prop · G30383 · 1979-12-31 00:00:00 — Jag vill emellertid understryka att vilken riskfylld enstakatransaktion som helst givetvis inte får tillmätas betydelse. Risken för förlustmåste vara höggradig och sättas i relation till vederbörandes ekonomiskaställning i slort. Stora personliga uttag ur rörelsen i form av lön eller andraförmåner liksom ersältningar till närstående är ocksä omständigheter som kanspela in. Det förekommer att personer organiserar sin verksamhetgenom flera formellt sett fristående bolag eller andra juridiska personer,vilka i realiteten är att betrakta som en ekonomisk och produktionsmässigenhel. Genom sådana juridiska konstmktioner kan maskiner och andra lillgångartillföras ett bolag som mer eller mindre saknar skulder, som dekostnader som uppkommer i verksamheten kan styras lill och samlas hos ett bolagsom i stort sett saknar tillgångar. Även sådana förfaranden bör kunna beaktasvid förbudsprövningen. Detsamma gäller andra omständigheter som kan vara led isträvanden att vilseleda skattemyndigheter och Prop.1979/80: 83 32 Så kan vara fallet med namnändringareller det förhållandet all ell bolag har sitt säte långt från det ställe därrörelsen drivs. Hänsyn bör också las lill om aktiebolagslagenslikvidalionsbestämmelser har iakttagits. Även om en näringsidkare inte har föriarit grovtotillbörligt mot borgenärerna kan han på annal sätl ha grovt åsidosatt vad somgenom uttryckliga lagbestämmelser eller eljest ålegat honom i egenskap avnäringsidkare. Som jag har föreslagit bör även en sådan underlåtenhetkunna utlösa etl näringsförbud. Här kommer till en början bokföringslagstiftningeni blickpunkten. Denna lagstiftning har bl.a. till syfte att bereda skydd ål denbokföringsskyldiges borgenärer. Bokföringen ligger emellertid också till grundför taxeringen och utgör över huvud en informationskälla när del gäller ettföretags ekonomiska ställning och resultat. Om och på vilket säll bokföringsskyldighetenhar fullgjorts är därför omständigheter som bör ha belydelse för bedömningenav om näringsförbud bör meddelas. 1 linje med det nu sagda bör även beaktas omnäringsidkaren har iakttagit sin skyldighet all sända in föreskrivna handlingaroch uppgifter t.ex. till akliebolagsregislret eller till handelsregistret hoslänsstyrelserna. Det sätt varpå han fullgjort sina skyldigheter mot skatte- ochindrivnings-myndigheterna bör också beaklas. En omständighet som härvid kan habetydelse är t.ex. om han har underiåtit att avge deklarationer. Otillbörliga förfaranden i anslulning till en konkurs kanha följdverkningar som sträcker sig längre än till vad som har samband med detdirekta borgenärsintresset. Exempel härpå är de konsekvenser som kan inträdaför de anställda när ett företag går i konkurs. När det gäller de anställda börsärskilt beaktas om möjlighet att undvika konkurs har förelegat. Hänsyn börockså kunna tas lill om regionalpolitiskt stöd har använts för annat ändamål änför vilket det har utgått. Åven arbetsrättsliga förhållanden är att beakta,t.ex. om s.k. grå arbelskrafl har förekommit. Genom att begagna sig av sådanarbetskraft och genom att anlita den ovan omtalade konstruktionen med flerabolag kan en mindre nogräknad företagare konkurrera med andra ulan atl behövala hänsyn till källskatter och sociala avgifter. Kostnader kan styras lill eltav bolagen med den avsikten att - när skulderna har blivit stora och eventuellatillgångar har förts över till annat rättssubjekt - bolagel skall försättas ikonkurs. Om en person har förfarit otillböriigt mot borgenärernaeller på annat sätt åsidosatt vad som ålegat honom som näringsidkare utan attförfarandena kan anses som grova, kan det bli aktuellt att meddela näringsförbudmed stöd av den tidigare förordade, kompletterande regeln. Det krävs emellertidi sådant fall att vederbörande har förekommit i minst en konkurs utöver denaktuella. Vidare skall näringsförbud vara påkallat av särskilda skäl. Härmedmarkeras att det skall göras en helhetsbedömning, varvid bl.a. den tidrymd somhar förflutit mellan de olika konkurserna får beaktas. Har en person mellan tvåkonkurser drivit näringsverksamhet en Prop.1979/80: 83 33 relativt utan att någon anmärkning kan riktas motverksamheten bör förhållanden som hänför sig till den äldre konkursen iallmänhet inte läggas honom till last. Jag vill också framhålla att även om deti och för sig är tillräckligl med två konkurser för att näringsförbud skallkunna meddelas med stöd av den nu aktuella regeln, det framför allt är i falldå vederbörande har förekommit i fler än två konkurser som regeln fyller eltbehov. Under remissbehandlingen har påpekats av några instanseralt man vid förbudsprövningen bör beakta om vederbörande i ett bolag som gått ikonkurs har ålagts personligt betalningsansvar för skatt enligl 77 a Suppbördslagen (1953:272). Jag delar remissinstansernas uppfattning att även ensådan omständighet måsle vägas in när man prövar en fråga om näringsförbud. Som kommittén har påpekat kan del hända att en företagaretrols ansträngningar och betydande personliga uppoffringar inte lyckas undvikakonkurs. Orsakerna härtill kan skifta. Vikande konjunkturer är ett skäl. Andraorsaker är felaktiga kalkyler, bristande erfarenhet, otillräckliga resurser,alltför snabb expansion eller överdriven optimism. Ofta kan inle en endaanledning anges utan flera omständigheter sammantagna förklarar obeståndet.Andra än rent företagsekonomiska överväganden kan ha lett till alt ett företagtrots avsevärda föriuster har fortsatt sin verksamhet t.ex. i en bygd medsysselsättningssvårigheter. Del allmänna kan sålunda genom lån eller bidrag hamedverkat till att driften av aktiebolag och andra företag, som från en striktföretagsekonomisk synpunkt hade bort läggas ned, fått leva vidare. I situationer av nu beskriven art måste enligl min mening,såsom kommittén också har framhållit, stor försiktighet iakttas vid prövningenav om näringsförbud bör meddelas. En utgångspunkl för prövningen måste vara allnäringsförbud bara skall tillgripas vid allvarliga missbruk. Att driva enrörelse innefattar ofta ett risktagande och är inte sällan förenal med ettbetydande mått av osäkerhet beträffande det ekonomiska utfallet. För attföretagsamhet skall kunna fortleva måste en inte ringa grad av risktagandeaccepteras. Del är angeläget att regler om näringsförbud inte ges entillämpning som innebär en hämsko för seriös näringsverksamhet. 1 fall dåstaten genom olika insatser av exempelvis regionalpolitiska skäl stödjer ennäringsverksamhet som i och för sig visar bristande lönsamhel bör detta räknasnäringsidkaren till godo vid en eventuell förbudsprövning. En remissinstans tar upp frågan vilken betydelse det skallha att näringsverksamheten har drivits endast i mindre skala. Som en särskildgrupp omnämns sådana enskilda rörelseidkare som gör personlig konkurs och somdriver sin verksamhet utan biträde av flera än två årsanställda personer och ivars rörelse den årliga bruttoomsättningen understiger det belopp som anges i 1§ bokföringslagen. Beträffande dessa hävdas att Prop.1979/80:83 34 näringsförbud ofta framstår som en meningslös ellerolämplig sanktion. Jag vill med anledning därav framhålla atl det inle börfinnas någol hinder alt inskrida med näringsförbud i fall då den aktuellaverksamheten har haft ringa omfattning. När del gäller näringsidkare sompraktiskt sett står löntagarna nära - dit hör ofta bl.a. hantverkare ochkonstnärliga yrkesutövare - bör man dock givelvis undvika en tillämpning avden nu aktuella reglelingen som allvarligt hotar vederbörandesförsöijningsmöjligheter. Även i andra fall kan en viss hänsyn behöva tas persons möjligheter atl i fortsättningen försörja sig för den händelse hanskulle drabbas av ett näringsförbud. Här kan det ibland bli aktuelll alttillgripa den möjlighel till patliellt näringsförbud somjag ämnar förorda i delföljande. Kommittén har ullalal alt näringsförbud bör kunnameddelas, även om vederbörande inte har beretts ekonomisk eller annanfördel genom företagna transaktioner. Jag ansluter mig lill denna ståndpunkt.Det bör inte heller krävas att näringsidkaren har handlat i avsikt alt undandraborgenärerna eller del allmänna några belopp eller atl han har insett all hansförfaranden skulle få sådan effekt. Med hänsyn till regleringens inriktning påfall som sammantaget ulgör kvalificerade illojala förfaranden torde dock. somkommittén påpekar, näringsförbud sällan bli aktuellt om inte vederbörande harvarit i ond tro. jag på nytt understryka atl deolika förfarandn somjag nu har beskrivit inle skall kunna utlösa näringsförbudi andra fall än då näringsidkaren vid en samlad bedömning får anses ha gjorlsig skyldig lill ett grovt illojalt beteende. förbud som är grundat på en individuell prövning kanenligt kommittén ges mer eller mindre ingripande verkningar. Till en börjansynes klart att den som är underkastad förbudet inte skall få driva näringsverksamhet.Med näringsverksamhet avser kommittén detsamma som enligt bl.a.bokföringslagen. Det skall alltså vara fråga om verksamhet som är yrkesmässigoch av ekonomisk art. Förbudet bör enligt kommittén kunna inskränkas tillverksamhel som är bokföringspliktig enligt bokföringslagen. En sådanbegränsning innebär bl.a. atl jordbruk och skogsbruk undantas (se I Sbokföringslagen). Regleringen bör också, anför kommittén, innefatta ettförbud mot att vara styrelseledamot eller på annal sätf vara ställföreträdareför sådana juridiska personer som i allmänhet bedriver näringsverksamhet,nämligen akiiebolag, handelsbolag och ekonomiska föreningar. Med hänsyn tillviklen av att vederbörandes fakliska möjligheler att driva näringsverksamhetbegränsas bör i fråga om nämnda juridiska personer någon inskränkning inlegöras till dem som driver näringsverksamhet. Bidragande till dellaställningstagande är alt vederbörande inte lorde ha något berät- Prop.1979/80:83 35 tigal inlresse av alt kunna förelriida t.ex. aktiebolagsom inte driver näringsverksamhet. Annorlunda förhåller det sig med idellaföreningar och stiftelser. De bildas ofla för andra syften än att drivanäringsverksamhet och den som har meddelats förbud bör i sådana fall varaoförhindrad atl förelräda föreningen eller stiftelsen. Enligt kommitténs meningbör legle-ringen således omfatta akiiebolag, handelsbolag och ekonomiska föreningar,även om de inle driver bokföringspliktig näringsverksamhet, samt sådana ideellaföieningar och stiftelser som dtiver bokföringspliktig verksamhet. .Kommittén påpekar atl den som har meddelats förbud kansöka kringgå detta genom all anlita en bulvan. Bulvanskap föreligger exempelvisnär en annan person för den förbjudnes räkning endast formellt utgör styrelse ielt bolag, medan den förbjudne själv i realiteten sköter ledningen och förvaltningenav bolagets angelägenheler. För att hindra sådana kringgåenden föteslårkommittén att etl näringsförbud också skall innefatta den situationen allnågon ulan all formelll vara ställföreträdare fakliskl handhar ledningen ellerförvallningen av tidigare nämnda juridiska personers angelägenheter. Kommittén har övervägt om inte regleringen även börinnefatta förbud mot atl ha en på andelsrätt eller därmed jämförligt ekonomisktintresse grundad väsenllig gemenskap med de nämnda juridiska personerna (jfr 29a § andra st. 1 KL). En sådan reglering skulle dock enligt kommittén föra förlångt, varför kommittén avvisat en sådan lösning. Kommitténs förslag har fått ett i huvudsak positivlbemötande. Elt par remissinsianser har dock ifrågasatt lämpligheten av atlknyta näringsförbudet till bokföringslagen och därmed undanta jordbmk ochskogsbruk. Det är också flera remissinstanser som tar upp problemen med bulvanförhållanden.Bl.a. framhålls det speciella problem som ligger i alt någon har ettdominerande inflytande över en juridisk person till följd av ett aktieinnehaveller någon annan andelsrätl i den juridiska personen. Några instanseruttrycker farhågor för atl avsaknaden av förbud alt inneha aktier kommer atlleda lill att kontrollen över bolagen i större utsträckning än ulövas viaaktieinnehavet. För min del anser jag del liksom kommittén meständamålsenligt alt knyla ell näringsförbud till bokföringslagensnäringsidkarbegrepp. När det gäller jordbruket och skogsbruket har det inleframkommil någol behov av atl stävja missbruk av näringsfriheten genomnäringsförbud. Jag anser sålunda att dessa områden kan lämnas uianför. 1 likhelmed kommittén anser jag vidare att regleringen bör omfatta aktiebolag,handelsbolag och ekonomiska föreningar, även om de inte driverbokföringspliktig näringsverksamhet, samt sådana ideella föreningar ochstiftelser som driver bokföringspliktig verksamhet. När det sedan gäller bulvanproblematiken delar jagkommitténs uppfattning atl man genom elt näringsförbud bör kunna hindra enperson från Prop.1979/80:83 36 atl - utan atl formelll vara ställföreträdare - faktiskthandha ledningen eller förvaltningen av tidigare nämnda juridiska personersangelägenheter. Redan härigenom torde man i stor utsträckning komma till rättamed bulvanförhållanden. Att bygga ut regleringen och även förbjuda en personatt inneha aktier o.d. skulle, som kommittén har framhållit, föra mycket långt.Om intressegemenskap av sådant slag föreligger när förbud meddelas, skulle enavveckling av gemenskapen bli nödvändig. Också skulle enavveckling kunna komma atl aktualiseras inte bara när personen i fråga genomegel handlande har kommil i sådan ställning att otillåten intressegemenskapuppstått utan också när så inte är fallel, t.ex. om aktier har tillfallit honomgenom arv. En reglering av antytt slag skulle framför allt i det senare fallelkunna uppfattas som opåkallad, Vidare skulle en skyldighel alt avveckla denekonomiska gemenskapen kräva komplicerade regler för hur avvecklingen skallske. Möjligheterna att kontrollera efterlevnaden av ett sådanl förbud torde -även om tillgängliga registersystem utvecklas ytterligare - vara begränsade.Jag anser alltså att näringsförbudet inte bör innefatta ett förbud atl innehaaktier i elt bolag eller att ha annan likartad ekonomisk intressegemenskap medde nu aktuella juridiska personerna. Om den som har meddelals förbud söker kringgå della genombulvan, ger den föreslagna regleringen, anför kommittén, möjlighet alt ingripabåde mot den beträffande vilken förbudet gäller och mot den som uppträder sombulvan för honom. Regleringen hindrar visseriigen inte att den som harmeddelats förbud genom aktieinnehav kontrollerar bolagsstämman, dvs. det organsom väljer styrelsen, och därigenom sätter en för honom lämplig person att ledabolagets verksamhet. Om emellertid den som har valts til! styrelseledamot vidförvaltningen av bolagets angelägenheter handlar efter kontinueriiga direktivfrån den som har meddelats näringsförbud eller med dennes samtycke, bör mankunna bedöma situationen så att den som omfattas av förbudet i själva verkethandhar ledningen och förvallningen av bolagets angelägenheter. Han brylerdärmed mot näringsförbudet, som styrelseledamoten (bulvanen) blir attanse som medhjälpare till överträdelsen. Kommittén föreslår i det följande attöverträdelse av meddelat förbud skall följas av straff och att fängelse skallingå i straffskalan. Härigenom blir regler om medverkan tillämpligaoch även bulvanen kan alltså dömas lill ansvar. Jag kan i allt väsentligt ansluta mig till de synpunkterkommittén anförl. Jag vill tillfoga att i många fall måsle den som har ettdominerande ägarinflytande i ett fåmansföretag även antas faktiskt handhaledningen och förvallningen av företagels angelägenheler. 1 bolag med sådanaägarförhållanden är det naturiigt att bolagsstämman ofta är en formalitet.Beslutsprocessen torde i många fall likna den som förekommer i etlenmansföretag som inte drivs i form av aktiebolag. Det sagda innebär att ägarenav ett enmansbolag normalt måste sälja aktierna för att inte bryta ettnäringsförbud. Prop.1979/80:83 37 I och för sig är det tänkbart att någon har delhuvudsakliga ägarinflytande! i ett bolag ulan atl aktivt delta i verksamheten.Det finns emellertid sårskild anledning att undersöka om del inle föreliggerett kringgående i fall då den huvudsaklige ägaren har meddelats näringsförbud. Ekonomiskt inflytande över ett företag kan förekomma ävenpå annat sätt än genom aktieinnehav e.d. Genom att låna medel till ett förelagkan en person få den faktiska kontrollen överföretagel. Även på andra sått kanförelagets ledning komma i beroendeförhållande till en person. Sådanaomständigheter måste också beaklas när det uppkommer fråga om bulvanskap. Sammanfattningsvis anser jag att den föreslagnaregleringen ger goda möjligheler atl inskrida mol bulvanförhållanden, även omman inle ställer upp etl direkt förbud mol aktieinnehav och liknande. Kommittén har övervägt om förbudet i det aktuella falletbör kunna begränsas till att avse en viss typ av näringsverksamhet men haravvisat denna lanke. Syftet med ett förbud är, framhåller kommittén, inte altsanera en viss eller vissa branscher eller att avhålla någon från att utöva ellvissl yrke. Vad det gäller är att hindra de personer det här är fråga om frånatl driva någon verksamhet över huvud. Några remissinsianser förordar dock atten möjlighet införs att beslula om ell partiellt förbud. Enligt min mening talar vissa principiella skäl för att haett undantagslöst förbud. Å andra sidan skulle det ibland kunna framstå somobilligt mot en person all meddela honom ell generellt näringsförbud och därmedhindra honom från atl driva näringsverksamhet i obetydlig skala inom ett heltannat område än det där han förut varit verksam. En remissinstans nämner somexempel del fallet atl en förutvarande byggnadsentreprenör vill överta enmindre kioskrörelse. Enligt min mening talar övervägande skäl för att införa enmöjlighet att när ell näringsförbud meddelas undanta viss lyp avnäringsverksamhet från förbudet. En förutsätlning för partiellt förbud bör varaatt särskilda skäl föreligger. Härigenom behöver inte den situationen uppståatt man i gränsfallen avstår helt från att meddela i och för sig befogadeförbud. Inte heller behöver ett näringsförbud få alltför drastiskaåterverkningar för den enskildes möjligheter att försörja sig. Förbudei i 199 a S KL för gäldenären att driva rörelsegäller endast så länge konkursen pågår. Förbudets faktiska varaktighet är medandra ord beroende av konkursens omfattning och beskaffenhet samt den snabbhetmed vilken konkursen fullföljs. Kommittén framhåller att ett ulvidgat förbudsom gäller bara under konkursen skulle få alltför ringa praktisk effekt. Detfinns heller inte, menar kommittén, några sakliga skäl för att giltighetstidenför ett näringsförbud med den av kommittén föreslagna inriklningen skall varaberoende av konkursförfarandets längd. Prop.1979/80:83 38 Pä grund av del anförda anser kommittén atl ellnäringsförbud bör kunna meddelas att gälla inte bara under konkursen utan ocksåsedan konkursen har avslulals. Förbudet bör dock vura tidsbegränsat. Giltighetstidenför ett förbud föteslås vara högst räknat frän dagen för beslutet. 1beslutet skall dock kunna bestämmas en senare dag från vilken beslutet skallgälla. Omständigheterna i del särskilda fallel kan vara sådana alt man inte kanbegära att en avveckling skall ske . Kommitténs förslag alt förbudstiden skall kunna bestämmastill högsl fem är har fått ett blandat mottagande. Några inslanser tillstyrkerförslaget men flera förordar en utsträckt förbudstid i vissa fall. Bl.a.föreslås en lid på lio år för svårare fall. Atl det skall vara möjligt attsenarelägga förbudets ikraftträdande har inle mölt någon erinran underremissbehandlingen. Enligt min mening torde det normall inte vara påkallal atllåla ett näringsförbud gälla än . Jag anser därför alt ettförbud inte från början bör kunna ges längre giltighetstid än . Omemellertid förbudet sedermera överträds, bör del vara möjligt alt förlängagiltighets-liden. Vid behov bör förlängning kunna ske i flera omgångar. Enyttersta tidsgräns för förlängning bör dock finnas. Den synes kunna sättas . 1 övrigt bilräder jag vad kommittén anfört om tidpunkten för ikraftträdandeav förbudei. Kommittén behandlar utförligt frågor som rör förfarandet.Bl.a. diskuleras ingående frågan vilken myndighet som bör anförtros uppgiftenatt besluta om det utvidgade näringsförbudet. Valet har härvid främsl ansettsböra stå mellan allmän domsiol och . Kommittén har stannat föratt skall få beslutanderätten. Vid prövningen av frågor omnäringsförbud skall domstolen ha samma sammansättning som vid handläggning avärenden enligl konkurrensbegränsningslagen (1953:603). Talan införmarknadsdomstolen skall föras av näringsfrihelsombudsmannen (NO). Om del finnsanledning att meddela näringsförbud, skall förvaltaren i konkursen underrättatillsynsmyndigheten. Finner myndighelen atl näringsförbud bör meddelas, skallden göra anmälan om delta till NO. Kommitténs förslag har i denna del fått ett blandatmottagande. Många remissinstanser har tillstyrkt förslaget eller lämnat detulan erinran. Åtskilliga instanser, däribland förelrädare för bådenäringslivet och domstolama, har emellertid ställt sig avvisande lill tankenpå som beslutande organ. En stor del av dessa har i ställetförordat allmän domstol. Några ensiaka instanser har fört fram länsrätt ellerlänsstyrelse. Förespråkarna för de allmänna domstolama har i allmänhetutförligt motiverat sin ståndpunkt. Skålen kan sammanfattas sålunda. 1979/80: 83 39 Tyngdpunkten vid prövningen av frågor om näringsförbud börnärmast liggu på en bedömning av olika civil- och straffrättsliga frågor samlexekutions- och uppbördsfrågor. Allmänna näringsrätlsliga lämplighetsbedömningarbör, åtminstone till dess ytterligare erfarenheter av den nya sanktionenvunnils, ges en mer underordnad roll vid prövningen. Näringsförbud kommermestadels att bli aktuellt vid gäldenärsbrott m.m. och bör i sådana fallbehandlas i samband med bestämmande av påföljd för dessa brotl. Omförbudsfrågan behandlas i anslutning till brottmålet kan sammautredningsmaterial ligga till grund för beslul både i ansvarsfrågan och ifrågan om näringsförbud. Parallella utredningar behöver alltså inte företas.Vidare är det värdefullt med en gemensam prövning av de olika frågorna eftersomell beslul om näringsförbud bör påverka straffmätningen. De allmänna domstolama fär i flera sammanhang ta ställninglill företagsekonomiska och därmed besläktade spörsmål. Vidare kan de allmännadomstolarna erbjuda en instansordning, vilket saknas om marknadsdornslolen blirbeslutsmyndighet. Vid meddelande av beslut av så ingripande art somnäringsförbud kan rättssäkerheten inle anses tillräckligt tillgodosedd genomen prövning i bara en instans. Olägenheten med långa handläggningstider i flerainslanser kan molverkas genom atl en möjlighet till interimistiskt beslut omnäringsförbud införs. F.ö. blir förfarandet inför ocksätidskrävande. Genom sin lokala anknytning är de allmänna domstolama bästskickade att handlägga näringsförbudsfrågor. Några av de remissinstanser som är kritiska mot valet avmarknadsdomstolen har också anfört att ordningen med anmälan från förvaltareni konkursen till tillsynsmyndigheten som i sin tur skall vända sig till NO ärinvecklad och tungrodd. Från några håll invänds det all tillsynsmyndigheternasaknar utredningsresurser. Det är också iveksaml om det är möjligt atl inomöverskådlig lid förse tillsynsmyndigheterna med sådana resurser. Enligt enremissinstans har kommittén underskattat svårigheterna alt utreda och bedömade invecklade ekonomiska förhållanden som regelmässigt förekommer i fall därnäringsförbud kan bli aktuella. Ett par instanser berör särskilt NO:s roll.Dennes hittillsvarande uppgifter har varit hell inrikiade pä att på olika sättskydda näringsfriheten. Det ifrågasätts om det är lämpligl att NO nu skalltillvarata även del allmännas intresse att stoppa näringsidkare som fallerunder det nya näringsförbudet. För min del anser jag till en början atträUssäkerhetssynpunklema måste tillmätas stor betydelse vid valet avbeslutsorgan. Ett beslut om näringsförbud kan ju lä en myckel ingripandebetydelse för den som drabbas.