prop · G3034 · 1979-12-31 00:00:00 — Jagåterkommer till de tekniska problem som uppstår vid tillämpningen av LAS. Det nu förda resonemanget leder fram till attjag i likhetmed kommitténs majoritet och det övervägande antalet remissinstanser anser attde som får rätt till helt sjukbidrag inte skall omfattas av 33 § LAS. Det böräven framhållas att ett sådant förstärkt anställningsskydd för långtidssjuka redanfinns på det statliga och det kommunala området och att erfarenheterna därav,såvitt är mig bekant, har varit övervägande positiva. Det har anförts av kommittén och även underremissbehandlingen, bl. a. av nya utredningen för yrkesinriktad rehabilitering m.m... Kooperationens förhandlingsorganisation och SHIO-Fa-"företagen,att del är angeläget att arbetsgivaren underrättas av de rehabiliterande myndighelemai god tid om planema för den rehabiliterade långtidssjukes återgång i arbetet,så att arbetsgivaren skall kunna omplacera, säga upp eller vidta andra åtgärdersom kan vara nödvändiga (jfr 15 § LAS). En tid av har nämntssom ett minimum. har dock framhållit atl det knappast ärrealistiskt att införa en ordning som innebär att alla de sjukvårdande, socialaoch arbets vårdande organ, som är verksamma med rehabilitering avlångtidssjuka, ges en generell skyldighet att avisera arbetsgivare, t.ex. tvåmånader före den sjukes förväntade återgång i arbetet. Jag har den största förståelse för alt kommittén och mångaremissinstanser menar att det är rimligt att arbetsgivaren underrättas iförväg om en arbetstagares återgång i arbetet när det gäller en sädan långfrånvaro som det blir fråga om i dessa faU, dvs. Jagdelar emellertid uppfattning att underrättelseskyldigheteninte bör läggas på de olika rehabiliteringsorganen. Det vore enligt min meningnaturligare att i en civilrättslig lag av anställningsskyddslagens natur läggaunderrättelseskyldigheten på arbetstagaren, som får förmodas vara väl insatt isin egen situation och som i samråd med rehabiliteringsorganen bäst tordekunna avgöra när han återvunnit arbetsförmågan i sådan utsträckning att han kanåtervända till arbetsplatsen. Detta är också den konstruktion som har valts ilagen (1974:981) om arbetstagares rätt till ledighet för utbildning och lagen (1978:410)om rätt till ledighet för vård av barn m. m. Ett införande av sådana lagregleraktualiserar dock en del andra problem rörande återgångsrätten, vilka kräverövervägande i ett större sammanhang. Som exempel kan nämnas återgångsrätten förlångtidssjuka med sjukpenning. Enligt min mening finns det skäl att fömtsättaatt återgångsfrågan när det gäller rehabiliterade sjukbidragsberättigade skallkunna lösas i samförstånd mellan berörda parter (arbetsgivare-arbetstagare,rehabiliteringsorgan, fackföreningar, anpassningsgrupper osv.) utan att delbehövs formella lagregler. Därvid bör dock beaktas att arbetsgivaren normaltär skyldig att underrätta en vikarie för den långtidssjuke minst en månad innananställningen upphör enligt 15 § LAS och att dessutom varsla Prop.1979/80:4 12 den berörda fackliga organisationen två veckor innanunderrättelsen lämnas. Arbetsgivaren har således ett behov av att minst tvämånader i förväg få besked om den planerade återgången. Med den föreslagna lagändringen aktualiseras frågan om vadsom skall anses utgöra saklig grund för uppsägning av en anställd som får rätttill helt sjukbidrag. Jag anser i likhet med kommittén att denna fråga fårbedömas med ledning av de motivuttalanden som gjordes vid införandet av LAS (prop.1973: 129 s. 126 f)- Som har nämnts anförde dåvarandedepartementschefen att ålder eller sjukdom kan medföra en stadigvarandenedsättning av arbetsförmågan som är så väsentlig att arbetstagaren ifråga intelängre kan utföra arbete av någon betydelse och att i sä fall denna nedsättningav arbetsförmågan bör kunna åberopas som saklig grund för uppsägning. Om det, t.ex.vid bedömningen av den sjukbidragsberättigades rehabiliteringsmöjligheter,står klart att denne måste förberedas för andra arbetsuppgifter än dem somförekommer hos arbetsgivaren bör detta kunna åberopas som saklig grund föruppsägning. Det bör i detta sammanhang uppmärksammas att bestämmelsen i 7 §tredje stycket LAS om att uppsägning inte får grundas enbart på omständighetsom arbetsgivaren känt innan han varslade om uppsägningeller underrättade arbetstagaren om den tilltänkta åtgärden, inte avses blitillämpad på omständigheter av fortlöpande karaktär som en varaktig nedsättningav arbetsförmågan på grund av sjukdom (jfr prop. 1973: 129 s. 243 och AD 1977nr 87). Slutligen bör erinras om att bestämmelsema i 33 § ärdispositiva. Arbetsmarknadens parter kan alltså genom kollektivavtal anpassareglerna till de olika förhållanden som råder inom skilda branscher ochavtalsområden. Dispositiviteten kan dock självfallet inte tas till intäkt föratt sätta lagens tvingande regler, t. ex. om saklig gmnd för uppsägning, urspel. Lagändringen föreslås träda i kraft den ochomfatta samtliga arbetstagare som får rätt till helt sjukbidrag genom beslutsom fattas . Det innebär att de nya bestämmelserna kommer attgälla även de arbetstagare som får sjukbidrag retroaktivt förtid . Det avgörande för tillämpningen av de nya bestämmelserna ärsåledes datum för dagtecknandet av beslutet om sjukbidrag. I anställningsskyddskommitténs uppdrag ingår att göra enutvärdering av de tekniska problem som uppkommer vid tillämpningen av LAS ochatt ta stäkning till behovet av bättre samordnade och enklare regler. Enligtvad jag har erfarit är det kommitténs avsikt att ta upp sådana frågor i ettutredningsbetänkande som offentliggörs . Visar det sig undermellantiden att de av mig här förordade lösningama medför nackdelar, inteminst för de mindre företagen och deras anställda, som inte kan bemästras genomkollektivavtalsanpassning, bör det bli en uppgift för kommittén att ta uppfrågan pä nytt i anslutning till den övergripande genomgången av LAS. 1979/80:4 13 Det har skett en betydande satsning påutbyggnaden av arbetsmarknadspolitiska åtgärder för att stödja personer med arbelshandikapp.Jag vill här särskilt erinra om de beslut som har fattat pågrundval av förslag som lagts fram i propositionen 1978/79: 73 om åtgärder förarbetshandikappade (AU 1978/79: 20, rskr 186) och hänvisar till den utförligaredogörelse som där lämnas för de olika arbetsmarknads-politiska stödåtgärdema.I propositionen redogörs också för den nya organisationen medarbetsmarknadsinstitut som inrättas inom arbetsmarknadsverket och varsverksamhet avses börja . Enligt nämnda riksdagsbeslut harockså den halvskyddade sysselsättningen från och med den 1 juli 1980tillsammans med arkivarbete sammanförts till en enhetlig verksamhetsform kalladanställning med lönebidrag. De regler som gäller för halvskyddadsysselsättning kommer att gälla oförändrade för sysselsättningsformensmotsvarighet i det nya systemet. Bidraget tiil halvskyddad sysselsättning kan utgå tillenskilda arbetsgivare, kommuner, landstingskommuner och affärsdrivande verkför att bereda sysselsättning åt arbetshandikappade som inte kan få arbete påvanliga villkor. Bidrag utgår till en arbetsgivare som anställer enarbetshandikappad under det första anställningsåret av den anställdeslön inräknat lönebikostnader, under del andra året och under deföljande två åren av lönekostnadema. före fjärde årets utgångskall prövas om bidrag bör utgå fortsättningsvis. För ungdomar medsvåra fysiska, psykiska eller socialmedicinska handikapp samt för psykisktutvecklingsstörda för vilka alternativet till den halvskyddadesysselsättningen är skyddat arbete eller förtidspension får bidrag utgå med 90%av lönekostnaden under första anställningsåret och under de därpåföljande tre åren. Bidrag kan även utgå för redan anställd arbetstagare somöverförs till halvskyddad sysselsättning, om begränsningen av arbetsförmåganär så betydande att den arbetshandikappade annars inte kan behålla sinanställning. I enlighet med uttalande förutsätts emellertid attdenna möjlighet utnyttjas restriktivt och endast under förutsättning attarbetsgivaren ställer plats till förfogande för nyanställning av enannan arbetshandikappad. Bidrag för redan anställd som överförs till halvskyddadsysselsättning utgår av lönekostnaden i första hand under enfyra-årsperiod. Stödet har alltså utformats på sådant sätt att väsentligt högrebidrag utgår vid nyanställning än vid överföring av redan anställd handikappadtill halvskyddad sysselsättning. Kommittén har föreslagit regeringen att överväga enändring av bidragsreglerna så att inte förstärkningen av anställningsskyddetför de långtidssjuka får till följd att bidragsmöjlighetema försämras.Kommitténs uppfattning har under remissbehandlingen fått stöd av bl. a.Svenska kommunförbundet och . 1979/80:4 14 Avvad jag anfört framgår att bidraget till halvskyddad sysselsättning är enarbetsmarknadspolitisk stödåtgärd vars huvudsyfte är att stimulera tillnyanställning av personer med arbelshandikapp. Någon särskild stimulansåtgärdkrävs enligt min mening inte när det är fråga om en arbetstagare med lagfästrätt att behålla anställningen, som efter återupptararbetet. Detta gäller både när den anställde återgår till tidigarearbetsuppgifter i normal omfattning och när den anställde omplaceras tillandra arbetsuppgifter. Vid omplacering av en arbetstagare med sjukbidrag som efteryrkesinriktad rehabilitering fortfarande har så nedsatt arbetsförmåga att hanav arbetsförmedlingen bedöms inte kunna behålla sin anställning utan det stödsom ett statligt bidrag innebär, kan det emellertid finnas skäl för en någotmindre restriktiv tillämpning av reglerna för bidrag för redan anställd somöverförs till halvskyddad sysselsättning. fall det står klart att företaget i samverkan med berörda fackligaorganisationer och arbetsförmedlingen - t.ex. inom ramen för anpassningsgruppernasverksamhet - har prövat erforderliga anpassningsåtgärder men trots detta intehar kunnat göra det möjligt att kompensera den anställdes arbelshandikapp ochalternativet till fortsalt anställning i halvskyddad sysselsättning avarbetsförmedlingen bedöms vara pension, bör kravet på samtidig nyanställning aven annan arbetshandikappad kunna efterges så till vida att företagetsskyldighet atl ställa plats till arbetsförmedlingens förfogande bör kunna få senareläggashögst . Härigenom bör det i de flesta fall bli möjligt för denanställde att återvända till sin arbetsplats i direkt anslutning till avslutadrehabilitering. Jag vik dock peka på att alternativet med halvskyddadsysselsättning endast är en av flera möjliga arbetsmarknadspolitiskastödåtgärder i syfte att underlätta återanpassningen hos företagen. Om enarbetstagare i och för sig utför sina arbetsuppgifter på ett normalt sätt menär i stort behov av biträde, kan således bidrag till arbetsbiträde utgå medhögst . Av betydelse i detta sammanhang ärockså de vidgade möjligheterna för äldre och handikappade tillarbetsmarknadsutbildning i företag som beslutat om (prop.1978/79:73, AU 20, rskr 186). Fr. o. m. kan sådant bidrag utgåmed av lönekostnaden för den anställde, inkl. lönebikostnader. Vid svårarehandikapp kan bidraget jämkas uppåt. Bidraget kan utgå under sex mänader eller960 arbetstimmar eller, för gravt handikappade, . Del är i principelt inskolningsbidrag för nyanställda men i undantagsfall kan en tidigareanställd få utbildning med sikte på omplacering inom företaget. Jag förordaratt detta utbildningsslöd skall kunna användas i alla de fall närarbetshandikappade efler en längre tids sjukfrånvaro behöver aktualisera ellerbygga på tidigare yrkeskunskaper, således även när det inte krävs enomplacering inom företagel. Prop.1979/80:4 15 Medhänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jag att regeringen föreslårriksdagen delsatt antaga inom upprättat förslag till lag omändring i lagen (1974: 12) om anställningsskydd, delsatt godkänna den av mig förordade ändringen beträffande bidrag till halvskyddadsysselsättning. delsau godkänna den av mig förordade ändringen beträffande bidrag vid utbildning iföretag av äldre och handikappade. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genomproposition föreslå att antaga de förslag som föredraganden har lagtfram. Prop.1979/80: 4 17 UPPSÄGNINGSSKYDD FÖR VISSA LÅNGTIDSSJUKA Promemoriaavgiven av anställningsskyddskommittén (A 1977: 01) DsA 1979: 2 2 1979/80. 1 saml Nr 4 Prop.1979/80: 4 ,9 (A 1977: 01) Till regeringen () Uppsägningsskydd för vissa långtidssjuka har enligt sina direktiv (Dir.1977: 102 och 1978: 52) bl. a. att med avseende på vissa långtidssjuka övervägaändringar av 33 § lagen (1974: 12) om anställningsskydd. Arbetsmarknadsutskottethar i betänkandet AU 1978/79: 3 uttalat att frågan bör tas upp med förtur såatt skyndsamt kan föreläggas förslag till lösning av problemet.Betänkandet bifölls av (rskr 1978/79: 12) och överlämnades i november1978 till kommittén av chefen för . Tillefterkommande av begäran har inom kommitténs sekretariat utarbetatsbifogade promemoria i frågan. En majoritet inom kommittén anser att det i promemorianupptagna ändringsförslaget bör genomföras. Häremot har ledamöterna reserverat sig. Sakkunnige har isärskilt yttrande anslutit sig till vad reservanterna har anfört.Reservationen och utdrag ur kommitténs sammanträdesprotokoll bifogas. Det bör här framhållas att kommittén ännu inte harövervägt vilka ytterligare ändringar av 33 § lagen om anställningsskydd som kanvara påkallade. Prop.1979/80: 4 20 Innehållsförteckning <,. U.ppsägningsskyddför vissa långtidssjuka................. 21 1 Allmänt ......................................................... 21 2 Uppsägning p. g. a. sjukdom m. m........................ 22 3 Förtidspension och sjukbidrag ............................ .. 23 4 Vissa uppgifter om förekomstenav sjukbidrag m.m... 24 5 Arbetsmarknadspolitiska stödåtgärderför att bl. a. underlätta återgång i arbete 25 6 FramstäUningar omuppsägningsskydd för vissa långtidssjuka . . 27 7 Överväganden och förslag .................................. .. 27 Lagom ändring i lagen (1974: 12) om anstäkningsskydd 30 Bil.1: 1 Reservation av ledamöterna och Bil.1: 2 Utdrag ur sammanträdesprolokok .............. .. 33 1979/80: 4 21 Uppsägningsskydd för vissa långtidssjuka Enligt6 § första stycket lagen (1974: 12) om anstäkningsskydd (LAS) kan en tillsvidareanstäUninggenom uppsägning bringas att upphöra efter viss uppsägningstid. Denuppsägningstid en arbetsgivare har att iaktta varierar enligt 11 § LAS mellanen och beroende på arbetstagarens anställningstid och ålder.Uppsägning från arbetsgivarens sida skall enligt 7 § LAS vara sakligt grundad.Den skall föregås av varsel tkl den lokala fackliga organisationen och i vissafall av underrättelse till berörd arbetstagare. Den som har rätt tkl varseloch sådan underrättelse har rätt till överläggning med arbetsgivaren om dentilltänkta åtgärden. Sakliggrund för uppsägning föreligger inte om del skäligen kan krävas attarbetsgivaren bereder arbetstagaren annat arbete hos sig (omplaceringsskyldighet).En uppsägning kan ha sin grund i endera arbetsbrist eller i förhåUanden somhänför sig till arbetslagaren personligen. Lagen gör skklnad mellan dessa bådatyper av uppsägningsgrunder. Med uppsägning p. g. a. arbetsbrist följer t. ex.att arbetstagaren i princip har företrädesrätt till ny anställning hosarbetsgivaren, vilket inte är fallet vid uppsägning p. g. a. personligaförhållanden. Beror uppsägning på förhållanden som hänför sig tkl arbetstagarenpersonligen får uppsägningen inte grundas enbart på omständighet somarbetsgivaren har känt innan varsel eller underrättelselämnades om uppsägningen (7 § tredje styckel). Engrupp av fall då en uppsägning kan bli aktuell p. g. a. den anställdespersonliga förhållanden är då arbetstagaren p. g. a. tilltagande ålder,sjukdom, nedsatt arbetsförmåga e. d. får svårt att fullgöra de arbetsuppgiftersom har lagts på honom. I vilken utsträckning sådana uppsägningar är förenligamed 7 § LAS kan emellertid vara svårt att förutse. I proposition 1973: 129 medförslag tkl LAS uttalade departementschefen (prop. s. 126) att hansprincipiella inställning var den att omständigheter av nu nämnt slag inte i ochför sig utgör saklig grund för uppsägning. Andraregler än de nu beskrivna gäller beträffande vissa arbetstagare enligt 33 §första stycket LAS. Paragrafen har i berörd del följande lydelse. Vikarbetsgivaren att arbetstagare skak lämna anställningen när han uppnår derigräns vid vkken han är skyldig att avgå med ålderspension eker, om sådan gränsicke finns, i samband med att arbetslagaren fyller , skall han underrättaarbetstagaren minst en månad i förväg. Detsamma gäller, om arbetsgivaren vklalt arbetstagaren skall lämna anställningen när han får rätt tik helförtidspension eller helt sjukbidrag enhgt lagen (1962: 381) om allmänförsäkring. 3 1979/80. 1 saml Nr 4 1979/80: 4 22 Enarbetsgivare behöver således i de i paragrafen angivna fallen inte åberopasaklig gmnd för uppsägning och följaktligen inte heller undersöka vilkaomplaceringsmöjligheter som står till buds. LAS regler om varsel tik den lokalaarbetstagarorganisationen om tkltänkt åtgärd gäller inte i fråga om sädanunderrättelse som avses i 33 §. Bestämmelseraai 33 § LAS är disposiliva enligt 3 § andra styckel samma lag. Detta innebär attkokektivavtal som på arbetstagarsidan har slutits eller godkänts avorganisation som är att anse som central arbetstagarorganisation enligt lagen(1976: 580) om medbestämmande i arbetslivet (medbestämmandelagen) fårinnehålla från 33 § LAS avvikande regler även om dessa regler skulle innebäraatt arbetstagares rättigheter inskränks. Många kollektivavtal innehållerregler om när avgångsskyldighet i samband med ålderspension föreligger. Ivissa avtal har skyldigheten för arbetsgivaren att underrätta arbetstagareninför anställningens upphörande i samband med ålderspension upphävts. Endast någotenstaka avtal innehåller regler om avgångsskyldighel i samband med sjukpensiono. 2 Uppsägning p. g. a. sjukdom m. m. Beträffandedet utrymme som ändå finns för uppsägning p. g. a. sjukdom m. m. uttaladedepartementschefen bl. a. följande (prop. 1973: 129 s. 126 f). Åldereller sjukdom kan emeUertid medföra en stadigvarande nedsättning avarbetsförmågan som är så väsentlig att arbetstagaren i fråga kanutföra arbete av någon betydelse. I så fall bör denna nedsättning av arbetsförmågankunna åberopas som grund för uppsägning. Är det fråga om arbetstagare somuppnår pensionsåldern bör, som utredningen förordat, uppsägningen kunnaersättas av en underrättelse från arbetsgivaren tkl arbetstagaren om attanställningen upphör vid pensionsålderns inträde. Över huvud taget bör somhuvudregel gälla att ålder inte i och för sig utgör gmnd för uppsägning men attålder däremot utgör grund för pensionering när den för yrket i fråga gällande jjen-sionsåldemhar uppnåtts. När del gäller sjukdom bör arbetsförhållandet normalt inte kimnabringas att upphöra förrän arbetstagaren får rätt till sjukbidrag ellerförtidspension enligt lagen om allmän försäkring. I varje fall bör uppsägninginte kunna komma i fråga så länge den sjuke arbetstagaren uppbär sjukpenningfrån försäkringskassa. Har arbetsgivaren åtagit sig att utge sjukpension får iöverensstämmelse med arbetsdomstolens praxis rätten till sjukpension intesättas ur spel genom uppsägning på grund av sjukdom. Om arbetstagaren bevkjas fuUtsjukbidrag eller full förtidspension enligt lagen om allmän försäkring, bör i likhet med vad som föreslås gäUa vid inträde i pensionsåldern uppsägningkunna ersättas av en underrättelse från arbetsgivaren till arbetslagaren alt ansläUningenupphör när pensioneringen sker. 1979/80: 4 23 Arbetsdomstolenhar endast i ett mindre anlal mål haft att ta ställning till frågan huruvidasjukdom utgjort saklig grund för uppsägning. I domen AD 139/78, som gälldeuppsägning av arbetstagare som led av kronisk alkoholism, uttalade domstolenmed hänvisning till de återgivna motivuttalandena, att LAS regler omsaklig grund för uppsägning innebär ett principiellt förbud för arbetsgivareatt säga upp arbetstagare p. g. a. sjukdom och alt en sådan uppsägning kangodtas endast i undantagsfall. Denna syn får anses ha varit gällande även itidigare avgjorda mål (jfr t. ex. AD 168/77 och AD 22/78). 3 Förtidspension och sjukbidrag Bestämmelsernaom förtidspension och sjukbidrag finns i 7 och 13 kap. lagen (1962: 381) om akmänförsäkring (AFL). Bestämmelserna i 7 kap. avser förtidspension/sjukbidrag från folkiensionenmedan bestämmelserna i 13 kap. avser förtidspension/sjukbidrag fråntilläggspensionen. De är såvitt nu är av intresse av samma innebörd varför idet följande endast kommer att behandlas 7 kap. AFL. Enligt7 kap. 1 § AFL har försäkrad som fyllt rätt till förtidspension för tidföre den månad han fyller om hans arbetsförmåga p. g. a. sjukdom ekerannan nedsättning av den fysiska eller psykiska prestationsförmågan är nedsatttill minst hälften och nedsättningen kan anses varaktig. Kan nedsättning avarbetsförmågan inte anses varaktig, men kan den antagas bli bestående avsevärdtid, har den försäkrade i stället rätt till sjukbidrag. Sjukbidrag skallbegränsas till . Vidare kan försäkrad arbetstagare som fyllt ochvarit arbetslös under vissa förutsättningar erhållaförtidspension (s. k. äldrefall). Någon motsvarighet till detta i form avsjukbidrag finns inte. Omman bortser från de s. k. äldrefaUen kan förutsättningarna i allmänhet förförtidspension/sjukbidrag sammanfattas på följande sätt. 1) Orsaken tkl invaliditeten skallvara medicinska faktorer: sjukdom eller annan nedsättning av den fysiska eller pwykiskaprestationsförmågan. 2) Dessa medicinska faktorer skakmedföra en betydande nedsättning av arbetsförmågan, nämligen med minst hälften. 3) Nedsättningen av arbetsförmåganskall förutses vara varaktig eller i vart fak kunna antas bestå avsevärd tid. 4) Vid invaliditetsbedömningenskak beaktas såväl medicinska faktorer som övriga omständigheter, som påverkarden försäkrades förmåga att bereda sig arbetsinkomst. Enligt7 kap. 2 § AFL kan förtidspension/sjukbidrag utgå som hel, två tredjedelareller halv: hel om arbetsförmågan är så nedsatt att intet eller endast en ringadel återstår, två tredjedelar om arbetsförmågan är Prop.1979/80: 4 24 nedsatti mindre grad men likväl med avsevärt mer än hälften samt halv i övriga fall. Denavgörande skillnaden mellan förtidspension och sjukbidrag är att det förförtidspension krävs att nedsättningen av arbetsförmågan kan anses varaktigmedan det för sjukbidrag är tikräckligt att nedsättningen utan alt kunnaanses varaktig kan antas bestå under "avsevärd tid". Sjukbidragbeviljas regelmässigt och kan förlängas. I övrigt gäller försjukbidraget i princip samma invaliditetsbegrepp och samma regler förinvaliditetsbedömningen som för förtidspension. Detta utesluter dock inte vid invaliditetsbedömningen kan komma till olika resultat beroende på omfrågan avser sjukbidrag eller varaktig pension. I förra fallet bör vidbedömning av den försäkrades arbetsförmåga en väsentlig betydelse tillmätashans möjlighet att fortsätta sitt tidigare arbete, medan i det senare falletbör beaktas hans förvärvsmöjligheter efter omskolning tiU annat arbete (prop.1962: 90 s. 351). I praktiken föregås förtidspensionering regelmässigt avsjukbidrag (här bortses från de s. k. äldrefallen). Ekonomisktbidrag till den enskilde under sjukdom och rehabilitering utgörs i första handav sjukpenning. Sjukbidrag kommer i fråga först i andra hand t. ex. dårehabiliteringen tar och pensionsförmånen i det enskilda faket ärav större värde för den försäkrade. Vanligtvis föregås sjukbidrag av minst ettårs sjukskrivning. 4 Vissa uppgifter om förekomsten av sjukbidrag m. m. Den1 uppbar 35 775 personer helt sjukbidrag. Av dessa var 17 874kvinnor och 17 901 män. Åldersfördelningen framgår av följande uppställning. 1619 2 489 7,0 2024 2 559 7,2 2529 2 451 6,9 3034 2 774 7,8 3539 2 942 8,2 40-4 3 575 10,0 45-49 5 483 15,3 5054 7 459 20,8 5559 5 532 15,4 Summa 35 775 100,0 Genomsnittsåldernligger således på . Som en jämförelse kan nämnas att genomsnittsåldernför förtidspensionerade ligger avsevärl högre, meUan .