prop · G3031 · 1979-12-31 00:00:00 — orimliga föreställningar som ej kan korrigeras pä logisk väg eller medhjälp av sinnesintryck (exempelvis försyndelse-, storhels-, förföljelseidéer).Hit räknas också depressiva övervärdiga idéer av typ skuldkänslor ochringhetsidéer (förenade med allvarliga självmordstan-kar)", c)"hallucinationer, dvs. varseblivningar utan motsvarandesinnes-retning", d) "demens, dvs. höggradig psykisk avlmbbning.Avtrubb-ningen skall vara så höggradig att realitelsvärderingen är störd. Iallmänhel lagras en förvirring på demenser men även utan en förvirring, t.ex.vid en Korsakow-psykos, är realitelsvärderingen slöid". 1979/80:1 327 I dessa frågor redovisar sociulstyrelsen följande mening: Del skulle kunna finnas belydandefördelar i avgränsande syfte med införandel av begreppel psykos. Även om dellabegrepp inle exakt kan definieras utan får lill följd atl i vissa gränsområdenen subjektiv bedömning mäste accepteras, så torde det ändå vara möjligt förkliniskt verksamma psykiater atl kunna använda delta begrepp. De psykotiskasjuk-domstillslånden är ofta väl tillgängliga för psykiatrisk behandling, ävenom denna genomförs oberoende av palienlens samiycke. De tillhör den grupp avsjukdomar där man i myckel slor utsträckning kan presumera patientensgodkännande av tvångsåtgärderna efter genomförd behandling. Efter inledandetvångsbehandling kan också förväntas alt fortsaU behandling av psykotiskatillstånd oftast kan ske i frivilliga former. För övriga patientgrupper, som behandlas enligt LSPV, finns inte alltid motsvarande framgångsrikabehandlingsmetoder, vilkel ocksä föranlell huvuddelen av kritiken mol Ivångsbehandlinginom psykialrin. Med hänsyn till ovansläende förhållanden skulle alllsä slorafördelar föreligga med införandet av psykos som avgränsningskriterium. Å andra sidan framgår avutredningen alt av de utskrivna LSPV-patienierna hade hela 40,5 %inte haft psykos som huvuddiagnos (neuros , psykisk abnormitet ,alkoholism . narkomani 2,6 %f , finns ingen alternativtvångsmässig vårdmöjlighet att erbjuda dessa grupper. Dock kan man hoppas atlpsykiatrin efter fortsatt omstrukturering i framliden kommer all le sig sålockande att mänga av dessa palienler kommer all söka frivillig psykialriskvård. Sä länge vårdmöjligheler oberoende av egel samiycke behövs för personertillhörande dessa grupper och del inte är möjligt atl vårda dem på annat sättär del orealistiskt atl införa psykosbegreppet som avgränsningskriterium. Införandel av termen medicinsktvårdbehov kan riskera att begränsa de psykiatriska behandlingsmeloderna på ettensidigt sätl. Psykiatrisk behandling, även av tvångsvis omhändertagnapsykotiska patienter, kräver i allmänhel behandlingsinsalser utifrån enhelhetssyn pä patienten med inle bara renodlal medicinska ålgärder ulan ävenmed psykoierapeuliska och sociala hjälpinsalser. För vissa palienler, där t.ex. suicidrisk kan finnas, kan det psykoterapeutiska behandlingsbehovei varalika centralt som del medicinski-farmakologiska. Således slälls krav på attpsykiatern skall kunna integrera de skilda behandlingsformerna på etl sädanisätt all den behandling, som han har ansvaret för, blir adekval i relation lillpalienlens vårdbehov. Det finns därför inga fördelar med atl införa begreppetmedicinskl vårdbehov som skill frän psykialriskl. Socialslyrelsen anser sig därförkunna acceplera all som grundindika-lion tills vidare behålla begreppen psykisksjukdom och psykisk abnormild som inle är psykisk sjukdom eller ulgörs avhämning i förståndsutvecklingen. i Mulmö menaratl utredningen pä elt förtjänslfulll säu analyserat specialindikationema a) -d) och övertygande motiverat au det bör vara tillfyllest med två huvudgrupper.Nämnden tillstyrker därför den föreslagna utformningen med Ivåspecialindikationer och ' Vid iniagningstillfällel kan en mindre del av dessa havaril övergående psykotiska, vilket dock inte förändrar totalbilden. Prop.1979/80:1 328 utbylet av begreppel "bristande sjukdomsinsikt'"mol lermen "'bristande vårdinsikl". RÅ anför bl. a.: Mot utformningenav behandlingsindikationen (a)) kan - med hänsyn lill del uttalade önskemåletatl använda mindre tvång - göras den invändningen all del kan synas någotiveksaml atl tvångsvis behandla någon i andra fall än då utebliven behandlingskulle innebära en försämring av tillståndet. Det kan också ifrågasättas ominle tvångsmässigl meddelad vård bör förbehållas de fall då kriterierna enligtfarlighelsindikalionen är uppfyllda. Det torde dock även i de fall somomfattas av behandlingsindikationen vara svårt atl avvara tvångsåtgärder pågrund av det starka samhällsintresset av atl som en yttersta åtgärd kunnaingripa oberoende av samtycke mot bl. a. narkolikamissbrukare.Rikspolisstyrelsen har inget atl erinra mol atl de nuvarande femspecialindikationerna sammanförs till ivå men menar att utformningen av dens.k. behandlingsindikationen (a)) lämnar uirymme för skälighetsbedömningar somframdeles av rällssäkerhelsskäl kan le sig äventyrliga och ge möjlighet lillrepressivitel i socialt syfte. Liknande farhågor uttalas av ochmedicinska fakultelsnämnden vid . föreligger inga skäl atl ändra vårdindikationerna i I S LSPV, utöveravskaffandet av specialindikalionen e). Även uiskrivningsnämnderna i Stockholmoch Uppsalu avstyrker i princip ell frångående av nuvarandespecial-indikationer inklusive e)-indikalionen. Flera remissinstanser påpekaralt krileriel "farlig för egel liv" bör framgä av lagtexten, så t.ex. utskrivningsnämnden för och läkurestillskupel. Hovrätten jör Västru menaralt uliryckssäilel "ej kan rält bedöma silt behov av vård"" fåranses brista i klarhet och att lämpligen i Slällel bör anges alt patientenundandrager sig erforderlig vård eller skäligen kan antagas komma att göradetta. SACOISR och läkurförbundel, somenligl vad ovan beskrivits förordat ett psykoskriterium som huvudförulsätlningför ivångsvis meddelad sjukvård, föreslår tre specialindikationer somkomplement härtill: a) farlig eller grovt störande för annan person, b) farligför egel liv, c) ur stånd alt taga vård om sig själv. Vilken vård kan meddelas oberoende av samtycke'.' Arbelsgruppen menar att begreppet"sluten psykialrisk vård" är olyckligl och i lagtext bör ersättas avenbart begreppet "vård". Sålunda regleras inte enbart sluten vård ilagen utan även viss öppen vård, nämligen försöksutskrivning. Vidare menar manau eftersom en tillämpning av lagen kan medföra även annan vård än psykiatriskbör denna inskränkning inte tas med. Förslaget har, vad gällerborttagandd av ordet "sluien", fåll ell välvilligt mottagande frånflertalet av de instanser, som berörl frägan. Som har anmärkts hardock ett flertal remissinstanser poängterat att den Prop.1979/80:1 329 värd som bereds enligl LSPV skall vara uleslutandemedicinskl-psykiat-risk och understmkit viklen av all della otvetydigt framgårav lagen, Psykiairiska iiäiniitleii (PN) anför i dessa delar följande, I del remitterade lagförslagetanges inle vad slags värd som skall kunna meddelas med slöd av lagen i annanmån än att lagens rubrik anger alt det är fråga om psykialrisk vård. Såvittavser uteslutandet av ordel "sluten" synes problemet förarbetsgruppen huvudsakligen ha varit av språklig nalur. Arbetsgruppensöverväganden leder fram lill atl öppen vård utan föregående sjukhusvård ejskall kunna beredas oberoende av palienlens samiycke. Detta föranleder ingenerinran från PN:s sida. Svårigheterna av språklig arl hänger samman med altförsöksutskrivningen på sina håll betraktas som en form av öppen vård. Det kannaturligtvis metlges atl det synes mindre träffande att beleckna enförsöksulskriven patient som föremål för sluien värd. är dock Iitesluiande terminologisk. I sakligt hänseendeframstår försöksutskrivningen som elt led i den slutna vården, nämligen somförberedelse och prövning inför en slutlig utskrivning med övergång i mån avbehov till öppna vårdformer. Möjligheterna alt nar som helst återinla enförsöksulskriven patient anger med full tydlighet alt paiienlen forlfarandebefinner sig inom ramen för den slulna vården. Att begreppel sluten värd skulleha någon annan och mer kvalificerad belydelse i LSPV än i sjukvårdslagen och avden anledningen inle bör användas bygger som arbetsgruppen anför på enmissuppfatlning och kan inte vara elt tillräckligt skäl för att använda olikauttryck för samma sak i sjukvårdslagen och i LSPV eller molsvarande nylagstiftning. Trots atl lagen enligt sin rubrik avser psykialrisk vård synesförslaget utgå från att lagen skall kunna användas för alt lillgodose även eltsomatiskt vårdbehov. Molivutlalandena i samband härmed är inte fulltklarläggande. I begreppel psykiatrisk värd bör ulan vidare anses inbegripenbehandling av somatisk art, som påverkar det psykiska sjukdomslillslåndd I.ex.operation av en hjärntumör. Klart är vidare alt en patienl, som berettspsykiatrisk vård med slöd av LSPV och som även har behov av behandling för ensomatisk sjukdom ulan direkt samband med del psykiska sjukdomstillståndel. kanberedas den erforderliga somatiska värden oavsett eget samtycke, om hanuppenbarligen saknar sjukdomsinsikt lill följd av den psykiska sjukdomen.Några belänkligheler av be-greppsmässig arl atl inbegripa den somatiska vårdeni den psykiatriska värden torde inte föreligga i sådana fall. Däremol synes detknappast vara möjligt - och bör av principiella skäl inte heller vara det - atli fall då något psykiatriskt värdbehov inte föreligger tillgripa LSPV för atlåvägabringa en somatisk vård, som den sjuke pä grund av bristande sjukdomsinsiklvägrar alt underkasla sig, delta även om den bristande sjukdomsinsikten harsin grund i en psykisk sjukdom. Sistnämnda fall lorde dock vara mera teoretisktän prakliskl. Enligl PN:s mening lalar del anförda för atl värd, som skallkunna beredas den sjuke oberoende av hans samiycke, i lagen bör anges somsluten psykiatrisk värd. En från PN i viss mån avvikandemening vad gäller möjligheten att mol patientens samtycke meddela även somatiskvärd tvångsvis anges av JK och utskrivningsntimnden.för kotnmun norrom , som i princip anser att patienten endast kan ges psykiatrisk vårdutom i de fall dä 1979/80:1 330 en somatisk behandling är nödvändig för den psykiairiskavärden. Även ulskrivningsnämnden anser alt i lagen bör anges all det är"psykialrisk vård" som kan meddelas med slöd av densamma. 2.4 Organisatoriska förutsättningar för vården Arbetsgruppen ägnar storuppmärksamhet ål frågan om vid vilken lyp av vårdinstitution lagens reglerskall få tillämpas. Utgångspunkten är därvid den enskilda patientens tillstånd.Sälunda föreslås (2S) såsom huvudregel att vård på anstalt enligl lagen skallberedas på sjukhus som avses i 2 S I mom. sjukvårdslagen. Som komplemenlföreslås att regeringen får besluta att vård enligt lagen får beredas på annanvårdinstitution. Såsom enligt LSPV bygger lagförslagel på all överläkare haratl falla en rad beslut enligl lagen. För att möjliggöra alt vården fårmeddelas även vid sjukhus eller klinik ulan överläkare i psykialri föreslärarbelsgruppen (3 S) att sjukvårdsstyrelse - eller direktion efter beslul avsjukvårdsstyrelsen - får uppdra ät annan läkare att svara för tillämpningen avlagen (s. k. konsullläkare). Elt flertal remissinstanser ärpositiva lill eller har lämnat utan erinran förslagel alt reglerna om beredandeav vård utan samtycke skall kunna lillämpas även vid annan inrättning inomvårdorganisationen än såsom f. n. vid psykiatrisk klinik. Sålunda uttalar statenshundikuppråd atl rådel är positivl lill decentraliserad vård och att enkoncentration av förvirrade gamla till mentalsjukhusen måsle undvikas, Rådelultrycker dock oro över den tillämpning lagen kan komma all få inomlångtidsvården. Del kan, menar rådel, i en silualion med alllför lågpersonaltäthet ligga nära lill hands alt lagens tvångsbeslämmelser färmotivera exempelvis ökad användning av bälte, sängväst eller liknande motåldersdemenla patienter. Rådet anser att en noggrann undersökning omanvändning av tvångsåtgärder mol åldersdemenla inom mentalvården bör görasinnan LPV börjar tillämpas även i somatisk vård. 1 uppfattninginstämmer i allt väsenlligl HCK och RSMH. framhåller attförslagel atl vården knyts till patientens tillstånd och inte till typ avinstitution ter sig förnuftigt och bör minska antalet onödiga omflyttningarmellan olika institutioner. för har inte någotall erinra mot förslaget om var vård skall kunna bedrivas. Inte hellerutskrivningsnämnden för Mulmöhus län har någon erinran utan hälsar medlillfredsslällelse den föreslagna spridningen av vården, som kan vara ägnad attskapa ökad förståelse för psykiskt sjuka människor och medverka tillytterligare uppmjukning av den särställning mentalsjukvården intar inomsjukvården. år positivt till den möjlighet som öppnas tillsamordning med den somatiska sjukvården och möjligheten att bedriva värd enligtlagen även på sjukhem. Förbundet säger sig förutsätta att huvudmannen gesmöjlighet att Prop.1979/80:1 331 själv välja formerna för och lämplig inslilution förinlagning av patient enligl lagen, så all paiienlen får en så väl anpassad värdsom möjligi. Häri instämmer Krisliunstads län lundsting. Även Västmunlunds länslundsling Ullalar tillfredsställelse med förslagel, som, enligl landstingelsförvall-ningsulskoll, får ses som en klar fördel från såvälsjukvårdshuvudmannens som den enskilde palienlens synpunkt. Ocksåläkurförbundel och läkurestillskupel uttalar lillfredsslällelse med förslageli denna del. En mer negativ inställning lill förslaget redovisas avpsykiatriska ntimnden. Nämnden, som enligt vad som framgåll tidigare, menar attvård som bereds den sjuke oberoende av hans samiycke, i lagen bör anges somsluien psykialrisk vård, anför bl. Med den av PN angivna ståndpunktenkan behov av inlagning för sluten psykialrisk vård med stöd av lagen ej ansesföreligga på annan klinik än sådan dar överläkare i psykialri finnes. Beredespaiienlen efler inlagningen vård på somatisk klinik, där sådan överläkare inlefinns, bör beslul enligl lagen meddelas av överläkaren pä den psykiairiskaklinik, där paiienlen vårdades innan han fördes över till den somatiskakliniken. Att av värdor-ganisalorisk;. .käl överlämna ät sjukvårdshuvudmännenatl beslämma vem som skall förda de för rällssäkerhelen ulomordenlligl vikligaprövningarna enligl LSPV eller dess framlida molsvarighel kan inle komma ifråga vare sig det gäller somatisk klinik eller sjukhem för psykiskt sjuka.Dessa prövningar släller krav på specialistkompetens avseende psykiska sjukdomar.1 kravet på all den beslulande läkaren i princip skall vara överläkare ipsykiatri ligger enligl PN:s mening en av de vikligasterällssäkerhetsgaran-lierna. Över huvud synes belänkandel i alllför hög gradlägga vårdorganisatoriska överväganden lill grund för konslruklionen avintagningsförfarandel. När det gäller en så speciell och allvarlig ålgärd somalt ta in en sjuk person för värd pä sjukhus, oavsell om han själv vill deleller ej, måsle självfallel rätissäkerhdsaspekterna väga tyngst ochvärdorganisationen i fråga om della speciella förfarande anpassas eflerrällssäkerhelskraven i slällel för tvärtom. Särskilt viktigt är det alt denpågående utvecklingen mol frivillig intagning inte bryts. Om denna utvecklingfrämjas och antalet inlagningar med slöd av LSPV eller molsvarighel därtillnedbringas lill elt minimum, ökas i molsvarande mån möjlighelerna all beredauirymme för en samordning med annan sjukvård, som kan befinnas önskvärd avorganisaloriska skäl. Arbdsgruppens förslag omavskaffande av särskild ansökan om inlagning har hos en majoriiet mött bifallfrän remissinstanserna. Viss tveksamhet uttrycks dock avstatens hundikuppråd och RSMH, som menar all lagen bör ange vilka personer somkan ta initiativ till utfärdandet av en psykiatrisk värdremiss. En underiålenreglering härav kan, enligl deras mening, innebära en ulvidgning avmöjlighelerna lill Ivångsmässig undersökning och är därför oacceplabel.Psykiutrisku nämnden avstyrker ett boritagande av ansökan och anför: "Den föreslagna Prop.1979/80:1 332 vårdremissen skapar oklarhel om den remillerande läkarensställning. Denna kan av patienten uppfattas på det sällel all en hänvändelsetill läkare i öppen värd kan resultera i en Ivångsintagning. Ansökan om intagninghar förtjänsten all ansvarel för initialivd till intagning delas med sökandensom också har atl göra en prövning av behovet att skrida till en sådan åtgärd.Denna prövning kan inte, som arbetsgruppen utgär från, förulsällas vara av renlformell karaklär." , som godlar altansökan slopas, menar att lagen bör klart ange, vilka myndigheter som skall ägainitiativskyldighet att remiss utfärdas. Styrelsen menar därvid allhuvudansvaret bör åvila de sociala centralnämnderna och all polisen endast iundanlagsfall bör kunna anlilas. Flertalet remissinstanser ärpositiva lill förslaget atl för behörighet alt utfärda vårdintyg("psykialrisk vårdremiss") som huvudregel skall gälla legitimationsom läkare. Socialslyrelsen, som tillstyrker förslaget i princip, anför dockall man redan nu kan se organisatoriska förhållanden under överskådlig lidframåt, som motiverar vissa generella avsleg från denna princip. Ikommentarerna lill del nya lagförslaget pekas på AT-läkare som Ijänslgör vidpsykialrisk klinik och där har tillgång till psykiatrisk bakjour och alt dessagenerelll bör kunna få behörighel all skriva vårdremiss. Även för AT-läkare,som ijänslgör i distriktsläkarvård, bör med hänsyn lill nuvarandeorganisatoriska förhållanden inom den öppna vården generell behörighelulfärdas. Del bör med hänsyn till dessa förhållanden övervägas om inle den somavlagt läkarexamen och innehar förordnande som läkare bör räknas som behörigför utfärdande av vårdreniiss. Om kravel på legitimation kommer atl kvarstå oförändrali den nya lagen, bör i varje fall kunna meddela undantag utanalt "synnerliga skäl" behöver föreligga. bör kunnamedge undanlag redan om "särskilda skäl" föreligger. Beträffande förslaget alt ta bortkravet på specialistkompetens för utfärdande av vårdintyg med åberopande av dens.k. medicinska specialindikationen (a)) utlrycker/;.vvA/(;r//,vA(/ ntimndenoch iiiskrivnings-ntimnden jör Slockholm norr om tveksamhet. Väsenlligare är dock alt det endasakskäl arbelsgruppen anför knappast är bärande. Det ullalas i betänkandel, atlbristande vårdinsikl kan lättare konstateras än bristande sjukdomsinsikl;bristande vårdinsikl dokumenteras enligl arbelsgruppen av all den sjuke inlesjälv vill söka vård, vilkel är ett objektivt fastställbart kriterium. Del kanemellertid inte vara riktigt att från en persons ovilja atl självmant söka vårdföi' en sjukdom draga slutsatsen alt han saknar "vårdinsikt". Atl enperson underlåter atl söka sjukvård kan - i all synnerhet när del gäller slutenvärd - ha elt fiertal andra orsaker än alt han saknar insikt om vårdbehovet.Till det sagda kommer att arbetsgruppen ger en ofullständig och missvisandebild av vad som ursprungligen var motivet lill all kravet påspecialistkompetens uppställdes. Delta krav föranleddes inle bara av desvårigheter som kan 1979/80:1 333 föreligga att bedöma om den vårdsökande harsjukdomsinsikl. Föredragande departementschefen hänvisade nämligen också tillsvärighelerna att bedöma behandlingsprognosen, dvs. om det är möjligt atl genomsluten värd åstadkomma förbällring eller hindra försämring av det psykiskasjukdomstillslåndd (prop 1966:53 s. 176). Del är kanske framför alli svärighelernai det hänseendel som motiverar elt krav på specialistkompetens. Och dessasvårigheier elimineras inle genom arbetsgruppens förslag eftersom ettprognoskrilerium också enligl delta förslag skall ingå i a)-indikalionen. Arbelsgmppens förslag altintagningsläkare skall kunna ulfärda värdintyg har fåll dl blandal motlagande.Förslaget syftar till all underlätta den utveckling som pågår inom delpsykiairiska vårdområdet mot geografiski sektoriserad värd och en välfungerande akutvård. öppnas möjlighel lill överförande av palienl somtagils in i frivillig vård till vård enligl LSPV ulan mellankommandeuiskrivning (de s.k. konverteringsfallen). Reformförslagd föruisätterobligatorisk nämndprövning av alla inlagningar. Ingen erinran mol förslagel hart.ex. liovrtitten för västra , medicinska fakultetsntiinnden vid Lundsuniversitet, kurolinsku inslitutel och . Karolinskainslilulel underslryker all det nuvarande förbudet alt godla värdintyg frånläkare som tjänstgör vid intag-ningssjukhusel ibland har medfört en onödig ochinhuman omgång som inle längre blir behövlig. Landslingsförbundel uttryckertillfredsställelse över atl laglekniska hinder undanröjts för all möjliggöra engeografisk seklorisering av den psykiatriska sjukvården i syfte att ge denenskilde patienten bättre kontinuitet i vården. Ulskrivningsntimndernu i ,och bilräder förslaget under förulsällning all ennämndprövning av inlagningsbeslulen sker i dessa fall. Samma inslällningredovisar I.ex. RSMH, som dock menar all nämndprövning måsle ske inom sju dagarfrän intagningsbeslulei i stället för, som arbetsgruppen föreslagit, . Avvisande lill förslaget slällersig län, SACOISR och läkurförbundel vilkasenare anser all vårdinlygel alllid bör utfärdas av en läkare som inte ärverksam pä den klinik, där patienlen inläs, dvs. alt det s. k.ivåläkarförfarandd bör bibehållas. Även Kristiunstuds Itins lundstingifrågasätter om inle ivå-läkarförfarandel bör bibehållas. JK anser all förslagel allinlagning skall få ske efter endast en läkares prövning synes väl moliveral ochall om intagningsbeslulei automatiskt överprövas av nämnd alla faror frånrättssäkerhetssynpunkt är undanröjda. Trols della ifrågasäller JK om förslagelbör genomföras med lanke på den ökade arbelsbelaslningen på nämnderna. Möjligenkunde, menar JK, övervägas all begränsa den obligaloriska överprövningen tillulvaida fall eller grupper av fall, varvid en grupp som påkallar särskilduppmärksamhel är ursprungligen frivilligt inlagna som överförs lillivångsvård. Prop.1979/80:1 334 arbetsgruppens förslag i fråga om vårdintyg är JK iveksamlill den föreslagna möjlighelen all delegera intagningsbeslutet till annan vidsjukhuset anställd läkare (9 S andra stycket lagförslaget). Liknande tveksamhetultrycks av JO. anför atl en utvidgad nämndverksamhetär nödvändig vid del föreslagna intagningsförfarandel. Slyrelsen ifrågasätterdock om de psykiairiska nämnderna med den mångfald av åligganden som enliglförslagel ankommer på dem i praktiken kommer att kunna erbjuda ett erforderligträttsskydd för patienlen. Läkaresällskapel menar all det finns fördelar ochnackdelar förknippade med både det nuvarande kravet pä två av varandraoberoende liikare och det föreslagna systemet och anför sammanfattningsvis atlrättssäkerheten i samband med intagning och kvarhållande på sjukhus inle ärtillfredsställande lösl genom förslaget ulan bör bli föremål för förnyadeöverväganden. Arbetsgruppens förslag atl denläkare som utfärdat vårdremiss skall kunna begära polishandräckning om den somavses bli inlagen på sjukhus inte inställer sig pä sjukhuset biträds av flertaletremissinstanser, bland dem psykiutrisku ntimnden, lukurförbiindci ochItikurestillskapei. Stalskonlorel menar att förslagel att begränsa rätlen allbegära handräckning till läkare i allmän Ijänsl kan innebära att polisen fårsvårt au i del enskilda fallel konlroUera om läkaren är prival verksam ellerverksam i allmän Ijänsl. RäUen atl begära handräckning borde därför tillkommavarje läkare som får utfärda vårdremiss. - RÅ anför atl som ulgångspunkt föranvändandet av polismyndighet för handräckningsuppgifter bör gälla atl åigärdenavser person som kan fara illa eller göra andra illa. RÅ ifrågasätter därförom inte polishandräckning bör knytas till den s. k. farlighelsindi-kationen.Enligt RÅ:s mening bör reglerna i vart fall utformas så all handräckning genompolisens försorg bör tillgripas försl sedan andra meloder har visal sig intevara möjliga. konslalerar med lillfredsslällelse allarbetsgruppen behandlat möjligheterna alt efler framslällning låtasjukvårdsutbildad personal bilräda polisen vid handräck-ningsåtgärder.