prop · G3039 · 1979-12-31 00:00:00 — Hem och Samhälle finner det vara en grovunderskattning av konsumenten alt denne ej skulle kunna hålla reda på liden förpremieinbelalning likaväl som eriäggande i räu lid av avgifter för hyra, tele,el och dylikt. Eventuellt kan övervägas fördelen av en generell föreskrift omatt premieförfallodag skall sammanfalla med månadsskifte. Utformningenav 15 S första styckel innebär etl åsidosäuande av principen om premiebelalningi förskott. Föreningen kan inte underiåta att påpeka atl försäkringstagare,somgenom bristande premiebetalning utnyttjar möjligheten till premiefriförsäkring, kan på elt mindre skäligt sätt tillskansa sig ekonomiska fördelar ijämförelse med de försäkringstagare som lojall följer avialsbesiämmelserna. Av13§ andra styckel framgår att försäkringens giltighet kan göras beroende av attpremien betalas i förskott. I specialmotiveringen framhåller emellertid kommitténatt myndigheterna bör kontrollera atl huvudregeln i paragrafen inte kringgåsgenom atl försäkringsgivare kräver förskottsbetalning även i fall dä det inteföreligger sädana särskilda skäl som kommiiién nämner. 1 anslutning härtill måframhållas an det inte torde vara förenligt med lagens ändamål all utnyttjamöjligheten all kräva förskottsbetalning pä ett säu som diskriminerar vissagrupper av försäkringstagare. I specialmoliveringen till14 § berör kommittén i korthet reglernas lillämpning i fall då överenskommelsehar träffats om betalning frän premiekonto. Goda sakliga skäl talar för atl,vilket kommittén synes mena, särskill meddelande enligt andra slyckel inteskall behöva sändas ul inför varie betalningslillfälle. Det kan emellertidifrågasättas om paragrafens lydelse tillåter en sådan tolkning. Överhuvudtagetbör belalningsreglernas lillämpning pä premiekontosystem belysas närmare. 1specialmoliveringen lill 15 S andra styckel anför kommittén att denomständigheten att försäkringstagaren har underlåtit atl betala premien inomden föriängda frist som uppsägningsregeln ger honom i allmänhet bör ansesutgöra särskilt skäl för att inte meddela försäkring. Föreningen ifrägasättteremellertid om en enstaka försummelse av delta slag normalt bör diskvalificeraförsäkringstagaren från att få ny försäkring hos samma bolag, när han genom attbetala den fordrade premien har visat sin vilja och förmåga all göra räu försig. En vägran från bolaget all medge ny försäkring kan drabbaförsäkringstagaren myckel hårt om ell försäkringsfall inträffar sedan han harbetalat premien men innan bolaget har tillkännagivit sitt beslut. Om nyförsäkring beviljas i fall som avses i 15 § andra styckel torde försäkringsgivarenha rätt alt från den erlagda premien avräkna vad han har atl fordra för tidunder vilken den tidigare försäkringen har gällt. Regelni 17 S torde knappast ha någon större praktisk betydelse vid sidan avuppsägningsreglerna, som ger en allmän respit vid underiåtenhet atl belala Prop.1979/80:9 57 premie!rätt tid, Däremol kan regeln leda lill besvärliga tvister och därigenomocksåöka kostnaderna föradministrationen av försäkringarna. Regeln saknarmotsvarighet på andra avtalsområden som är av minsl lika stor social betydelse,såsom hyra, banklän, avbetalningsköp m. m., och man kan med fog fräga sigvarför just försäkringsgivare skall åläggas elt ansvar av detta slag. Även omden föreslagna regeln inte införs bör man kunna räkna med attförsäkringsbolagen skall vara beredda att i ömmande fall överse med betalningsdröjsmålsom beror på omständigheter av force-majeure-karakiär. Av nu angivna skälavslyrker föreningen beslämmelsen i 17 S. 7.15Lantbrukarnas riksförbund (LRF): Kommitténsförslag om försäkringsgivarnas ansvarstid och försenad premiebetalning kan blikostsam fördel stora fiertalet försäkringstagare som betalar sina försäkringarinom föreskriven tid. Det är LRFs uppfattning alt ansvarstid ochförsäkringslid, precis som , bör ligga till grund för bedömningenäven . För all begränsa riskerna för försenad betalning börförsäkringsgivare undvika förfallodagar i anslutning lill sommarmånaderna ochslora , då försäkringstagare ofta vistas utanför hemorten. Med dagensdatateknik är en förkortad respektive föriängd försiapremie fullt möjlig utanbeaktansvärda kostnader. LRF föreslår alt försäkringslagarna aviseras - ilikhet med vad som sker- en månad före förfallodagen och att enpåminnelse utsänds före förfallodagen. Uppsägning kan sedan ske ianslutning till förfallodagen och får då omedelbar verkan. 8Nedsättning av försäkringsersättning 8.1 : I19-21 SS föreslås vissa regler om nedsättning av försäkringsersättning dåförsäkringstagare åsidosatt biförpliktelse. De omständigheter som skall beaktasvid bedömningen av frågan om nedsättning skall ske är huvudsakligen desamma iparagraferna. En skillnad är emellertid att i 21 S inte medtagits"omfattningen av skadan", en omsiändighei som nämns i såväl 19 som 20SS- I motiven ges ej nägon förklaring till denna skillnad. Om denomständigheten atl skadan är synnerligen slor skall kunna medföra nedsättningi de fall som avses i 19-20 SS, är det svårt all inse varför delsamma ej skallgälla enligt 21 S- I motiven anges inteuttryckligen vilken betydelse som skadansomfaitning skall tillmätas i de fallsom avses i 19 och 20 SS, Hovrätten utgår från atl avsikten har varit alt enstörre nedsättning av försäkringsersättningen kan bli aktuell vid omfattandeskador men att nedsättning ej bör ske vid mindre skador, då preventionseffekienblir ringa och utbetalandet av full ersättning saknar ekonomisk betydelse förförsäkringskollektivel. Det bör emellertid framhållas att just skadansomfallning i vissa fall, t, ex, brandförsäkring av bostad och bohag, enligtförslaget skall utgöra ett skäl mot nedsättning, eftersom behovet av ersällningdå kan vara särskilt framträdande. Denu berörda nedsättningskriterierna synes således bygga pä rätlspolitiskavärderingar som i vissa - men inte i alla - fall är sinsemellan oförenliga. "Behovet av ersättning" synes ha nämnts särskilt med tanke pä vissa Prop.1979/80:9 58 situationerdär sociala hänsyn av särskild styrka gör sig gällande och där nedsättningdärför inte bör ske eller bara bör ske i mindre mån. Dessa fall torde dessutomuigöra undanlagssituationer. Hovrätten föreslår med hänsyn lill vad nu haranförts all "behovet av ersällning" inte särskill nämns i lagtextenutan att de omständigheter av social natur som kan tala mot en nedsänning fåranses täckt av "omständigheterna i övrigi". Enligt21 S för, vid oaktsamhet från försäkringstagarens sida, nedsättning avförsäkringsersättningen ske om oaktsamheten inte är ringa. Förslaget innefattarhär en viss skärpning i förhällande lill 20 S FAL, som betager försäkringstagarenersältningsrätt bara vid grov oaktsamhet. Bestämmelsen i FAL är emellertiddispositiv och i praxis gäller ofta alt nedsättning av ersättning kan ske ävenvid oaklsamhel som inte är grov. 1 21 S görs inte någon skillnad mellan grovoaktsamhet och oaktsamhet som inte är grov. I motiven däremot framhålls altfull ersällning normall skall utgå om oaktsamheten inte är grov. Hovrätten, sompå de av kommittén anförda skälen instämmer häri, anser att detta bör framgå avlagtexten. 8.2BrottsFörebyggande rådet (BRÅ): Kommitténhar funnit del vara en lämplig ordning all fömlsättningama för nedsättning -frågor om var gränsen för ersällning skall gå och vilka omständigheter som börinverka på denna bedömning - anges i lagtexten men alt en närmare preciseringför ske i försäkringsvillkoren. BRÅ ansluter sig till denna uppfattning. Därvidvill BRÅ för sin del peka pä det väsentliga i atl brottsförebyggande synpunkteroch preveniionsaspekier i allmänhet beaktas vid utformningen av dessa regler.Särskill viktigt i detta hänseende är hur reglerna utformas med hänsyn lill detsubjektiva handlandet - dvs. huruvida det förelegal uppsåt eller viss grad avoaktsamhet - i de olika situationer då biförpliktelse åsidosatts. Kommitténhar här visseriigen tangerat det straffrättsliga perspektivet. Det hadeemllertid enligt BRÅ varit värdefullt om kommittén något mera ingående kunnatjämföra de straffrättsliga och försäkringsrättsliga intressena i dettasammanhang. BRÅ tänker inte främst på försäkringsbedrägerier utan t. ex. det falletatt försäkringstagaren av oaktsamhet framkallat försäkringsfallet - del kangälla t. ex. skador i samband med allvarlig eldsvåda - och att denskadebringande handlingen utgör brott enligt ellerspecialslraffrättslig lagstiftning. Det synes rimligt au olika hänsyn här görsig gällande och att utfallet - huruvida försäkringstagarens handlande börföranleda någon sanktion - vid en straffrältslig bedömning kan bli ell annat änvid en försäkringsrättslig bedömning. Närdet gäller kommitténs förslag i den aktuella delen menar BRÅ, utan att gä in påen bedömning av reglernas rent tekniska utformning, all preven-lionsiniressetför anses tillgodosett. Sålunda finner BRÅ - exempelvis - frånbrottsförebyggande synpunkt motiverat att oaktsamhet som ej är ringa skallkunna föranleda att ersäuning nedsätts under de förutsättningar kommitténangelt. som BRÅ tillstyrker förslaget vill dock BRÅ framhålla att delär försl genom utformningen och tillämpningen av försäkringsvillkoren som detär möjligt att fullständigt bedöma vilka effekter kommitténs förslag kan fö förde intressen BRÅ har alt föra fram. Prop.1979/80:9 59 8.3Näringsfrihetsombudsnammen (NO): NOkänner viss tveksamhet lill om del är lämpligt all ha med behovet av ersättningsom bedömningsgrund för nedsättning av försäkringsersättning bl. a. med hänsyntill konsumentkolleklivels iniressen. I 19S anges atl hänsyn skall kunna tagas till "behovet av ersättning" vidbedömningen av frågan om nedsättning av försäkringsersättningen. Del är här attbeakia att nedsättning bara kan komma i fråga vid uppsåtligt eller oaktsamt-oaktsamhet som inte är ringa - uppgiftslämnande eller förtigande. Del synesdärför olämpligt att denna regel om den civilrättsliga påföljden vid förseelsemot upplysningsplikten skall modifieras av möjligheten till socialthänsynslagande av del slag som här avses. Kravet på den som tecknar enförsäkring lorde med fog kunna ställas lika oberoende av personens ekonomiskasituation. ifrågasätter därför om behovet av ersättning skall föbeakias vid bedömningen av frågan om nedsättning. Den i 23 S upptagna åldernbryter, på sätt kommittén påtalat, mot regeln i FAL 19 S, Även ombarnpsykologiska rön visar alt 10 är kan vara en lämplig ålder för regelnstillämplighet, förefaller det egendomligt alt regeln i dess föreslagna lydelseär strängare mot försäkringstagaren än regeln i FAL, Länsslyrelsen förordardärför alt åldern bestämmes lika med den i FAL 19 S- Vidförseelse mot upplysningsplikten (19 S) förutsätter inspektionen att den starktindividualiserade prövningen vid nedsättning av försäkringsersättningen ävenger utrymme för ett pro rata-resonemang. Altvid nedsättning använda "behovet av ersättning" som mätgrund finnerinspeklionen oriktigt i en prival försäkringsrörelse, 8.6 (): Kommitténföreslär vidare att en mera nyanserad regel tillämpas för nedsättning avförsäkringsersättning i fall där försäkringstagaren försummat all lämna rikligauppgifter. Hänsyn skall enligt förslagel tas lill vilken betydelse somförsäkringstagarens handlande faktiskt hafl för försäkringsfallei. Hänsynskall också tas till försäkringstagarens behov av ersättning och omsiändigheternai övrigt. TCO menar dock atl dessa liberalare regler måsle lillämpas med enviss försiktighet. Delta gäller särskilt regeln om alt ersättningen skall varaberoende av försäkringstagarens behov av ersättning. Samfundetkan i väsentliga delar inte instämma i de överväganden kommittén här gjort ochnödgas därför avstyrka att föreslagna regler upphöjs till lag. Kommitténhar sökt att avsevärt förenkla om påföljder för Prop.1979/80:9 60 brottmot de s. k. biförpliklelserna i försäkring. Reglerna är sammanförda under enrubrik och utformade enligt ett ganska enhetligt mönster, som innebär attersättningarna kan nedsättas efter individuell skälighetsbedömning.Påföljdsbestämmelserna har emellertid gjorts så allmänna och obestämda atl deulgör otillräcklig vägledning säväl för konsumenterna som förförsäkringsbolagen. Härom synes kommittén vara medveten men räknar med atterforderiiga differentieringar och preciseringar skall kunna göras iförsäkringsvillkoren med ledning av motiven. Denna behandling av problematikenär inte ägnad atl göra regelsystemet enklare. Även om vid avfattningen avvillkoren och vid myndighets granskning av dessa högt ställda krav skulle kunnauppfyllas, kommer enligt samfundels bedömning vid skaderegleringen betydandesvårigheter atl uppslå, vilka bäddar för tvister. Dessa svårigheter lordekommittén ha allvariigt underskattat. Förövrigt synes det från rättssäkerhetssynpunkt otillfredsställande alt påföljderav åsidosättande av biförpliktelser till den grad som här föreslagits skall bliföremål för skönsmässig bedömning. En av de omständigheter som enligt förslagetkan inverka på resultatet av en sådan bedömning är behovet av ersättning. Detär möjligt att kommittén kan ha påverkats av alt i skadeståndslagen behovel aversättning i vissa situationer kan påverka rätten till skadestånd. All inomenskild försäkring av frivillig natur och när del gäller räu tillförsäkringsersäuning i egentlig mening och inie ersättning i form av skadeståndlåta den mer behövande, under i övrigt likartade förhållanden, fö störreersäuning än den mindre behövande - och detta på del skötsammaförsäkringskollektivets bekostnad - förefaller högsl diskutabelt. Utredningarnai samband med skadereglering i dylika fall måste befaras kunna bli omfallandeoch sålunda ägnade att avsevärt öka försäkringsbolagens administrativakostnader. Kommitténhar över huvud taget inte redovisat någon ulredning eller försök till närmarebedömning av vilka merkostnader som genom KFL kan beräknas komma att drabbaförsäkringskollektivel. Såvingäller upplysningsplikten vid tecknande av försäkring (19 S) har kommittén ulannärmare moiivering helt rrängålt den nu gällande s. k. prorata-regeln. Deninnebäratt den som vårdslöst lämnar felaktiga uppgifter för en reduktion aversättningen. Om exempelvis dubbelt sä stor premie rätteligen skulle habetalats, utgår endast halv ersättning. Om självrisk skulle ha tillämpats vidrikliga uppgifter, tillämpas denna självrisk även för den slarvige uppgiftslämnaren.Samfundet har svårt au se att någon brådskande reform skulle vara angelägen ifråga om dessa lätt tillämpbara regler. Under20 S har kommittén sammanfört de biförpliktelser som kan föreskrivas iförsäkringsvillkoren. De kan vara av vin skilda slag. För s, k, fareökning börliksom f n. gälla samma regler som för brott mot upplysningsplikten, Samfundeihänvisar lill vad ovan sagts härom, 1 övrigi kan del bli fråga om föreskrifteri villkoren om anmälan om skada, räddningsplikt, säkerhetsföreskrifter m, m, 21S behandlar framkallande av försäkringsfallet. kan finnamedför förslagel såväl förbäliringar som en försämring. Försämringen består iatt lagens absoluta skydd för den som visai vanlig - inte grov -vårdslöshetbortfaller; gränsen flyttas så alt endast den som visat "ringa"vårdslöshet är absolut skyddad. Denna försämring är en konsekvens av attreglerna gjorts tvingande. En förbättring skulle ligga i att möjlighel beredsatt ge viss ersättning även lill den som uppsåtligen eller grovt värdslöstframkallar ett försäkringsfall. Förslaget synes samfundet i hög grad tveksamt. 1979/80:9 61 ochen reform kan knappast vara särskilt angelägen för konsumenterna. Desvårigheter och olägenheter som är förenade med den individuella skälighetsbedömningsom även föreskriviis i 20 och 21 SS har samfundet ovan sökt belysa. Samfundetifrågasätter lämpligheten av alt låta ansvarsförsäkringen omfatta skada vålladgenom grov oaktsamhet. Det kan inte vara av allmänt intresse för försäkringskonsumenteratt dylik risk täcks, Såviiiangår oriktiga uppgifier som i strid mot tro och heder lämnats vidskadereglering (24 S) vill samfundet förorda att nuvarande regler i 23 S FALbibehålls. Som kommittén framhållit är utgångspunkten vid lillämpning av 24 SKFL en helt annan än vid tillämpning av 23 S FAL, Enligt kommittén skallnormalt endast reduktion av försäkringsbeloppet komma ifråga. Harförsäkringstagaren dömts lill straff för försök till bedrägeri, bör enligtkommittén den extra påföljd som består i förverkande av en del av rätten tillförsäkringsersättningen inte tillgripas annat än under särskilda omständigheter.Del bör betonas all här är fråga om bevisade och i allmänhet kvalificeradeförsök atl bedra sig till fördelar på kollektivets bekoslnad. Kommitténsuppfattning atl det i sådana situationer föreligger skäl alt mycket starktinskränka den påföljd som 23 S FAL medger synes föga underbyggd.Försäkringsbolagens hittillsvarande behandling av här aktuella fall synes intekunna kritiseras. Om kommitténs förslag i denna del godtas, är här - liksombeträffande åtskilliga andra delar av förslaget - lika angeläget att regelnblir gällande i betydande utsträckning utanför konsumentförsäkringslagen (jfrNJA 1963 s, 516), Riksförbundetvänder sig mot förändringen av påföljdsreglerna i denna del. Under allaförhållanden bör "behovet av ersättning" inte kunna påverka rällentill ersättning. Se vidare bil. 3:1 s, 142-154. Folksamkritiserar kommiiiéns förslag lill nya nedsättningsregler. Se vidare WA 3:2 s.176-182, 8.10Kooperativa förbundet (KF): Kommitténhar i betänkandet motiveral sin syn på hur försäkringsskyddets omfattning,kostnaderna för detta och riskgemenskapen kringförsäkring påverkar konsumentensställning. Kommittén har pekat på en intressemotsättning mellan deförsäkringstagare som iakttar stor försiktighet och strikt uppfyller sinaförpliktelser och de som visar oförsikiighet och råkar ut för en skada. Premienskall betalas av båda grupperna. Kommittén har tagit ställning för attförsäkring i viss utsträckning skall ge skydd även mot egen oförsiktighet,KFdelardennavärderingoch även kommitléns uppfaUning alt nedsättning avförsäkringsersäuning i angivna fall bör fö ske endasl om det är skäligt medhänsyn till orsakssammanhanget eller graden av vållande. Ävenförsäkringstagarens behov av ersäuning namnes som en faktor som skall kunna bliavgörande för nedsättningens omfattning, KF anser visserligen att detta är ilinje med tanken att även privat försäkring har en social funktion, men finnertanken svär att realisera. Försäkringsföretagen är inte på samma Prop.1979/80:9 62 sättsom socialförsäkringsgivaren bundna av gemensamma direktiv ochhandläggningsrutiner. KF befarar atl en tillämpning av detta rekvisit skullekunna få till följd all en skiftande praxis utvecklas och altförsäkringstagaren känner sig osäker om sin rätt till ersättning. KF avstyrkerförslaget i denna del. 8.11Motorförarnas helnykterhetsförbund (MHF): Likartadkritik [som den som har anförts mot reglerna om premiebetalning, seremissyttrandet under 7.10] kan anföras mot avsnittet "nedsättning avförsäkringsersättning" och dä speciellt mol 21 S, där t. o. m. denförsäkringstagare som uppsåtligen eller av grov vårdslöshet framkallar etlförsäkringsfall bereds möjlighet all erhålla viss ersättning dä särskilda skältalar föratt sädan bör utgå. Denna kostnad kommer att drabba den akisamme ochlojale försäkringstagaren. 8.12Motormännens riksförbund (M): Vaddärefter beträffar 19-21 SS i lagförslagel ställer sig M mycket tveksamt tillhuruvida inte dessa regler av det stora flertalet försäkringstagare kommer attuppfattas som orättvisa. 1 varie fall bör "behovet av ersättning"inte ingå som grund vid bedömningen av frågan om nedsättning skall äga rum. 8.13Husmodersförbundet och Samhälle: Nedsänningav försäkringsersäuning bör enligi Hem och Samhälles mening alltid ske dåförsäkringstagare lämnat oriktig uppgift eller förtigit omständighet av vikt.Det kan inte anses rättfärdigt all i sådant fall lasta över ökade kostnader påandra försäkringstagare. En sådan ändring av beslämmelserna kan ocksä kommaatt underlätta de alltmer ökande försäkringsbedrägerierna. 1likhet med ledamoten , till vars reservation Hem och Samhälle i stortkan ansluta sig,anser förbundet an orden "behovel av ersättning"skall utgå ur lagförslaget. Föreligger ömmande fall torde delta kunnatillgodoses på annat säll. 8.14Båtorganisationernas försäkringskommitté (BFK): Äveninom konsumentförsäkringslagens direkta tillämpningsområde förekommer metodenmed myckel generellt hållna regler, från vilka domstolar ochtillsynsmyndigheter har atl bedöma giltigheten och lillålligheten avpreciserade försäkringsvillkor. Särskill gäller detta om nedsättning avförsäkringsersättning på grund av försummelser av den försäkrade, där denföreslagna lagtexten med vissa variationer stadgar aU sådan nedsättning för ske"i den män det är skäligt med hänsyn lill graden av vållande ellerförsummelse, behovet av ersättning och omständigheterna i övrigt". Somriktlinje för bedömning av villkors giltighet eller tillåtlighet är dettaotillfredsställande, och som riktlinjer för dem som skall utforma ändamålsenligaoch preciserade försäkringsvillkor ger den föreslagna texten sä gott som ingenledning. Oklarheteni laglexten minskas någol genom motivuttalanden. Prop.1979/80:9 63 BFK:suppfattning atl dessa inte på lämpligaste sätl uttrycker de principer som börkomma lill användning för att möjliggöra en lämpligt utformad försäkring. skall klargöra hur "behovel av ersättning"skall påverka nedsättningsreglerna, uttalas exempelvis att inte bara generellaomständigheter - exempelvis behovet av full ersättning vid brandskada underhemförsäkring - skall beakias, ulan även individuella omständigheter. Attskriva villkor från sådana utgångspunkter torde knappast vara möjligt. Om åandra sidan anvisningen skall ses som en skaderegleringsföreskrift lämnar denrum fören villkorlighet å bedömningen som från allmänna ulgångspunkler inte ärav godo. Försäkringsrättskommitténklargör på många ställen sin negativa inställning till villkor som görförsäkringsersättning beroende av all den försäkrade har iakttagit vissaförhållningsregler eller en viss grad av aktsamhet. I lagtexten kommer dennainställning till uttryck genom att man endast tillåter nedsättning aversättningen -om bortfall av denna talas över huvud taget inte - i den mån detär skäligt med hänsyn till omständigheterna, och i motiven klargörs pååtskilliga ställen alt nedsättning för annal än grov oaktsamhet endastundantagsvis bör godias. Försäkringsrältskommilténmotiverar sin inställning särskilt med hänvisning till skadestånds- ochirafikskadelagstiftningen, där medverkan till egen personskada sällan medförreduktion av rätten till ersättning. BFK kan inte hålla med om atl dennaparallell till de tvingande regler som skall tillgodose ett allmänt skyddsbehovi samhället har nägon bärkraft för bedömningen av vad som bör gälla vidfrivillig försäkring; här blir i stället avvägningen mellan skyddsbehovet ochpriset avgörande, och hänsyn bör i första hand tas till de försäkradesönskemål. inställning kommer i konflikt både medkravet pä rimligl pris och behovet av ett varierat försäkringssortiment. Dettakan illustreras med erfarenheier frän BFK:s arbete. Svensk båtförsäkring hartraditionellt givit ersättning för haveriskada orsakad av grundstötning,sammanstötning, slrandning, kantring och hårt väder men inte i andra läll.Detta har ansetts innebära en obalans i villkoren, då båtägarna anser sig ävenha behov av ersättning exempelvis om båten sjunker lill följd av plötsligt ochoföruiseti fel eller andra omständigheter som inte faller under de uppräknadeskadefallen. BFK har, i syfte allförbättra försäkringsskyddet, villkor införi en ersättningsmöjlighetäven för andra fall än de traditionellt täckta. För atl kunna överblickaresultatet av denna utökning av ansvarsområdet har BFK utformat skyddetförsiktigt, med krav på an den försäkrade iakttagit aktsamhet såsomförutsättning för att ersättning skall utgå. Det nya villkoret har av kommitténöverprövats i flera fall, bl. a. i etl fall där en båt sjunkit på grund av atlmotorn - tillfälligt lossad från sin bädd för reparation - hade väll och slititav en kylvatienslang.