prop · G3036 · 1979-12-31 00:00:00 — På styrelsensuppmaning har vidare forskningsavdelningen vid vårdcentralen sammanställt ettomfattande underlagsmaterial. Styrelsen remitterade dettaunderlagsmaterial till 28 myndigheter och organisationer, av vilka 24 lämnatsvar. Huvudfrågan har gällt för- och nackdelar med att dels under lång tidsamla en stor del av resurserna för forskning inom ifrågavarande område till enort, dels nuvarande finansieringsform. Åtskilliga remissinstanser finner dettveksamt att koncentrera forskningsresurserna i den utsträckning som skett.När det gäller finansieringsformen anser en övervägande remissopinion attsärbehandlingen av forskningen i genom ett särskUt anslag i statsbudgetenbör ersättas av en annan ordning. framhåller för sin del att koncentrationenav resurser tUl innebär såväl fördelar som nackdelar. Styrelsen anseremellertid att den koncentrerade satsningen på har givit stort utbyte.Enligt styrelsen är det önskvärt atl FoU-resurser också tillförsfler orter med annorlunda fömtsättningar och organisationsformer. FoU-arbetebedrivs även vid andra vårdcentraler dock inte i samma omfattning som iDalby. Resurser för en utökad forskning inom öppenvård bör enligtsocialstyrelsen tUlskapas genom att de totala resurserna för forsknings- ochutvecklingsarbete utökas och/eller att medel från andra forskningsområden försöver för forskning inom öppen vård. Verksamheten i finansieras som förut nämnts genomsärskilda anslag i statsbudgeten. Beträffande finansieringsformen ger socialstyrelsenuttryck för följande uppfattning: "anser att forsknings- ochutbUdningsverksamheten i bör integreras med övriga motsvarandeinstitutioner inom universitets- ochhögskoleorganisalionen när denna fåtttiUfredsställande resurser härför. I det sammanhanget får också diskuteras hurdet nuvarande basanslaget för under socialdepartementetshuvudtitel skall föras över till universitetsanslagen." Styrelsen anför vidare att det erfarenhetsmässigt är svårtatt göra kraftiga omprioriteringar. Till dess den medicinska forskningen merainriktas på den öppna vårdens nroblem behövs elt särskilt stöd för sådanforskning. Styrelsen anser att forsknings- och utbildningsverksamheten i Dalbyt. v. behöver fortsatt stöd genom särskilda organisations- ochfinanseringsformer. Medel för sådana särskUda insatser kan lämpligenfinansieras genom delegationen för social forskning eller . Prop.1979/80:6 61 För min del ansluter jag mig till uppfattningen att enforskningsverksamhet av den typ som bedrivs vid vårdcentralen i inteunder obegränsad tid bör baseras på direkta anslag i statsbudgeten. Myckettalar för att forskningen beträffande öppen sjukvård och allmänläkarvård börske inom universitetsorganisationen. Del bör emellertid förutsättas alt vissdel av verksamheten i bevaras och att nya projekt av intresse förprimärvården kan ges stöd inom den vanliga forskningsorganisationen. Helafrågan bör prövas av en särskUd arbetsgrupp inom . Gruppenbör ta ställning tiU hur de nu aktueUa medlen för primärvårdsforskning bästkan utnyttjas inom forskningsorganisationen. Gruppen bör vidare lämna förslagom den framtida omfattningen av forskningsverksamheten i och huruppnådda resultat kan nyttiggöras i praktisk verksamhet. Bedömningen avverksamhetens omfattning bör inte i någon högre grad påverkas av frågan om denutbildning i primärvård som bedrivs vid vårdcentralen i . Primärvårdensutbyggnad ställer större krav på utbildning av personal för denna vårdform änvad Dalbycentralen rimligen kan tillgodose. Avsikten är att möjligttillsätta arbetsgruppen för att snabbt få underlag för närmare överväganden ifrågan. I och bedrivs sedan börian av 70-taletprojekt inom det sociala området som finansieras genom årliga bidrag frånsocialdepartementets anslag för social forskning. Jag anser att arbetsgruppenäven bör bedöma de två senare projekten. Som central förvaltningsmyndighet inom den samladesocialvårds-samt hälso- och sjukvårdssektorn har atl handläggaett stort antal arbetsuppgifter av mycket skiftande slag. Mol bakgrund av bl.a. kraven pä en minskad statlig detaljkontroll och styrning samt strävan mot enökad decentralisering har jag funnit anledning att som komplement till vad somsagts i det föregående om roll och uppgifter i fråga omtillsyn, planering samt forskning och utveckling närmare beröra vissa avstyrelsens arbetsområden. 7.5.1 Huvudmannaskap för olika institutioner m. m. Jag har tidigare pekat på bl. a. den administrativapåfrestning på det centrala verket som det stora anstalet underförvaltningar -ca 115 -utgör. Del relativt detaljmässigt uppbyggda ledningsansvar som socialstyrelsenhar för dessa enheter försvårar en omställning mot mer övergripande uppgifteroch en koncentration av verksamhelen som jag angivit som grundläggande förstyrelsens framtida verksamhet. Det är vidare ur effektivitetssynpunktangeläget att beslutsvägarna görs så korta som möjligt samt att beslutenhänförs lill den nivå där de har störst relevans och där berörda organskompetens bäst tillvaratas. bör av dessa skäl i princip intevara huvudman eller ha det administrati-liva ansvaret för institutioner ochandra organ som har olika driftuppgifter. Jag vill här erinra om att regeringen uppdragitåt statens 1979/80.6 62 förhandlingsnämnd att ta upp förhandlingar medlandstingskommuner och ifrågakommande kommuner om ändrat huvudmannaskap för destatliga ungdomsvårdsskolorna, statens värdanstalter för alkoholmissbrukaresamt de erkända och enskUda vårdanstalterna för alkoholmissbrukare. Utgångspunktenär att huvudmannaskapet för dessa institutioner skall kunna kommunaliseras isamband med att den nya träder i kraft. Jag anser detbetydelsefullt att den av reformen berörda personalen kan beredas fortsattanslällning inom sitt verksamhetsfält. I enlighet härmed har jag ipropositionen om uttalat att jag utgår från att den berördapersonalen liksom vid andra liknande förändringar då verksamhet överförts frånstaten till kommunerna skaU kunna beredas fortsatt anställning hos de nyahuvudmännen. Situationen för personalen vid de s. k. NAF-anstallerna ärkopplad tUl de huvudmannaskapsfrägor som behandlas i de pågåendeförhandlingarna i förhandlingsnämnden. Även denna personals förhållandenbehöver uppmärksammas. De olika frågor som berör personalen vid berördainstitutioner förutsätter jag kommer att diskuteras mellan staten ochkommunförbunden inom ramen för det arbete som fortlöpande bedrivs inom den s.k. utredning om behandling av psykiskt avvikande harframlagt förslag (Psykiskt störda lagöverträdare, SOU 1977:23) om att bl. a.driftansvaret för den rättspsykiatriska organisationen överförs tiUlandstingen som ett led i en eftersträvad integration med den psykiatriskasjukvården. , om är chefsmyndighet för de rättspsykiatriskaklinikerna och stationerna, har i samband med lagt framförslag enligt vilket driftansvaret överförs som ett första steg i ettförfarande som innebär att landstingen tar över hela huvudmannaskapet. anser i sitt yttrande över utredningenom behandling av psykiskt avvikande all en uppdelning i planerings/resursansvaroch driftansvar mellan staten och landstingen leder till organisatoriskaproblem och oklara ansvarsförhållanden. Förutsättningarna för en ökad samverkanmellan rättspsykiatri och allmänpsykiatri torde enligt förbundet varabegränsade med detta alternativ. Ett samlat landstingskommunalt huvudmannaskapför all psykiatrisk vård ger ökade förutsättningar för ett effektivtutnyttjande av resursema. 1 likhet med utredningen om behandling av psykisktavvikande och anser jag att starka skäl talar för en bättreintegrering av rättspsykiatrin med den allmänpsykiatriska vården. Dennaintegrering bör bäst kunna uppnås om hela huvudmannaskapet läggs över pålandstingen. Det får anses som principiellt riktigt att all psykiatrisk vårdhar samma huvudman. Ett överförande av huvudmannaskapet för den rättspsykiatriskaorganisationen till landstingen kan ses som ett fullföljande av 1967 årshuvudmannaskapsreform rörande den psykiatriska vården. Statsrådet avseratt föreslå regeringen att denna ger statens förhandlingsnämnd i uppdrag attta upp förhandlingar med berörda landstingskommuner om att dessa tar överhuvudmannskapet för den rättspsykiatriska verksamheten. Härvid bör hänsyn tastUl ett eventuellt upprättande av särskilda vårdresurser inom denrättspsykiatriska organisationen för vissa 1979/80:6 63 grupper inom kriminalvården samt behoven av en gemensamvärdorganisation för rättspsykiatri och för särskilt vårdkrävande oatienter.Frågan om hur existerande resurser skall användas för detta ändamål börsärskilt beaktas. När detgäller statens rättsläkarslationer har i skrivelse 1978-02-10hemställt att regeringen låter utreda bl. a. de organisatoriska formerna fördet rättsmedicinska undersökningsväsendet. Styrelsen grundar sin hemställan påÖSoS, som varit inne på ett överförande av driftansvar/huvudmannskap för deträttsmedicinska undersökningsväsendet till sjukvårdshuvudmännen. Utredningenhar pekat på olika problem rörande verksamhetens mål, funktion, uppgifter ochorganisatoriska ställning. Bakgrunden till dessa problem är bl. a. den starktökade efterfrågan på rättsmedicinsk service samt det förhållandet att rättsmedicinskaundersökningar utförs såväl vid rättsläkarstationerna som inomsjukvårdsorganisationen, vilket lett till oklarheter i ansvars- ochuppgiftsfördelning. Problem i dessa avseenden har även framhållits avriksrevisonsverkel. Mot denna bakgrund avser statsrådet att föreslåregeringen att hon skall bemyndigas att tUlkalla en särskUd utredningsman meduppgift att skyndsamt kartlägga behovel och omfattningen av rättsmedicinskservice samt närmare utreda i vUka organisatoriska former denna service skalltillhandahållas och därvid särskilt undersöka och belysa förutsättningarna föratt överföra det rättsmedicinska undersökningsväsendet tillsjukvårdshuvudmännen. Om förutsättningar föreligger för ett ändrat huvudmannskapbör utredningsresultatet läggas tUl grund för förhandlingar med berördalandstingskommuner om ett övertagande av huvudmannaskapet för denrättsmedicinska verksamheten. är även huvudman för statens rättskemiskalaboratorium. Huvuddelen av laboratoriet den blodgruppsserologiska avdelningenoch den toxikologiska sektionen inom den kemiska avdelningen haromlokaliserats till . Förutom att laboratoriet är under omlokaliseringhar förslag väckts om att laboratoriet delas upp på ett rättskemiskt resp,blodgruppsserologiskt laboratorium. Vidare pågår försöksverksamhet meddecentralisering av vissa rutinanalyser av rätts-kemisk art samt rutinmässiganvändning av utandningsprov för kontroll av personer misstänkta förrattonykterhet. Mot bakgrund av del anförda anser jag att frågan om detnuvarande rättskemiska laboratoriets organisation på ett eller två laboratoriersamt formerna för dess administration bör ut. Ekonomi- ochpersonaladministrativa uppgifter bör decentraliseras från lilllaboratoriet. Berörda delar bör kunna erhålla erforderlig adminstraliv servicefrån universitetsförvaltningen i . bör dock även ifortsättningen fungera som chefsmyndighet för laboratoriet. Den utredningsmansom enligt mitt förslag tUl regeringen tillkallas för att se över den rättsmedicinskaorganisationen bör även få i uppdrag att i samverkan med organisationskommitténförbereda genomförandet av denna decentralisering, så att den kan genomföras i samband med 1979/80:6 64 Frågan om en evenuteU delning av deträtlskemiska laboratoriet får prövas sedan ovannämnda försöksverksamheteravslutats och utvärderats. Genom dessa åtgärder rörande olikaunderförvaltningar har en process inletts som bör innebära betydandereduceringar av resursbehovet inom främst styrelsens cenlrala administration.Jag återkommer längre fram till resursfrågorna liksom till frågan om den delav underförvaltningar som utgörs av den regionala organisationen. har på central statlig nivå till uppgiflatt bl. a. förbereda den civila hälso- och sjukvården samt socialvården förkrigsförhållanden. Styrelsen skall leda den civila hälso- och sjukvården i krig.Detta ledningsansvar i krig kräver förberedelser i fred. arbete är tiU hell övervägande delinriktat på hälsooch sjukvårdens beredskapsfrågor. Styrelsens uppgifter pådetta område påverkas starkt om de förslag som redovisats av utredningen omsjukvården i krig (USIK) i betänkandet Sjukvården i krig (SOU 1978:83)genomförs. Betänkandet har remissbehandlats. Ansvarsprincipen har varit av grundläggande betydelse förUSIK:s arbete. Ansvarsprincipen innebär att ansvar i fred för viss verksamheiföljs av ansvar att planlägga, leda och genomföra samma verksamhet i krig. Förden civila hälso- och sjukvårdens vidkommande innebär ansvarsprincipen attlandstingskommunerna bör ges ett ökat ansvar för sjukvården i krig ochförberedelserna härför i fred. Jag anser att det ännu är för tidigt att i detalj bedömaoch ta ställning tiU konsekvenserna för del av USIK:s förslag.Jag viU emellertid i förevarande sammanhang och utan att föregripa de konkretastäUningstagandena tUl USIK:s förslag - framhåUa två huvudlinjer som uttryckför den målinriktning som bör gälla för de närmaste årens utveckling avstyrelsens ansvar och uppgifter vad gäller beredskapsfrågorna. För det förstabör i betydande utsträckning en decentralisering och förskjutning av ansvar ochuppgifter från till landstingen kunna komma till stånd. Dettaär helt i överensstämmelse med vad jag anfört om styrelsens roll och uppgifterinom övriga områden. Redan i det faktum att handläggningen av ifrågavarandeberedskapsverksamheter i stor utsträckning är centraliserad ligger enligt minmening ett motiv för att eftersträva decentralisering. Jag vUl i sammanhangeterinra om att regeringen givit statens förhandlingsnämnd i uppdragatl förhandla med landstingen om den framtida försörjningsberedskapen. För det andra anser jag att en allmänt sett mer konsekventtillämpning av ansvarsprincipen bör få återverkningar på socialstyrelsensarbetssätt. De olika fackenheterna inom styrelsen bör ha ett ansvar förberedskapsfrågorna som svarar mot respektive enhets ansvarsområde när detgäller den fredstida och hälso- och sjukvården. Därutöver är detenligt min mening nödvändigl att del inom styrelsen finns en sammanhållandekompetens i form av en särskUd resurs för beredskapsverksamhelen. Jagåterkommer till dessa frågor i organisa- 1979/80:6 65 Båda dessautvecklingslinjer bör i samband med den förestående omorganisationen avsocialstyrelsen ges större eftertryck än som hittUls varit fallet. De bådautvecklingslinjerna anknyter dessutom väl till huvudtankegångar i USIK.Utredningen föreslär sålunda att den centrala detaljregleringen av denlandstingskommunala beredskapsplanläggningen ersätts av övergripande ramar inomvilka det ankommer på landstingen att bedöma förutsättningarna ochkonsekvenserna för den egna verksamheten i krig och planlägga härför underfredstid. befattning med beredskapsplanläggningen bör enligtmin mening kunna förändras genom att styrelsens nuvarande detaljanvisningarersätts av mer övergripande planläggningsbestämmelser. Även när det gällerutbildning, personalplanering och materiel- och försörjningsberedskap bör endecentralisering kunna genomföras och uppgifter förändras motmer övergripande samordningsfrågor. Inom handläggs beredskapsfrågorna isärskild ordning inom byråerna PB 4 och 5. När det gäller landstingsnivån harUSIK pekat på problem som följer av att beredskapsfrågor inte ingår i den fredstidasjukvårdsplaneringen utan hanteras i särskUd ordning vid sidan omfredssjukvården och dess utveckling. USIK föreslår därför att landstingskommunernasplanläggning i så stor utsträckning som möjligt bedrivs inom ramen för denfredsmässiga sjukvårdsplaneringen. Jag har i mina förslag rörandesocialstyrelsens arbetssätt och organisation på beredskapsområdet eftersträvatatt skapa större möjligheter för att även centralt närma beredskapsplaneringentill den fredsmässiga planeringen av hälsooch sjukvården samt . måste även framgent ha ett centralt ansvarunder statsmakterna för vårdresursernas fördelning och prioritering över riketur beredskapssynunkl. Detta bör i allt väsentligt kunna ske genom merövergripande planering och samordning. De utvecklingslinjer som jag härframhållit främst en successiv decentralisering av uppgifter kommer därföratt leda tUl en minskning av resursbehoven inom förberedskapsuppgifter. Jag beräknar att mer än hälften av det nuvarande antalettjänster kan avvecklas. Det är emeUertid först på något längresikt som effekterna i större omfattning av en decentralisering frånsocialstyrelsen tUl sjukvårdshuvudmännen kommer att kunna avläsas. Omfattningenav styrelsens beredskapsuppgifter får närmare prövas i samband medstatsmakternas stäUningstagande tUl USIK:s förslag samt fortsatta åtgärderrörande decentralisering av ansvar och uppgifter inom beredskapsområdet.Arbetet med en sådan decentralisering bör enligt min mening påbörjas snarastmöjligt. Ansvaret för detla arbete bör läggas på en arbetsgrupp som regeringentiUsätter. bedriver en omfattande kurs- ochkonferensverksamhet för personal som är anställd av de kommunala vårdhuvudmännen,främst landstingen. De direkta kostnaderna för genomförande av kurser ochkonferenser betalas från olika sakanslag under socialhuvudtiteln. 1979/80:6 66 styrelsen avsätter därutöver betydande interna resurser -huvudsakligen personalresurser - för att planera, leda och administreraverksamheten. Den externa kursverksamheten handhas dels av olika fackbyråer,dels av vissa nämnder såsom vidareutbildning (NLV) (), vilka har kanslier inomstyrelsen. Genomförandet och administrationen av kurserna är i vissutsträckning decentraliserad till huvudmännen och utbildningsanstalterna. Förvissa kurser har ett totalansvar. Jag anser att utbildning av fortbildningskaraktär förpersonal inom och hälso- och sjukvärden i första hand bör varaett ansvar för huvudmännen och därför åvila dessa. bör iprincip inte bedriva extern utbildningsverksamhet. En fortsatt decentraliseringoch avveckling av styrelsens externa kursverksamhet bör därför genomföras. Tillfrågan om vidareutbildning för läkare och tandläkare återkommer jag i detföljande. I vissa fall, t, ex. om statsmakterna fastställer formellakrav på viss kompetens och behörighet som kräver kompletterande utbildningeller på annat sätt be.slutar om sådan utbildning för vissa grupper avvårdpersonal, bör dock övergångsvis kunna ges ett ansvar föratt denna utbildning kommer till stånd, om annan lämplig huvudman saknas.Omfattning och inriktning bör regleras av statsmakterna i samband med särskildmedelsbevillning för denna typ av utbildning. Jag förutsätter attsocialstyrelsen ser över sina rutiner för här åsyftad utbUdning, så att den kansamordnas med lokal och regional utbildningsverksamhet och därmed genomföras påett smidigt sätt utan onödig central administration. bör enligt min mening även kunna svara förviss konferensverksamhet samt medverka i av huvdmännen anordnad utbildning somett led i styrelsens kunskapsförmedlande funktion. kan vidarebehöva engagera sig i viss fortbildningsverksamhet i samband med genomförandeav nya reformer och andra beslut av statsmakterna inom socialsektorn. Detla bördock i huvudsak gälla under ett introduktions- och uppbyggnadskede och inriktaspå att utveckla utbUdningens innehåll och praktiska uppläggning. När dennafortbildning funnit sin funktionella form bör den övertas av resp. huvudman. Allmänt sett bör inom fortbUdningsområdetha till uppgift att i nära samverkan med huvudmännen följa och analyserabehoven av fortbildning inom vårdyrkena samt verka för en samordning och alterforderlig fortbildning kommer tUl stånd. Därvid bör särskilt behoven avtvärfacklig fortbildning och kunskapsmässigt undervisningsmaterialuppmärksammas. Informationen fyUer viktiga funktioner inom socialtjänstenoch hälso- och sjukvården. Den skaU upplysa om samhäUets politik inomsocialsektorn och ge medborgarna kunskaper om hur verksamheten 1979/80:6 67 är organiserad samt om vilka rättigheter och skyldighetersom föreligger. Dessutom skall informationen stimulera tiU ökad aktivitet ochge förutsättningar för var och en att framföra erfarenheter och synpunktersamt att ta tUlvara sin rätt tUl medinflytande. information sprids sällan direkt tillallmänheten. Detta bör gälla även framgent. Uppgiften att informera allmänhetenom vårdsektorns serviceutbud åvilar i första hand kommuner och landsting ideras egenskap av huvudmän för och hälso- och sjukvården.Socialstyrelsens uppgift bör främst vara att stödja informationsarbetet hoshuvudmännen genom att förse dessa med informationsunderiag. Jag anser att enökad decentralisering och mindre inslag av centrala regler generellt settinnebär att kunskapsförmedling och information blir allt viktigare delar isocialstyrelsens arbete. Den externa informationen bör ingå som en naturlig ochintegrerad del av styrelsens verksamhet. Erfarenheten tyder på att det finns enbetydande efterfrågan på informationsfunktion frånhuvudmännen, vårdpersonal och olika organisationer som arbetar med sociala,medicinska och hälsofrågor samt i vissa fall också från aUmänheten. För attutnyttja de tUlgängliga resurserna på bästa sätt bör planeraoch lägga upp sin information i nära samverkan med bl, a, de kommunala huvudmännen. Sammantaget innebär dessa förhåUanden att en effektivinformationsfunktion blir av stor betydelse för den nya verksorganisationen.ÖSoS har för detta ändamål föreslagit en omfördelning och samordning av olikainformationsresurser inom verket som sammantaget innebär en förstärkning avsocialstyrelsens informationsbyrå. a. föreslås inrättande av en särskUdupplysningsenhet vid byrån. Jag anser att informationsfunktioni huvudsak bör utformas i enlighel med utredningens förslag och att således deföreslagna förstärkningarna för styrelsens informationsbyrå bör komma tiUstånd. Jag har tagit hänsyn till detta i mina resursberäkningar förinformalionsbyrån, riksdagsbeslut om organisation av den statligastatistiken innebar, atl en sådan statlig statistik, som inte av administrativaskäl är bunden tUl visst verk, skulle koncentreras till statistiskacentralbyrån (SCB). Vid tillämpning av principen fördes socialvårdsstatistikenöver från dåvarande till SCB. Hälso- och sjukvårdsstatistikentog man däremot inte definitiv ställning tUl. Den fick ligga kvar inomdåvarande medicinalstyrelsen. I den proposition (1967:68) som låg tUl grund förtUlkomsten av nuvarande föreslogs ingen förändring avhuvudmannaskapet för de berörda statistikområdena. Hälso- ochsjukvårdsstatistiken förutsattes i vart fall tUls vidare ligga kvar hos dencentrala medicinska myndigheten. För att samordna den statistiska verksamhetenbUdades senare en samrådsdelegation med cheferna för , , Prop.1979/80.6 68 landstingsförbundet och Spri. Denna framlade enutredning som anmäldes till chefen för socialdpartementet. Kortfattat innebarutredningens resultat att man stannade för en lösning som innebar attsocialstyrelsen skulle ha ansvar för hälso- och sjukvårdsstatistiken men attsamarbetet i olika former mellan samt SCB och landstingsförbundetskulle byggas ut. Samrådsförfarandet har sedan utvidgats och permanentats iform av nälso- och sjukvårdens samt socialvärdens statistikdelegation, som nuär sammansatt av cheferna för , rU<:sförsäkringsverket (RFV),SCB och Spri samt förbundsdirektörerna i landstingsförbundet och . Generaldirektören i är ordförande.Delegationens samråd gäUer dels hälso- och sjukvårdsstatistik, dels socialvårdsstatistik.Delegationen har till sin hjälp en beredning för vart och elt av områdena.Beredningen för hälso-och sjukvårdsstalistiska frågor- HÄSST (//also-ochSjukvårdens Sfatistikberedning) tillsattes . HÄSST har utarbetat ett principprogram för hälso- ochsjukvårdsstatistik (redovisar, 1979:1), som behandlades avstatistikdelegationen och som därvid förklarades kunna tjäna som engmndval för fortsatt utvecklingsarbete inom hälso- och sjukvårdsstatistiken.