnda används. Delär angeläget atl man använder begrepp som klarl anger vad som är juridiskt bindandeoch vad som endasi skall tjäna som vägledning. Decentraliserings-utredningenhar föreslagit atl bara Ivå benämningar skall förekomma, nämhgen föreskrifteroch aUmänna råd. Jag anser det lämpligt all använda dessa båda begrepp men ingaandra för del. Föreskrifter är rättsregler som är bindande förtillämpningen. Enligl den nya regeringsformen krävs det ett bemyndigande i lagför att regeringen skall kunna uppdra åt t. ex. att utfärdaföreskrifter.