prop · G303119 · 1979-12-31 00:00:00 — 1 nuföreliggande förslag av konsumenltjänstutredningen (SOU 1979:36) harlagförslagets räckvidd emellertid begränsats till vissa särskilda tjänstetyper:arbele på lös sak samt arbete på fast egendom eller i övrigt på byggnad ellerannan anläggning på mark eller i vatten. Ulredningen har mot bakgrund häravoch i anslutning till viss begränsning i dess uppdrag - att utredningen enligt direkliveninte skulle omfalta sådan service som lämnas från del allmännas sida - uttalat (s.132) att, med hänsyn lill arten av de avtalstyper snm avses med lagförslaget,dess lill-lämpning på ijänster som lillhandahålls av "del allmänna" ividsträckt mening knappasl lorde aklualisera några praktiska svårigheter. 1samband med en evenluell utvidgning av den föreslagna lagens tillämpningsområdetill andra avtalstyper än de nämnda såsom undervisning, rådgivning ochbehandling av person kan del däremot enligt utredningen bli anledning alt på eltmer konkret sätt utveckla gränsdragningsprinciperna. Av det anförda framgår att de i prop. 1976/77:5 gjordauttalandena om det vaga i konsumenltjänstbegreppet fortfarande äger giltighet.I all synnerhet gäller detla, när tjänster tillhandahålls av offentliga organoch det skall bedömas om dessa därvid skall anses som näringsidkare. Som exempel på ijänsler som omfattas av den kortarepreskriptionstiden nämns i lagrådsremissen sjukvård, tandbehandling,undervisning och juridisk rådgivning. Då del helt övervägande anlalel tjänsterinom framför allt sjukvård och undervisning tillhandahålls genom det allmännasförsorg ger sistnämnda uppräkning vid handen att ersättningskraven ävenfrån del allmännas sida avses bli preskriberade . 1 remissprolokollet anges emellertid atl treårspreskriptioninte avses bli tillämplig, när fordringen härrör från "ren myndighelsulövning",varvid nämns fordringar på återbetalning av studiemedel och bostadslån. Somexempel på offentliga inrättningar, som bör anses som näringsidkare i lagensmening, anges å andra sidan företag som levererar vatten, gas och elektriciteteller tillhandagår med telefonabonnemang eller renhållning. Vid lillkomslen av förvaltningslagen (1971:290) var fråganom vad som i denna lag skall avses med myndighetsulövning föremål för ingåendebehandling. Såväl av definitionen i lagens 3 S som av uttalanden i förarbetena(prop. 1971:30 s. 278-281 och 330-335) framgår aU begreppet myndighetsulövningdär är relativt vidsträckt och torde omfatta bl. Prop.1979/80:119 171 av avgift för sjukvård. I remissen hänvisas inte tillförvaltningslagens Lagrådets yttrande begreppsbestämning utan i slället talas säsomnyss nämnls om "ren" myndighetsutövning. Närmast lill hands tordeligga att härmed avses delsamma som myndighetsutövning i förvaltningslagensmening. Förslaget skulle i så fall innebära bl.a. alt avgifter i allmänsjukvård preskriberas först efter tio är. Enligt lagrådets mening måste klarläggas vilka fordringarpå grund av offentliga tjänster snm avses bli nmfattade av den kurtare preskriptiunstiden.Del bör uppmärksammas alt um så inle sker delta kan föranleda alt en enskild gäldenärkan kumma alt göra sig av med kvittun efter en treårsperi-nd i en nriklig trualt fnrdringen varit en kunsumenifurdran. Om inle klara gränser fastläggs för detlabegrepp, försämras genum den föreslagna lagstiftningen knnsumentens rällssäkerheti förhållande till vad snm f.n. gäller. Lagrådet vill i della sammanhang ncksåframhålla alt risk för rättsförlust mntverkas um för samma typ av ijänstergäller samma preskriptinnsregler, uavsett nm tjänsterna utförs av privalaeller nffentliga rättssubjekt. En från tillämpningssynpunkt enkel gränsdragningskulle otvivelaktigt erhållas med en regel sum innebär alt Ireårspreskriptinnen,um inte annat är särskilt föreskrivet, gäller alla fnrdringar avseende vara, tjänsleller annan nyltighel som tillhandahållits en konsument av det allmänna. Ett annalsätl alt dra en klar gräns är atl i lagen från treårspreskriptionen uteslutaalla fnrdringar snm uppknmmer när det allmänna lillhandahåller nyttigheter. Enligt konsumentköplagen gäller de särskildaskyddsreglerna inte bara i huvudfallen, dvs. när näringsidkaren säljer i egelnamn. utan även då han säljer snm nmbud för någnn snm inle själv ärnäringsidkare (i furtsältningen kallade förmedlingsfallen). Mnlsvarande gällerkredilgivning enligt kun-sumenikredillagen. sum tillämpningsnmrådetför avtalsvillkurslagen utsträcktes lill att avse bl.a. fast egendnm,infördes även i denna lag beslämmelser snm täckte förmedlingsfallen. I denutredning, snm läg till grund för konsumentköplagen, uttalades att lagen iprincip borde begränsas lill fall där konsument köper vara av näringsidkare.För all täcka bl. a. så stor del som möjligt av handeln med begagnade bilarföreslog utredningen emellertid att lagen skulle omfatta även förmedlingsfallen(se prop. 1973:138 s. 37). Departementschefen var av samma mening och anfördetill stöd härför behovet av au motverka ett kringgående av lagen och att fångain vissa situationer som i fråga om skyddsbehovel typiskt sell nära överensslämmermed huvudfallen (s. 121). I specialmotiveringen framhöll departementschefen bl.a.att begagnade varor inte sällan säljs av privatperson genom förmedling avnäringsidkare och atl i fall då en näringsidkare aktivt handhar försäljningenköparen sällan torde uppmärksamma, atl näringsidkaren kanske uppträder inte ieget namn utan bara som ombud för en privatperson (s. 162). Vid tillkomsten avkonsumentkreditlagen angavs motsvarande skäl och man hänvisade då även tillkredit, som lämnas vid auktioner (prop. 1976/77:123 s. 153). Prop.1979/80:119 172 De skäl som sålunda redovisals för alt medtaga ävenförmedlingsfallen i Lagrådets yttrande konsumentskyddet gäller också i fråga omden föreslagna preskriptionslagstiftningen. Den enskilde konsumenten kan av nmständighetcrnabibringas den uppfattningen, all del är näringsidkaren som säljer, och han kandärvid göra en rättsförlust genom alt inle bevara sina bevis om belalninglängre lid än . Del är också med hänsyn lill rättssäkerheten och till inlresselav konsekvens i lagstiftningen olillfredsslällande att en furdran, snm uppståttpå grund av knnsumentköp eller konsumentkredit, inle är att anse som enkonsumentfordran i preskriplionslagens mening. Förslagel i remissen (jfr specialmotiveringen till 2 §)innebär att någon bestämmelse, snm nmfattar förmedlingsfallen, inte skallinflyta i preskriptionslagen och att följaktligen en preskriptionstid om tioår kommer att gälla i dessa fall. Vad som anförs i den allmänna motiveringen(avsnitt 5.2.2) ger vid handen all ställningslagandel sammanhänger med au iremissen föreslås all den kortare preskriptionstiden i princip skall gällaäven vid köp av fast egendom. Detta innebär att preskriptionstiden blir tre årnår säljaren är näringsidkare men när säljaren är en privatperson. Dethar då framstått som mindre önskvärt all preskriptionstiden skulle bli när en enskild villaägare säljer sin fastighet genom en mäklaresförsorg. Del remitterade förslaget innebär emellertid atl också vid all handelmed begagnade varor, bl.a. handeln med begagnade bilar, båtar, antikviteter,försäljning på auktion m. m., förmedlingfallen las undan från treårspreskriptionen.Någon förklaring till detta ställningstagande redovisas inle i remissen. På de skäl som anförts anser lagrådet altförmedlingsfallen bör omfattas av den föreslagna treårspreskriptionen. Detlagäller även ijänster nch andra nyttigheter, som nmfaltas avavtalsvillkorslagen, vars tillämpningsnmråde i övrigt ligger till grund för avgränsningenav tillämpningsnmrådet för den treåriga preskriptinnstiden. En tänkbar möjlighel alt tillguduse syftet i remissenskulle vara atl från treårspreskriptionen undanta enbari de förmedlingsfall somgäller fastighetsförsäljning och därmed besläktade transaktioner. Då lagen börvara så enkel och lätflllgänglig som möjligt för den enskilde konsumenten, ivilkens inlresse den föreslås, finner lagrådet dock ej tillräcklig anledningatt framlägga förslag till ett sådant undantag. Lagrådet vill i anslutninghärtill framhålla atl del här rör sig om fall när säljaren biträds av ensakkunnig person snm kan ge infnrmatinn bl.a. nm preskriptiunstidens längd nchmöjligheten att använda sig av löpande skuldebrev. Lagrådet föreslår på grund av det anförda att snm etltredje stycke i 2 S införs en bestämmelse snm mnlsvarar I S andra stycket knnsumentköplagen,1 § andra stycket konsumentkreditlagen och 1 § andra stycketavtalsvillkorslagen, innebärande att treårspreskriptionen gäller även i frågaom vara, tjänst eller annan nyttighet som förmedlas av näringsidkare som ombudför den som tillhandahåller varan, tjänsten eller nyttigheten. Prop.1979/80:119 173 Det föreslagna tredje stycket, som avser fordran påpension, föreslås Lagrådets yttrande därvid bh ett fjärde stycke iparagrafen. Lagrådet vill vid denna paragraf ytterligare anmärka, atlden under vissa förhållanden svårbedömda frågan, i vilken ordning ickespecificerade delbetalningar skall avräknas, när en gäldenär har flera skulderlill samme borgenär, kan få särskild aktualitet med den nya preskriplionslagsom föreslås. (Jfr "Avräkningsordningen när gäldenären harflera skulder lill samme borgenär. Utredning gjord på uppdrag av ,", stencil.) Lagrådet syftar på sådana fall dåskulder avser exempelvis varor, som borgenären såsom näringsidkare i sinyrkesmässiga verksamhel sålt lill gäldenären i vissa fall för enskilt bruk meni andra för användning i dennes rörelse. Bestämmelsen om att det huvudsakligasyftet skall avgöra preskriptionstidens längd tnrde, nm köpen kan särskiljas, isådana fall inte bli tillämplig, även om köpen sketl . 1 stället måstedå för varje enskilt köp den tilltänkta användningen avgöra, nm furdran påköpeskillingen skall preskriberas efter tre eller . De problem snmkan uppstå rörande ordningen för avräkning tnrde emellerlid inte böra föranledanågon särbestämmelse i preskriptinnslagen utan fär lösas i räiistillämpningenenligt allmänna civilrättsliga principer. Till denna beslämmelse vill lagrådet endast anmärka, atlmed ullryckel "dum eller slutligt beslut" måste avses avgörandel iden insians snm sist handlägger målet. (Jfr vad lagrådet anför vid 7§.) Om preskriptinn har avbrutits gennm väckande av talaneller genom någnn annan åtgärd snm anges i 5 § 3, skall enligt första stycketav förevarande paragraf ny preskriptinnstid löpa från den dag dom ellerslutligt beslul meddelas eller det rättsliga förfarandel avslutas på annatsätt. 1 överensstämmelse med motsvarande uttryck i 3 § förslaget måste orden"dom eller slutligt beslut" hänföra sig till avgörandet i den instanssom sist handlägger målet. Detla har också i remissen angetts vara fallet, nåren fnrdran prövats "i vanligt tvistemål". Såvitt rör tredskndum sägsemellertid, att ny preskriptionslid räknas från den dag domen meddelas och"upphör atl löpa" om målel återupptas efter ansökan om återvinning,därvid när återvinningsmålet avslutas i princip en ny preskripiionstid börjar.Den föreslagna författningstexten ger inte stöd för att pä det sätt som sålundasynes vara avsett behandla situationen vid tredskodom avvikande. mening bör de berörda fallen behandlas enhetligt och det bör därvidbeaktas atl, på samma sätt som när möjligheten att överklaga föreligger, enrättegång inte kan anses avslutad om en möjlighet lill återvinning står öppen(jfr NJA 1975 s. 200). Prop.1979/80:119 174 Den naturligaste enhetliga lösningen synes lagrådet vara atlny preskrip- Lagrådets yltrande tionstid genomgående skall råknas först fråndet slutgiltiga avgörandet i det mål eller ärende det är fråga om.Utgångspunkten för preskriptionstiden kommer visserligen då inte atl kunnafastställas förrän alla möjligheter till återvinning resp. överklagande äruttömda. Någon olägenhet av betydelse följer enligt lagrådets mening intehärmed. Det har emellertid vid remissens föredragning inför lagrådet mot en sådanreglering särskilt framhållits, att efter tredskodom normala preskriptionstiderskulle kunna passera utan alt preskription sker av den fordran som fastställts,nämligen om borgenären underlåter alt delge Iredskodomen med gäldenären. Ehurufallet knappast torde ha större praktisk betydelse vill lagrådet - med tankeockså på atl en mnlsvarande situatinn inte heller är utesluten i vissa fall närbesvärstid skall räknas från delgivning - inte mutsätta sig all en sådan urdninginförs, att preskriptinnstid löper från varje avgörande. Om målet eller ärendetefter återvinning eller överklagande tas upp lill furtsatt eller nyltförfarande avbryls preskriptionen på nytt. 1 7 § försia slyckel bör um det sistnämnda alternativetväljs urden "från den dag dum eller slutligt beslul meddelas eller deträttsliga förfarandet avslulas på annal sätt" bytas ul mnt "från dendag dnmstnlen eller den snm eljesi handlägger målel skiljer saken frånsig". Vidare bör i ett tillägg till samma stycke anges att, om talanfullföljs eller förfarandet eljest fortsattes före den nya preskriptionstidensutgång, preskriptionen härigenom avbryts och ny tid räknas från den dag delåterupptagna förtarandel avslutas. För de särskilda fall som i övrigt berörts i remissen -konkurs- och verkslällighetsförfarande - innebär en bestämmelse i enlighel meddet sagda ingen annan ändring än all uckså här preskriptinnstid fnrmelltskall löpa från det en instans avslutat sin handläggning till dess ny handläggningeventuellt påbörjas vid överprövning. Snm förutsatts i remissen bör i vissa fall, trnts preskriptiunsavbrntlenligt 5 S 3, preskriptinnstiden råknas snm nm avbrott inte skelt, nämligen om gäldenäreneller dennes nmbud varken nåtts av etl meddelande um att furdringen gjnrtsgällande i förfarandel eller delgivits meddelandet i enlighel medbestämmelserna i delgivningslagen. I 7 § andra stycket har della uttryckts så.alt gäldenären inle skall ha "underättals nm borgenärens framställning".Uttrycken "underrätta" nch "underrättelse" haremellertid ilagstiftningen i andra sammanhang använls uteslutande för situa-tinner, därvederbörande själv eller genum nmbud erhåller det avsedda meddelandet, ochsåledes inte när - som kan bli fallet t. ex. vid kungörel-sedelgivning -formell delgivning visserligen sker men utan atl den sökte faktiskt nås avmeddelandet. Ordet "underrättats" bör enligt lagrådets uppfattningdärför bytas ut mot urden "delgivits eller på annal sätt underrättats".Vidare bör, på sätt som framgår av författningstexten i det följande,lagtexten i andra stycket anpassas till den ordning för beräkning avpreskriptionslid snm lagrådet föreslår sknIa gälla enligt första stycket. 1979/80:119 175 Tillägget"eller hans rättsinnehavare" har enligt föredragande deparie- Lagrådelsyttrande mentschefen tagits in i andra stycket med tanke främsl på alt elt knnkursbnkan ha trätt i stället för en gäldenär. Vilka fall i övrigt sum åsyftas harinte angivits. Frågan um i en kunkurssitualinn del sum i förevarande beslämmelsesägs nm gäldenär i slällei skall gälla kunkursboet bör, med tillämpning avprinciperna i konkurslagsliftningen, kunna lösas i rättstillämpningen utan någnnanvisning i preskriptionslagen. De citerade orden - sum inte har någun mutsvarigheti gällande preskriptiunsförurdning - bör således enligt lagrådets mening ulgå. Pågrund av det anförda föreslär lagrådet följande lydelse av 7 § försia och andrastyckena preskriptionslagen: "Ompreskription har avbrutits genum att talan har väckls eller gennm attfordringen annars har åberopats enligt 5 S 3. löper ny preskriptiunstid enligt2 S från den dag dnmstnlen eller den sum eljest handlägger målet eller ärendelskiljer saken från sig. Fullföljs talan eller fortsätts eljesi förfarandet föreden nya preskriptionstidens utgång, avbryts härigenom preskription och ny lidräknas från det återupptagna förfarandet på angivei sätt avslulas. Hargäldenären inte delgivits eller på annat sätt underrätlats om borgenärens framslällning,beräknas dock preskriptionstiden som om något avbrott inte hade skett.Fordringen preskriberas likväl tidigast efter del alt det rättsliga förfarandelslutligt avslulas." 1anslutning till redogörelsen för förslaget i denna paragraf anförs ipromemorian (se avsnitt 5.5.2) att, om någon av de kvarvarande huvudgäl-denärernainfriar hela skulden utan att känna till att fordringen delvis är preskriberad,han dock bör ha rätt att av borgenären kräva tillbaka vad han har betalt utöversin egen andel. Föredraganden har anslutit sig till vad som anförs ipromemorian i detta hänseende. Lagrådetvill härtill anmärka, att någon allmängiltig regel av del angivna innehållelknappast torde kunna uppställas. I svensk rättspraxis synes tvärtom föreliggaen viss obenägenhet att medge återbetalning på grund av condictio indebiti. Omåterbetalningsskyldighet i den angivna situationen kan anses vara för handeneller ej torde enligt gällande rätt bli beroende på omständigheterna i detsärskilda fallet. (Jämför NJA 1878 s. 229 och , Condictio indebifl.Juridisk debatt, 1952, s. Enligt lagrådets mening bör emellertid fråganom återbetalningsskyldigheten i här avsedda fall icke lösas lagstiftningsvägeni nu förevarande sammanhang. Eflersomkvittning i åtskilliga fall får ske endast under särskilda förutsättningarföreslår lagrådet all förevarande paragraf förtydligas för att inte geanledning till missförstånd. Lagrådet föreslår följande lydelse: 1979/80:119 176 "Ulanhinder av alt fordran är preskriberad får den användas till kvitt- Lagrådets yttrande ning, om della eljest är tillåtet och den inte varpreskriberad vare sig när borgenären förvärvade den eller när han kom i skuld lillgäldenären." 1paragrafens andra stycke finns en föreskrift, som innebär att avtal omförlängning av preskriptionstiden för konsumentfordran kan träffas efterfordringens tillkomst, om förlängningen varje gång begränsas till av treår för avtalet. Eftersom vardera parlen ensidigt kan åstadkomma preskriptionsavbrottenligt 5 § I respektive 2, är föreskriften överflödig. Lagrådet föreslårdärför all andra stycket utgår. Beiräffandeandra fordringar än konsumentfordringar avses enligt remissprotokollet, attingen begränsning skall gälla i fråga om rätten alt träffa avtal nm längrepreskriptionstid än tin år. Detta avviker från vad snm nu anses gälla (jfr t-ex. , Obligaiionsrätt s. 668). Några nackdelar torde inte ha följt av dennuvarande ordningen. Avtalsfrihetpå nu ifrågavarande nmråde kan länkas leda till missbruk, särskilt iavtalsförhållanden där ena kuntrahenten är i siarkare förhandlingsställning änden andra utan alt därför förhållandena är sådana sum avses i 36 S avtalslagen.Enligt lagrådels mening strider dessutum den föreslagna avtalsfriheten motgrundtanken bakum preskriptiunsinstilutet. Medhänsyn lill del anförda avstyrks att någnn ändring sker i jämförelse medgällande rätl. En uttrycklig regel um ngiltighet av avtal nm föriängd preskriptinnstidkan lämpligen införas i första stycket med den lydelse sum framgår nedan. 1likhet med vad snm föreslugs i prup. 1976/77:5 bör, um lagrådels synpunkier idenna del beaktas, en uttrycklig undantagsbestämmelse införas beträffande ubligatinnernch andra skuldebrev sum avses i 4 § första stycket skuldebrevslagen. 1enlighel med del anförda föreslår lagrådet alt 12 S ges följande lydelse: "Avtalatt en fnrdran inte skall preskriberas, alt längre preskriptiunstid skall gällaän sum följer av 2 S eller atl preskriptiun skall kunna avbrytas på annat sättän snm föreskrivs i 5 S är ngiltigl. försia stycket sägs um förlängning av preskriptinnstid gäller ej furdranenligt nbligatinn eller annat skuldebrev som avses i 4 § första stycket lagen(1936:81) om skuldebrev." Enligt6 S preskriptinnsförnrdningen har den, hns vilken furdran blivit bevakad genumkrav ulnm rätta eller gennm erinran, rätl atl hus dumstnl påkalla prövning av furdringsrällen.Bestämmelsen bibehölls nförändrad dä reglerna um negativ fastställelsetalaninfördes genum 13 kap. 2 S . Dessa regler innebär atl fastställelsetalanfår föras nm uviss-hel råder nm ett rättsförhållande nch denna uvisshet länderkäranden lill Prop.1979/80:119 177 Processlagberedningen anförde all genombibehållande av be- Lagrådets yttrande slämmelsen i 6 § preskripiionsförordningende särskilda villkoren i rällegångsbalken inte behövde fyllas för atl fastställelsetalanskulle vara tillåten. 1976/77: 5 föreslogs atl den särskilda rätten lillfastsiällelseialan enligt preskripiionsförordningen skulle upphävas. Del årdärvid att märka atl förslagel i prupusitinnen - till skillnad från gällande preskriptiunsförurdning- inte innefatiade möjlighet för bnrgenären all avbryta preskriptinn gennmerinran eller krav utnm rätta. 1 del nu remitterade förslaget har möjligheten till preskriplinnsavbruttgenum erinran nch krav ulom rätta åler medtagits. Med hänsyn hårtill skullekunna övervägas att låta bestämmelsen nm den villknrslösa rätlen till negativ fastställelsetalankvarstå i preskriptinnslagstiftningen. I de fall gäldenären önskar föra fastställelsetalantnrde emellertid sådana umstän-digheter i allmänhet föreligga atl uvisshet om fnrdringensbestånd skulle lända hunnm till förfång. Den förhållandevis liberala tnlkning sum13 kap. 2 § RB knmmil alt få i rälislillåmpningen ger slöd för ell sådantantagande. Lagrådet har dårför stannal för alt gudtaga förslaget i remissen nmatt 6 § preskriptionsförordningen ej får någon motsvarighet. Förslaget till preskriptionslag upptar i 2 S andra stycketoch 8 S andra slyckel två särbestämmelser i fråga om burgen. I övrigt framgårav vad snm anförs i avsnitt 5.5.3 samt i specialmntiveringen i anslutning till2 uch 9 §S. att lagens bestämmelser snm rör "fnrdran", "gäldenär"etc. skall tillämpas nckså beträffande sådana suspensivt villkurade furdringar snmföreligger på grund av bnrgensåtagande. innan burgensmannens ansvar ullösts. a. att preskriptinnsavbrntt hns huvudgäldenären inte ärtillräckligt för alt ett bnrgensåtagande skall bestå (jfr 5 S förslagel). Någnn molsvarighet till bestämmelsen i 18 S preskripiionsförordningen,där det anges att bestämmelserna om gäldenär i förordningen i lillämpliga delarockså skall gälla borgensman, har trots det sagda inte tagits med ipreskriptionslagen. Lagrådet vill härtill anmärka, att del visserligen i tvåäldre alltjämt gällande författningar förekommer, att skilda bestämmelser medsamma innehåll befunnits påkallade för "löftesman" och "gäldenär". (Bestämmelserna har lagedition återgivits under de numera upphävda 3och 4 §§ i 9 kap. Atl med gäldenär avses borgensman också föreden tidpunkt, då anspråket mot honum kan göras gällande, torde dock numera varavedertaget (jfr t- ex. : Avtalstyper 11 Förslräckning och borgen, 2 uppl.s. 12 och 15 f). Enligt övergångsbestämmelserna skall "äldre beslämmelser"få fortsatt belydelse i vissa hänseenden. Var dessa äldre bestämmelser återfinnsframgår dock inle av den nya preskriptionslagens text, eftersom det har 1979/80:119 178 avsettsatt preskriptionsförordningen skall upphävas genom sårskild för- Lagrådetsyttrande fattning. alt sambandet mellan ny och upphävd lagstiftning skallkomma till uttryck synes upphävandet på vanligl sätt böra ske i den nya lagensövergångsbestämmelser. Lämpligen kan delta ske genom atl som ett nyll andrastycke i övergångsbestämmelserna intages följande föreskrift: "Genomlagen upphävs förordningen (1862: 10 s. I) om tioårig preskription och omkallelse å okända borgenärer, i vad den avser preskription av fordran." Görsdetta tillägg, bör i förslagels nuvarande iredje stycke ordel "andra"bytas ut mot ordet "tredje". Dådet ej kan uteslutas att i annan lagstiftning förekommer hänvisningar tillpreskriptionsförordningen, synes lämpligl all på gängse sått i elt sista styckeav övergångsbestämmelserna intaga en föreskrift av följande lydelse: "Förekommeri lag eller annan författning hänvisning till föreskrifl som har ersatts genombestämmelse i denna lag, flllämpas i stället den nya bestämmelsen." Förslagettill lag om kallelse på okända borgenärer