prop · G3031 · 1979-12-31 00:00:00 — Sainluillsve len skapligafåkiilletsnäiiinden vid Siockholins universilel anför för sin del, all med deföreslagna generella målen för socialljänslen och med hänsyn lill all all vårdoch behandling skall utvecklas i samråd med klienten och/eller hans anhörigablir möjligheter till alla former av tvångsåtgärder inom socialvården svära attmotivera. De kommer också sannolikt ofta alt molverka sitt eget syfte. i län ställersig tveksam till utredningens förslag som kan komma all innebära alt en socialvårdlag ersäUs med en medicinsk. Tillämpningsomrädd för LSPV måste, enligtlänsstyrelsens uppfattning, komma att ulvidgas till alt omfalla missbrukaresom inte primärt lider av någon psykisk abnormitet. En sådan utveckling skullevara oroväckande. Mot den bakgrunden är det enligtlänsslyrelsens mening absolut nödvändigt att hela frägan om tvång inom olikavårdområden - socialvård, psykialrisk vård, kriminalvård - uireds grundligi.Innan en sådan ulredning skelt kan något ytterligare slällningsiagande frånlänsslyrelsens sida inle göras. i Hallunds Itin harunder hänvisning lill den arbelsgrupp som lillsatls inom deparlemenld intefunnit anledning att kommentera ulredningens förslag. På motsvarande sätl harItinssiyrelsen i Ålvsborgs Itin funnil anledning avvakla resultatet avarbetsgruppens arbete innan slutligt ställningslagande las. Bådalänsslyrelserna redovisar dock en allmänt posiliv inslällning lill fortsattivångsvård inom socialvården. Ltinsslyrelsen i ,som inte funnil atl socialutredningen moliveral sitl ändrade ställningstagandetill Ivångsproblemd med några nya omständigheter i sak, delar uppfattningen atlen övergripande översyn bör göras innan definitiv slällning tas och atl dåsamtidigt las upp frägan om skyddet för iredje person. Länsslyrelsen iVärmlands Itin delar den principiella uppfattningen atl elt långsiktigt mål börvara en socialljänsl som grundar sig på frivillighei när del gäller vuxnamänniskor. Ulredningen har emellertid, menar , fäll en leoreliskslagsida genom cenlreringen kring tvångsingripandena. Vi har ettomfattande missbruk av alkohol och narkolika, som går allt längre ned iåldrarna och drabbar inte endast män ulan även ell ökande antal kvinnor ochungdomar och 1. o. m. barn. Det krävs framför allt ökade resurser av olika slagför all bistå missbrukarna. Samhällel har ännu alltför begränsade resurser föralt kunna möta en på fullständig frihet baserad vård av missbrukare. Länsslyrelsenanser därför, atl - så länge denna situation föreligger - elt sådanl syslemskulle innebära sä väsentliga olägenheter för de hjälpbehövande attdet tyvärr synes oundvikligl atl tills vidare bibehålla någon form avtvångsåtgärder inom socialvården också belräffande vuxna. Frågan omvårdinsalser utan den enskildes samtycke avseende personer bör dockinte bli föremål definilivl slällningsiagande förrän den nyligentillsatta utredningen om allt vårdtvång mot vuxna slutfört sitt arbete. 1979/80:1 319 Ltinsslyrelsen i länhar i princip inget atl erinra mot alt nykterhdsvårdslagens tvångsbestämmelserrensas ut vid införande av de nya sociallagarna men anser det välbetänkt atl ensamlad översyn av de Ivångsingripanden som kan ske mot enskild som missbrukarberoendeframkallande medel görs. kommun delarsocialulredningens uppfattning om att den framtida bör präglasav frihet och frivillighei men anser därjämte atl frågan om tvångsåtgärder motvuxna missbrukare av beroendeframkallande medel bör avgöras först sedan manslutfört beredningen av problemet med de adminislraliva frihetsberövandena.Liknande synpunkler anförs av och kommuner. Enligl socialulredningens förslagfår kommunen del ytlersla ansvaret för alt behov av värd tillgodoses. En avsocialtjänstens uppgifler blir alt initiera och medverka till att erforderligvård kommer till stånd oavsett vem som har resursen. Del förefaller därför,anför Karlslads kommun, mindre iniressant enligt vilken lag vården skall ske.En samordning av all lagstiftning som reglerar vården av vuxna förefallerriklig. Avsikten med ingripande skall vara alt skapa förutsättningar föreriörderlig vård och behandling och förutsättningen bör vara atl del avupprättad behandlingsplan framgår att den planerade ätgärden kan leda till atlvederbörandes situation förbättras eller alt en allvarlig försämring förhindras. Koinnuinförbiindet framhåller attden särskilda arbetsgruppens utredning bör genomföras på ett sädant sätt alldet får grundläggande belydelse för slällningslaganden lill tvångsfrågan inomsocialljänslen. Slyrelsen som förutsäller att arbetsgruppens ställningstagandenblir föremål för remissbehandling innan slutlig ställning tas finner inleanledning alt f. n. gä närmare in på de problem som är förknippade medtvångsvård. Förbundet vill dock framhålla alt eftersom syftet medtvångsomhändertagande är alt bryla en akul situation för att sedan fortsätta enbearbetning av problemen, helst pä frivillig grund, det är angeläget att finnaansvars- och arbelsformer som möjliggör alt adekvata vårdinsatser kan ske ochalt det finns en kontinuitet i vården. Enhelliga regler och fullgodrättssäkerhet vid samhällsingripanden mot enskild är angelägel, Landslingsförbundel anför atl ävenom beslul om Ivångsingripanden föriäggs till annan instans måste socialtjänstenändå ta initialivd till ätgärden i fråga, delta i behandlingsplanering ochansvara för uppföljning efter institutionsvistelsen. I yllrandel framhållsvidare all var än tvångsåtgärderna föriäggs bör skyddet för annan person, dvs.i delta sammanhang oftasi missbrukarens familj, säkerställas. Del är enligt vad förbundel vidareanför uppenbart alt ell slopat tvang inom socialvården skulle medföra andra ochslörre krav på primärkommunernas vårdutbud och samverkan med sjukvärden.Ulredningen har inle tillräckligl belyst samverkansformerna mellan sjukvårdenoch socialljänslen. Prop.1979/80:1 320 I yllrandel anförs vidare atl somförelrädare för sjukvårdshuvudmännen har landstingsförbundet främsl alt sökabedöma konsekvenserna för sjukvården av förändrade regler om tvångsingripandeninom socialljänslen. Tre aspekier måsle därvid särskilt beaklas: avgränsningenav psykiatrin, det ändamålsenliga i atl för missbrukarvård ulnyllja psykiatrinsresurser samt möjligheten alt tillgodose kraven på ökade resurser inom psykialrin, LSPV är en rent medicinsk vårdlag.Medicinskt- psykiairiska kriterier måste kunna uppställas för all motivera enpsykialrisk värd- och bchand-lingsinsals. överlagande av samlligaivångsingripanden skulle innebära alt yUeriigare en del av del övervägandesociala och psykologiska problemområde, som alkohol- och narkotikamissbruketutgör, skulle inordnas i psykialribegreppel. En sådan tillämpning av della kanstarkt ifrågasättas. Det vore enligl slyrelsens meningolyckligt om ett exklusivt medicinskt tänkande och handlande skulle fåöverhanden inom ett vårdområde, där sjukdomsbegreppel alltmera börjalifrågasättas och där en social rehabililering framstår som den främslaförutsättningen för en återanpassning. Delta innebär givelvis inle attsjukvården undandrar sig ansvai för sin del av vården av alkohol- ochnarkotikamissbrukare. I behandlingens inledande skede finns ofta ell slorlbehov av medicinska insatser. Avgiftning, medicinsk utredning och upprättandeav behandlingsplan är nödvändiga förutsäitningar fören framgångsrik fortsaltvård. Missbrukargruppens behov av somatisk sjukvärd mäsle också beaklas. I fråga om resurser måstekonstaleras atl psykiatrin är en vårdgren med eftersatta behov. Denkämpar med stora svårigheter bäde personelll och materiellt. Verksamhelsområdelär under ulredning pä olika håll och flera landsting har inlett en nyuppbyggnad av organisalionen. Ulvecklingen måsle ulgå frän realistiska förulsältningarom utrymmet för resursökningar. En utökad missbrukarvård kräver adekvatutbildad personal av olika kategorier. Det kan finnas anledning att uttalaiveksamhel belräffande sjukvårdshuvudmännens möjligheter i della avseende inomöverblickbar tidsrymd. Med bedömande av samlliga dessaaspekier finner förbundsstyrelsen sammanfattningsvis all nägon utvidgning avingripanden mol den enskildes vilja för missbrukare varken kan eller bör kommatill sland inom psykiatrin. De resursmässiga svårigheterna är slora. En merändamålsenlig värd kan ges på annal håll. Elt i sig önskvärl slopande avtvångsäigärdeina inom ramen för sociallagsliftningen mäsle således motsvaras avökade och förbättrade resurser inom socalijänsten för fiivillig vård ochbehandling. Slalens handikuppråd framhåller altden grundläggande frågan är inte om vi skall la bort tvånget från någotvärdområde ulan vad del gäller är hur mycket tvång som totalt selt äroundgängligen nödvändigt, vilka möjligheter vi har atl minska tvånget, vilka resursersom detla kräver, vilka juridiska och kriterier vi skall arbeta efleroch hur tvånget skall fördelas Prop.1979/80:1 321 mellan olika vårdområden för all den enskilde individenskall kunna få bäsla möjliga hjälp. Rådel anför vidare atl för all åstadkommaen effektiv behandling och rehabililering behövs framför allt ökade resiirser.Det måste bl.a. finnas lillgång lill mindre behandlingshem och avgifiningsklinikerpå sjukhus. Rådd förordar inle någol avförslagen ulan hänvisar frågan om tvångsåtgärder till den tillkalladearbetsgruppen. av Föräldruföreningurmol Nurkotiku (RFMN) anser att missbrukarnas rälissäkerhel bättre gagnas av allell ofrånkomligl tvångsomhänderlagande handläggs av socialljänslen och deförtroendevalda i de sociala nämnderna än enligl LSPV. RFMN ser LSPV som en lagför akuta nödsituationer, inle som en lag för behandling. RFMN anser alt LSPVmåste ses över och förändras. Bl.a. bör palienler som är inlagna enligl LSPVtillförsäkras socialjuridisk assistans och möjlighel lill rältslig prövning. Även HandikappjÖrbundensceniralkommilté (HCK) menar att LSPV enbart är en tvångslag medan det verkligaproblemel är atl den inte ger någon rätt lill effektiv behandling. Brislen pägoda resurser är avsevärd inom både frivillig och tvångsbehandling hossjukvården. Samma är förhällandet inom socialvården. HCK tror all den opinionmot tvång inom socialvård som kommit till uttryck bland socialarbelarna lillväsenllig del har sin bakgrund i dessa resursbrister. Många människor värdasömsom av staten, kriminalvärden, ömsom av i sjukvården och ömsom avkommunen i socialvården ulan alt det finns någol nämnvärt samarbele mellandessa olika huvudmän. HCK föreslår alt hela frägan omsammanhanget mellan socialvård och sjukvård vad gäller psykisk och psykosocialbehandling och rehabilitering och helsl även kriminalvård las upp. Del vore braom del kunde göras av den arbelsgrupp som tillsalts men del är dock möjligi allfrågans omfallning kan föranleda ulredning i särskild ordning. HCK framhåller belydelsen av atl fåi gång en utveckling mol ell tvärfackligt lagarbete under medverkan avpsykologer, socialarbelare, läkare, värdare, skyddskonsulenler och andra. 1 delarbelel skall säledes adminislraliva gränser kunna överskridas. låkarjörbund pekar bl. a.på atl den framfida utvecklingen torde medföra en inskränkning avvårdindikationer enligt LSPV och menar all ulredningens frivilliglinje islulbetänkandel inte är tillfredsställande motiverad, särskill som utredningeni principbetänkandet övertygande visat atl LSPV inte kan användas för alla sombehöver vård. Sammanfattningsvis innebär slulbetänkandel i denna fråga sä mängaoklarheler atl del inte kan ligga lill grund för lagstiftning, anför förbundet,som uttrycker lillfredsslällelse med del uppdrag som givilsarbetsgruppen. Förbundet framhåller i samband härmed atl en utgångspunkt föröversynen av LSPV bör vara atl lagen avgränsas till klara medicinskaindikationer och i princip avser psykotiska tillstånd. Prop.1979/80:1 322 redovisarsamma inställning som läkarförbundet och anför därutöver bl, a, särskild oroöver att utredningen synes ha förlitat sig på atl lillämpningsområdel för LSPVskall kunna vidgas genom länjbarhelen i begreppel ""psykisksjukdom"", Läkaresällskapel är vidare negativt till utredningensförslag att sjukhusel sä snart intagning skell med stöd av LSPV underrättarhemkommunens socialförvallning och menar all meddelande bör lämnas endasi efterpatientens samtycke. 2 Lag om viss psykiatrisk vård. Förslag av en inomsocialstyrelsen tillsatt arbetsgrupp. redovisar (1977:14) Efter remiss har yttranden kommitin från justitiekanslern, riksåklagaren, hovrätten för ,, , , psykiatriskanämnden, , slalskonlord, riksrevisionsverkei, medicinskafakulteierna vid universilelen i och , utskrivningsnämnderna förStockholms kommun norr om , län och med undantagav , . , medundanlag av saml med undantag avHärnösands kommun, inslilulel, JO , Svenskakommunförbundel, Landslingsförbundel, förvallningsulskollen i Kristianslads,, , och Norrbollens läns landstingskommuner.Landsorganisationen i (LO), (),Centralorganisationen /SR, . , Riksförbundel försocial och mental hälsa (RSMH), Riksförbundel för hjälp ålläkemedelsmissbrukare (RFHL), hälso- och sjukvårdsutredningen ochomsorgskommitlén. Dessutom har yttranden kommil infrån bl.a. förste stadsläkaren i Slockholm, kommittén för mänskligarättigheter, kommun och personal vidpsykiatriska kliniken vid . Remissinslanserna understrykergenomgående i likhet med arbetsgruppen vikten av all psykialrisk vård ochbehandling så långt möjligt bereds i frivilliga former. Remissinstansernakonslalerar även alt tvångsbestämmelser inte kan undvaras helt och att därförrättssäkerheten för patienlen kräver att de fall dä tvang får tillgripas klartoch entydigt regleras i lag. Praktiskt taget samtliga remissinstanser biträderarbetsgruppens förslag alt bestämmelser om psykiatrisk värd ulan den vårdadessamiycke liksom 1979/80:1 323 bör tas upp en särskild lag, som har karaktärenav etl komplemenl till sjuk värdslagen. Några remissinstanser, t. ex,5'\('/-/,i;,'('.v läkarförbund och Svenska Itikare-.sullskupet anser principenom frivillighei i vården som huvudregel s;i viktig, atl en tvångslag börinledas med en beslämmelse om atl i försia hand alltid skall prövas huruvidavärden kan ske enligl sjukvårdslagen. Psykiairiska ntiniiiden underslryker atlvardbestämmelserna utanför sjukvårdslagen bör inskränkas till ett minimum ochi vart fall inle vara mer omfaUande än i LSPV. Nämnden framhåller dock särskillviklen av en god och meningsfull vård och menar atl man riskerar alt skada denpsykiairiska vården och därmed den enskilde patienten, om resursbristerna döljsi rällssäkerhetsdebatten. Handikapp.fi/rhuiidensCeniralkoininiité(HCK). RSMH och RFHL ultalar krav pä alt en lag på delta område skall tillförsäkrapatienterna en god vård och inte bara reglera det tvång som patienten ärivungen atl underkasta sig. låns landsting ifrågasätter om enspeciallag verkligen behövs för att klara en av hälso- och sjukvårdenssektorer, psykiatrin, och menar atl del vore värdefulll, om föreliggandeförslag i slällel kunde överlämnas lill hälso- och sjukvårdsutredningen (S1975:04) med direkliv all pröva om del är möjligt atl arbela in psykiairinssärbelämmelser i en kommande hälso- och sjukvårdslag. Behovet av en ö v e r sy n u v gtill a n de lagstift n in g underslryks från flera håll. Därvid nämns särskiltde svårigheter som den nuvarande jävsregeln i 6S 3 st. LSPV medfört i praktikentill hinder för en adekvat vård och kravel på all vården skall beredas påklinik med överläkarljänsl i psykiatri. Sälundautlrycker7//.s7///cA<://ji7fn), slalens handikappråd, karolinskainslilulel, utskrivningsntimnden för norr om ,med unduntug av , JO,Lundstingsförbundei, läkurförbundel och Itikure-sällskupel lillfredslällelsemed all en sädan översyn nu kommil lill stånd. Däremol ifrågasällerpiyA/(;/ri.vA(; nämnden och uiskrivningsnåmnden för län och Stockholmslän med undanlag av kimimiin behovet av en reformerad lagsliflning,saknar en analys av LSPV: s funktion, som utvisat atl lageninle fyller sin uppgift på rätt sätt och atl de grundsatser den vilar på inteär hållbara. Nämnden ultalar, liksom ell inte obetydligt antal andraremissinsianser. förvåning över all översynen skell i form av en verksuiredningulan atl utgångspunkterna för revisionen blivit klart angivna. Belräffande det utarbetade fö r s Iu g e t i dess helhel redovisas varierande uppfallningar. Hovrätten för VästraSverige uttalar att förslaget synes väl ägnat all läggas lill grund förlagsliflning. menar alt arbetsgruppens förslag innebär engodtagbar avvägning mellan ell enkell inlagningsförfarande för såväl läkare somde myndigheter som har alt tillämpa den psykiairiska vårdlagen saml enförbällrad rälissäkerhel för paiienlen genom ulökade befogenheler föruiskrivningsnämnderna Prop.1979/80:1 324 och lillslyrker förslaget. Likande synpunkler anförs av.statskontoret. Socialslyrelsen finner förslaget väl genomarbetat ochrealistiskt utformat och anför därutöver bl. Förslagen om införande avvårdremiss samt alt tvångsåtgärderna knyts till den enskilde patientenssjukdomsbild och ej lill institutionen är anpassade lill psykiairins pågåendeomstrukturering och kan därigenom underlätta ell fullföljande av denna. Dessaförändringar balanseras av alt den lokala nämnd verksamheten avses få en ökadtillsynsskyldighet. Förslagen bedöms i dessa delar kunna ulgöra grunden till enny lagsliflning som snarasl möjligt bör ersätta LSPV. vidLunds universilel finner lagförslagel vara i det slora hela klarl överlägseiden nu gällande lagen och alt del i de fiesta delar är klart och entydigtavfattat. JO säger sig i huvudsak kunna ansluta sig lill de principer somligger lill grund för arbetsgruppens förslag och anser att många avarbetsgruppens konkreta förslag - framför allt beträffande intagningsordningen- innebär klara förbättringar. erinrar om att ettav syftena med utredningsarbetet varit alt anpassa nuvarande lagsliflning lillförändringar i den psykiairiska sjukvårdens organisation och vill därför ihuvudsak tillstyrka förslagel. Även RÅ, ,och LO ställer sig i huvudsak positiva till del framlagdaförslaget. Däremot avstyrker följanderemissinstanser uUryckligen all förslaget i sin nuvarande form läggs till grundför lagstiftning: JK, kriminulvårdsstyrelsen, psykiutrisku nämnden, slutenshandikappråd, , uiskrivningsnämnderna för Slockholms kommunnorr om , för län och med unduntug uv Stockholmskommun och Västernorrlunds län med unduntug uv , Västmanlandsläns landsting, , läkarförbundet, läkuresällskupetsamt RSMH. Allvarlig kritik riktas av dessa men även andra, som inteuttryckligen avstyrkt att förslaget leder till lagstiftning, inte bara mot denformella utformningen av lagförslaget ulan även mot förslaget i sak. Flerainstanser pekar på behovet av en samordning med övrigt lagstiftningsarbete sompågår inom vårdsektorn: socialulredningen, utredningen om psykiskt stördalagöverträdare, hälso- och sjukvårdsutredningen. Sådana synpunkter framförs avbl.a. kurolinsku institutet, , och länslandsting, LO, TCO och läkaresällskapet. TCO anför till utveckling av sinståndpunkt bl. a., att en offentlig utredning bör tillsättas med uppdrag attgenomföra en omfattande översyn av LSPV. Översynen bör, enligt TCO, innefattasamtliga lagbestämmelser som möjliggör kort- och långvariga frihetsberövandeni utrednings-, straff- och vårdsyfte. Utredningen bör behandla dengrundläggande frågan om begreppen värd och straff liksom frågan om 1979/80:1 325 Utredningen bör vidareframlägga förslag lill regler för hur de olika myndigheterna skall samverkanär ansvarsområdena tangerar varandra i frägor av denna typ. - TCO framhålleratl socialulredningens förslag avseende Ivångsålgärderna genlemol vuxna börgenomföras ulan alt avvakla den föreslagna utredningen. Om det skulle bedömaslämpligt kan dock, menar TCO, LSPV förtydligas sä, all del entydigt framgår atllagen kan lillämpas för vård av missbrukare av beroendeframkallande medel. Deremissinstanser som intar en negativ attityd till förslagel ultalar ocksågenomgående att delta måsle bli föremål för förnyad översyn. I några fall,såsom t.ex. av psykiutrisku nämnden och läkaresällskapel, framhålls att vissaav förslagen skulle kunna genomföras genom ändring av den gällande LSPV. 2.3 Avgränsningen av lagens tillämpningsområde Arbetsgruppen föreslår att 1 Slagen ges en ny språklig utformning men att tillämpningsområdet i princip skallvara detsamma som enligt 1 S LSPV. Sålunda skall psykisk sjukdom och psykiskabnormitet, som inte är I psykisk sjukdom eller ulgörs av hämning iförståndsutvecklingen alltjämt vara huvudgrunden för intagning. Härulöverföreslår arbelsgruppen atl de nuvarande specialindikalionerna a) - d) förs sammani två punkter och alt e) - indikationen tas bort. Allm ti n t RÅ, socialslyrelsen, medicinskafukultetsntiinnden vid Uppsalu universilel, Landslingsförbundel och SACOjSR,bl.a., uttrycker som en allmän uppfattning atl någon utvidgning av lagens tillämpningsområdeinte kan accepteras och understryker vikten av att ett slopande av möjlighetenatt vidta tvångsåtgärder inom socialvärden inle leder lill en övervältring lillsjukvården och kriminalvärden. Hovrätten jör ,medicinska fukultelsnämnden vid Lunds universilel, utskrivningsnämnden förKatrineholms kommun och län med undantag förHelsingborgs kommun biträder i huvudsak arbetsgruppens förslag vad gällerutformningen av 1 S. RÅ fäsler uppmärksamheten pä attdet kan finnas vissl uirymme för au tillämpningen kan bli oenhetlig om inteavgränsningsbeslämmelserna preciseras närmare. anser allde föreslagna indikationerna är alltför oklara och svårdefinierbara ochinnebär i förhållande till gällande lagstiftning snarare en utvidgning än enbegränsning av indikationerna för psykiatrisk värd oberoende av eget samtycke.Liknande farhågor uttalas av . JO anför, alt om avsikten inte äratt åstadkomma någon ändring i sak i förhållande till nu gällande bestämmelser,det är tveksamt om man skall Prop.1979/80:1 326 företa så genomgripande redaktionella ändringar ilagtexten som arbelsgruppen föreslår. Enligl JO:s uppfattning gör ändringar iordval och avlägsnandet av förtydliganden paragrafen mera svårtillgänglig ochmedför onekligen risk för alt den kan få en vidare tolkning. Flera remissinsianser betonar atldet inte får finnas uirymme för tveksamhet beträffande del förhållandel allenbarl ett medicinskt bdingal psykialriskl vårdbehov skall föreligga förtillämpning av lagen. hör slutens hundikuppråd, ulskrivningsnämnden förJönköpings lan, HuUands låns lundsting, HCK, RSMH och Västmunlands länslandsting, av vilka de fem förstnämnda även ullalal sympatier för det särskildayttrande som avgivits lill betänkandet. Vad gäller sjukdomsbegreppetslaglekniska urformning har flertalet remissinstanser inle någon erinran mol aubegreppet ""psykisk sjukdom" och "psykisk abnormitet sominte är psykisk sjukdom" bibehålls i lagen. ochläkuresällskupet förordar emellertid att i stället används begreppel"psykisk slörning", vilkel föreslagils av utredningen om psykisklstörda lagöverträdare. anför därvid, atl framför allt dens.k. jämställdhetsindikationen visat sig medföra så skilda tolkningarbetänkliga ur rättssäkerhetssynpunkt alt en ändring är påkallad.Läkaresällskapel menar all lermen "psykisk sjukdom" tall alltförmånga betydelser, medan lermen "psykisk störning"" är i detlahänseende mindre belastad och därför att föredra, Sällskapel poängterar altbegreppets innehåll och avgränsning måste noga anges itilliimpniiigsförc-skrifter. Läkurförbundel och SACOISR redovidarden uppfattningen att värd oberoende av palienlens medverkan bör komma tillstånd endasi om patienten har en svår psykisk sjukdom och befinner sig i eltpsykotiskt lillständ. Endast i detta fall är, enligt deras mening, en medicinskvård meningsfull. 1 lagen bör däiför, menar man, föreskrivas alt vård motpatientens samiycke får ske endast om det föreligger en störd realildsvärdering,dvs. om och sä länge en person är psykotisk. Hit skall därvid räknas: a)""förvirring, dvs. medvelandeslörning kännetecknad av uppfattningsstörning,inkoheient tankeförlopp och inadekvat beteende"", b) ""vanföreställning,dvs.