prop · G303166 · 1979-12-31 00:00:00 — Denna möjlighelhar i viss utsträckning ulnytljals i samband med överlåtelser av skepp. enligt vad jag har erfarii, då lillmälls stor belydelse harvarit, att man genom försäljningen kunnat säkerslälla all skeppet blivit kvarunder svensk flagg. De skäl som utredningen har anförl för elt slopande avstämpelskatten har enligt min mening inte sådan styrka atl jag är beredd allbilräda förslagel. Stämpelskatt bör således även i fortsättningen utgå isamband med överiålelser av skepp. Utformningenav 56 § slämpelskaltelagen är emellerlid sådan all befrielse från stämpelskallkan medges även i andra situationer än de som hitlills har letl lill sådanbefrielse. Det ankommer även i forlsållningen på regeringen att pröva om synnerligaskäl för befrielse föreligger i varje enskilt fall. 5.2 Överlåtelse av fartyg oeh utlandsetablering Jag övergår nu till atl behandla frågan om överlålelse avfariyg fill utlandet för regisirering i annal land. För bakgrunden lilllagsiiftningen hänvisas till prop. 1976/77:146. Sjöfartspoliliska ulredningen har i sin promemoria (Ds K1979:10) angående frågan om svenska rederiers utlandsinvesteringar samtflaggöverföringar med hänvisning lill sina i belänkandet (SOU 1979:67) Svensksjöfartspolitik föreslagna slödålgärder för svensk sjöfartsnäring förordal enförlängning av den tidsbegränsade lagen (1977:494) om lillslånd lillöverlåtelse av fariyg all gälla till utgången av . De ombordanslälldasrepresentanter i utredningen har ställt sig bakom förslagel om förlängning,dock att liden enligt dessa borde utsträckas till utgången av medanrepresentanterna för rederinäringen förordat en permaneni lag om lillståndspliktsom endast omfattar försäljningar med på visst sätt bevaral svenskldriftsinflytande. Jag ärenig med sjöfartspoliliska ulredningen i bedömningen all del föreligger etlavgörande samband mellan slödålgärder för rederinäringen och benägenhelen altdriva sjöfart under svensk flagg i en pressad konjunklur. Delta leder enligtmin mening lill all evenluella föreskrifier om tillsländsplikl vidfarlygsförsäljningar bör ulformas med hänsyn lill de sjöfartspolitiska mål somjag lidigare har redogjort för. Jag vill till en början redovisa min bedömning av vad mankunnat uppnå med den nuvarande lagstiftningen för att därefler diskuleralagstiftningens 1979/80:166 56 tillämpning i förhällande till angivna sjöfartspolitiskamål. Vad gäller detaljerna i den nuvarande lagens tillämpningfår jag hänvisa till sjöfartspoliliska ulredningens promemoria (Ds K 1979:10)angående frågan om svenska rederiers utlandsinvesteringar samtflaggöverföringen jämle där gjorda hänvisningar. Jag finner ingen anledning alt avvika från den bedömningav lagens tillämpning som gjordes senasl i prop. 1978/79:116. Däruiöver villjag dock anslula mig till valulakommilténs bedömning all lagsiiftningen visalsig vara verkningslös som medel all bevara en svenskflaggad flotta av störretonnage. Den nuvarande tillsländslagstiftningen har emellertid varit en avgörandeförutsättning för insyn i svenska rederiers försäljningar till ullandel, dvs.inblick i del svenska fartygsbesiåndet. Frågan nu blir alltså om lillståndsplikt är nödvändig föratt lillgodose syflel med de sjöfarlspolitiska mål som jag har föreslagil ochom sådan lagsliftning - liksom f. n. - bör omfalta alla försäljningar tillutlandet eller begränsas lill atl avse överlåtelser med på visst sätt bevaralinflytande över driften. Jag har tidigare hävdat atl del är elt nationellt svensklinlresse atl kunna lillgodose svenska transportbehov med fartyg under svenskflagg. Vidare har jag gjort den bedömningen alt i della ligger all manlillgodoser vad som är av belydelse av beredskapsskäl vid en avspärrning elleri annan kris för del svenska folkhushällel. Jag har även gjort den bedömningenatt svenska rederier framför allt av konkurrensskäl måsle ges viss möjlighelatt etablera verksamhet i utlandet. De fördelar som en utlandsetablering kanmedföra för den svenska delen av elt förelag bör las lillvara även förrederiförelag. Med nuvarande valutalagsliftning är lillståndsplikt vidfartygsöverlåtelse till ullandel enda möjlighelen att få sådan insyn ifartygstransaktioner som behövs för atl kunna hävda de nationella intressen jaglidigare beskrivii. Detta leder lill all lillståndsplikten bör omfalla allaförsäljningar, oberoende av om svenskl driflsinflylande anses bevaras. a.riksbanksfullmäktige påtalade för övrigl detla förhållande redan i siltremissyttrande över Flaggulredningens belänkande (SOU 1976:44) Sjöfart ochflagg. Intresset av all behålla svenska fariyg för den svenska indusirinstransportbehov gör det ovidkommande, om en utlandsförsäljning sker lill heltuiomslående eller om förvärvaren på något sätl är lierad med överlåtaren.Redarrepresentanlernas i denna del avvikande mening i sjöfarlspolitiskautredningen kan jag därför inte acceptera eftersom den inte lillgodoser desyflen jag har beskrivit. Den nuvarande lagsiiftningen omfallar redan allaförsäljningar som medför all fartyget upphör att vara svenskt. Enligt lagenskall vid tillståndsprövningen särskilt beaklas bl. a. effektiviteten inomsjöfartsnäringen. Tillstånd enligt lagen skall inte lämnas om det strider motväsentligt allmänl inlresse all fartyget upphör all vara svenskt. a. anförl all det är svårt att föreställa sig att den av utredningenförordade minimiflotlan skall kunna upprällhållas ulan nägon överlålelselag.Kommittén påpekar dessulom alt beredskapsskäl torde kräva en sådan lag. 1979/80:166 57 Valulakommitlén har vidare i sitl yllrande funnit de avsjöfartspolitiska utredningen anförda allmänna motiven för all värna om etlsvenskflaggai tonnage vara övertygande. Kommillén har därtill framhållit atlpraktiska möjligheter lorde saknas att utvärdera erfarenhelerna av destödåtgärder som kan beslutas är 1980 och därtill utarbeta en evenluell nyöverlålelselag att träda 1981. Enligt kommillén kan man därför redannu förutse att gällande lag torde fä förlängas även efler är 1981. Därtillkommer atl sjöfarlspolitiska utredningen enligt valulakommilténs mening i vartfall borde ha granskat överlålelselagen från beredskapssynpunkl och inte enbaribetraktat den som elt instrument att ingripa i kommersiellt moliveradefarlygsöverlåtelser. Kommittén konstaterar i delta sammanhang attbered-skapsaspekterna ju av sjöfartspoliliska utredningen framhållits som ellgrundläggande motiv för uppräithällande av en minimiflotia under svensk flagg.Kommitténs mening är alt även ren beredskapshänsyn torde kräva en lag pä dellaområde vare sig ett särskilt flollprogram faslälls eller ej. Valulakommitlényttrar vidare all inlernalionella åtaganden genom anslutning tillOECD:s kapitalkod inle torde utgöra hinder för förbud mot överlåtelse av fariygom förbudet grundar sig på en sirävan atl lillse att en minimiflotia inleunderskrids. Jag kan i alll väsenlligl anslula mig tillvalulakommilténs bedömning i här återgivna delar. Lagen i dess nuvarandeulformning ger således uirymme för all lillgodose de sjöfarlspolitiska mål jaglidigare har beskrivii. Tillämpningen av den nuvarande lagstiftningen har skettmed särskilt beaktande av sysselsättningsläget för svenskt sjöfolk. Med hänsynlill de sjöfarlspolitiska mål som uppställs bör också lagens lillämpning ifortsättningen noga följas upp för att lillse all de angivna sjöfarlspolitiskamålen inle molverkas. Jagföreslår att nuvarande lag (1977:494) om tillstånd lill överlålelse av fariygförlängs all gälla t. o. m. ulgången av då det kan bedömas varalämpligl all åler pröva frågan om tillståndsplikt vid försäljningar av fariyglill utlandet. Isammanhanget vill jag påpeka alt lagen (1939:299) om förbud i vissa fall motöverlåtelse eller upplåtelse av fariyg m. m., som iräder i lillämpning närlandel är i krig, innehåller en längre gående lillståndsplikt än flagglagen.Jag bedömer alt en sädan längre gående lillståndsplikt är nödvändig i krig. Medhänsyn härtill bör lagen inte omprövas . Frågan om en evenluell samordning av1939 års lag och flagglagen bör las upp till förnyad prövning då flagglagenupphör atl gälla. 5.3 Bidrag till sjöfolkets fria resor 11952 ärs sjömanslag infördes en räll för sjömän på fariygi uirikesfarl alt i vissa fall få fri hemresa efter viss tids tjänstgöring.Kostnader för hemresan enligt lagens förutsättningar bestreds av siaten ochredaren med hälften 1979/80:166 58 I gällande sjömanslag (1973:282, ändrad senast1976:591) finns nu aktuella regler för fria resor. 1 dessa har dock slalenskostnadsansvar för resorna inte reglerats. Del bör påpekas att de regler förfria resor som gäller enligt nuvarande kolleklivavlal är betydligt förmånligareän lagens bestämmelser. beslöt med anledning av prop. 1976/77:146 attinföra ell temporärt statsbidrag för sjöfolkels resor. Siödet fastställdes till30 % av rederiernas totala reskoslnader och kunde utgå inom en total ram av 18milj. Siödet förlängdes av 1977/riksdag med oförändrad bidragsram.1978/riksdag har därefter yllerligare förlängt slödel men höjtbidragsandelen lill . Sjöfartspoliliska ulredningen föreslår all ävenfortsättningsvis 18 milj. kr. anslås för slalsbidrag under vardera budgetåren1980/81-1982/83 och atl den maximala bidragsprocenlen behälls vid . , , , och har instämt i utredningensförslag. föreslår härulöver vissa smärre förändringar ibidragsreglerna. För egen del är jag tveksam lill elt fortsatt stöd åtrederinäringen inriktat mol de fria resorna. En utgångspunki för mina överväganden är alt villkoren förreseverksamheten i alll väsenlligl är reglerad i kolleklivavlal. Kostnader förresor bör - i likhet med andra kosinader varom avtal slutits- belastaarbelsgivaren, och i förhandlingar med de anslälldas organisaiioner, fä avvägasmot andra önskemål. En annan utgångspunkt är atl statliga insatser bör inriktasmol sådana ålgärder som främjar sjöfartsnäringens utveckling och förnyelse. Mininställning baseras också på antagandet atl ett bidrag till fria resor, vilkeli själva verkel innebär ell slöd till främsl de rederier med en högpersonalandel och vars flottor sällan besöker svensk hamn, tenderar att verkakonserverande pä besätlningsslorlekarna. Jag föreslår därför alt de sjöfartspoliliska åtgärderna islället inriklas mot en förstärkt statlig salsning på sjöfarlsleknisk ochsjöfarisekonomisk utveckling, forskning och utbildning. I årets budgetproposition (prop. 1979/80:100 bil. 9)föreslås i avvaktan på det sjöfartspoliliska programmet all ell förslagsanslagpå . anvisas för sjöfolkets fria resor. Med hänvisning till vad jag nuhar anförl bör regeringen återkalla ifrågavarande anslag. 5.4 Statligt stöd till praktikplatser Enligt sjösäkerhetslagstiflningen skall fariyg varabemannade på elt betryggande sätl. För handelsfartyg och passagerarfartyg skallsjöfartsverkei fastställa den minsta besättning som kan anses betryggande frånsjösäker-hetssynpunkl, s. k. minimibesällning. Undersenare år harbesättningarna på 1979/80:166 59 fartygen blivit mindre. För atl kraven på sjösäkerhetskall tillgodoses måste därför slällas höga krav på de besättningsmedlemmar somingär i minimi-besätlningen. Befälet skall således ha särskilt angivnabehörigheter och på manskapet ställs regelmässigt krav på viss minsta praktik.I takt med avgången av befäl och manskap i handelsflottan måste behovet avnyrekrytering till dessa befattningar tryggas. har fartygen iallt större ulslräckning seglat med enbart minimibesällningar, dvs. Delta förhållande sammantaget med det faktum att den svenskahandelsflottan har förlorat etl slort antal större lastfartyg,där det lidigare fanns relativt många praklikplalser, har lell fram lill enkritisk situation. Genom att nyrekryteringen har eftersatts hardet uppkommil en pålaglig risk för brisl på kvalificerai manskap de närmasleåren. På samma sätt äventyras rekryteringen till sjöbefälsutbildningen. För all slimulera redarna till all anslälla fleranybörjare ombord pä fartygen har sjöfarlspolitiska utredningen föreslagit eltstatligt stöd till praklikplalser. Ulredningen har selt på piaklikfrågorna ur dels ettkortsiktigt, delsen mer långsiktigt perspekliv. Del kortsiktigt inriktadesärskilda slöd som utredningen föreslår för anordnande av praklikplalser påfartygen bör vara tidsbegränsat, snabbi verkande och administrativt enkell.Siödet bör enligt utredningen utformas så att det ger ungdomar som saknaranslällning eller löper risk all bli arbelslösa efter avslulad skolgångmöjlighel att få anslällning på fariyg. Siödet bör knytas lill individerna,dvs. nybörjarna, och ulgå i form av ell ekonomiskl bidrag lill rederierna förvarje nybörjare man anställer för arbele i fartygen uiöver den fastställdaminimibesätlningen. Bidraget skall relateras till kostnaderna för löner ochlönebikosinader och utgå av dessa kostnader. Del föreslås ulgå förnybörjare som anställs 30 juni 1981 förIjänsl på svenskl handelsfartyg. Bidrag bör ulgå för elt för varje rederibestämt antal nybörjare som är relaterat till rederiels farlygsinnehav och dessprakliska möjligheter all anslälla nybörjare uiöver minimibesätlningen. Tjänstgöringenombord bör anordnas som styrd praktik i enlighet med sjöfartsverketsföreskrifier. Utredningen föreslår atl regeringen uppdrar ål arbetsmarknadsstyrelsenall under den aktuella lidsperioden svara för administrationen av bidragel. Utredningens mer långsiktiga syn på dessa frågor grundarsig på den allmänna tendensen all samhällel i ökad utsträckning tar pä sigansvarei för inle bara den teoretiska utan även den prakliska ulbildningen. Detbästa sättet att underlätta rekryleringen lill sjöyrkena är att den teoretiskagrundulbildningen förbältras och byggs ut och genom atl samhällel åstadkommeren förbättrad integration av teoretisk och praktisk utbildning. Ett sleg idenna riktning har lagits genom att det fr.o.m. /79 på försök har inrättatsen Ivåårig drift- och underhållsieknisk linje (DU-linjen) inom gymnasieskolan.Linjens andra årskurs är delad på tre grenar, en för 1979/80:166 60 energiteknik, en för eldriftteknik och en förfartygsteknik. Den sistnämnda är avsedd att bli den grundläggande utbildningenför all sjöpersonal med undantag för ekonomipersonal. Utredningen konstaterarhärefter all organiserad praktisk utbildning, s. k. styrd praktik, harförekommit endast i enstaka fall pä sjöfartens omräde. Bäde den grundläggandegymnasieutbildningen och styrd praktik får lillgodoräknas så atl det inlebehövs så lång faklisk sjötjänst som annars för atl nå fram lill behörighet sommatros, motorman resp. sjöbefäl. Ulredningen menar atl ett stöd från samhällelssida lill praklisk utbildning för sjöyrkena bör göras sä produktivt som möjligtoch inriklas på sådana former av praklisk utbildning som gör all nybörjarnasnabbt när behörighet som matros, motormän resp. sjöbefäl. sker lämpligengenom atl samhällel bidrar till praktikkoslnaderna. sådanl stöd bör iförsta hand inriktas på elever från DU-linjens fartygslekniska gren saml iövrigl pä elever som pä annat sätl förvärvat en för sjötjänst lämpligutbildning eller praktik. Utredningen har diskuterat möjligheten atl i samarbetemed skolmyndigheterna integrera den leoretiska utbildningen i gymnasieskolanoch högskolan med kraven pä praklisk kompetens för ijänslgöring ombord. Denna isig önskvärda integration måsle emellerlid bli föremål för ytterligareöverväganden. Ulredningen förordar därför alt skolmyndigheterna får i uppdragall uireda hur denna integration av manskaps- och befälsutbildning i sin helhelbäst skall kunna ske. Utredningens förslag lillslyrks av , somframhåller all det i princip är skolmyndigheternas uppgift all skapaändamålsenliga utbildnings-former för svenskl sjöfolk som lillgodoserbranschens krav. I avvaktan på all så sker är det av utredningen föreslagnaprovisoriska arrangemanget med statligt stöd till styrd praktisk utbildning välmotiverat. finner del synnerligen angelägel allulredningens förslag om tillfälligt stöd lill praklikplalser genomförs snarasl.Redareföreningen föreslår all slödel utformas så atl bidrag utgår från den 1april 1980, även om beslul inle föreligger då. "all slödperioden bör förläggas i liden så atl den gör detmöjligt alt anställa elever frän tvä årskurser av DU-linjens fartygslekniskagren. TCO förklarar sig inle kunna siödja förslagel, eflersom praktik i förstahand bör betraklas som utbildning och som sädan slä under kontroll avskolmynoigheterna. Sä är inle fallel med utredningens förslag. TCO påpekarocksä all del av en utbildning krävs atl del finns handledare med avsatt tidför atl leda ulbildningen. Ulredningen diskuterar över huvud laget inlehandledarfrågan. Dock kan man, enligt TCO, av skrivningarna sluta sig lill altspeciella handledarfunktioner inle har lillgodosells. Förslaget kan alltså inlebetraklas som vare sig praktik eller utbildning. För egen del får jag anföra följande. Frågan om att bygga in praktiktjänslgöring isjöpersonalulbildningen har aktualiserats tidigare, bl. a. av universiteis- ochhögskoleämbetet (UHÄ) i del förslag till reformerad sjöbefälsutbildning som överlämnades lill I detla framhölls del atlskolöverslyrelsen (SÖ), och lidigare rekommenderatatt praktiken inordnas som ett moment inom utbildningslinjen. UHÄ fann det docksvärl att genomföra detta genast men förordade atl möjligheterna att förläggastyrd praktik inom utbildningslinjen utreddes. 1978/79:71 om utbildningav sjöbefäl samt drifl- och underhållsteknisk personal i högskolankonstaterades (s. 12) att det ankommer på UHÄ alt uppmärksamt följapraktikfrågorna och vid behov komma med förslag lill ändringar. Både UHÄ ochsjöfartspolitiska utredningen vill således se över frågan hur praktiktjänstgöringenskall kunna passas in i utbildningen. Med tanke pä del bekymmersamma rekryteringsläge som råderf. n. räcker det uppenbarligen inte med att avvakta den långsiktiga lösningenpä problemen. Del behövs tillfälliga snabbi verkande åtgärder för att fä igången ökad nyrekrytering. I likhet med och Sveriges redareföreningfinner jag atl ulredningens förslag om temporärt stöd till inrättande avpraklikplalser på fartygen har rätl inriktning. Samiidigi är jag medvelen om deprincipiella betänkligheter som kan anföras mot ett stöd till praklikplalserinom en speciell del av näringslivet. Vid mina överväganden har jag emellerlidlagit fasta på dels det bekymmersamma rekryteringsläget inom sjöfartsnäringen,dels de speciella omständigheter som är förenade med arbete ombord pä fartyg.Del gäller bl. a. den omständigheten att arbelet förutsätier långvarig bortvarofrån hemmet, vilket naturligtvis kan uigöra en barriär för all väljasjömansyrket. Också för rederierna föreligger omständigheter som inle har sinmotsvarighet inom någon annan bran.sch. Det gäller t. ex. kostnader för kostoch för resor till och från fartygen. En samlad bedömning leder mig fram tilluppfaltningen att ell lemporärt slöd i huvudsaklig överensslämmelse medutredningens lankegångar kan accepleras utan att man för den skull tarställning lill den vidare frågan om hur prakiikfrågor i allmänhet bör lösas.Detta är en fråga för utbildningsmyndigheterna. Om den långsiktiga lösningenpå praklikfrågorna medför atl praktikutbildning på fartyg inordnas igymnasieskoleulbildningen, förulsäller jag atl de regler om studiehjälp somgäller för övrig praktikutbildning på gymnasieskolan kommer all tillämpas. För del lemporära siödet lill praklikplalser bör gällaföljande riktlinjer. Avsiklen med siödet är all del skall inrättaspraklikplalser för nybörjare på handelsfartygen. De nybörjare som man börsträva efler att rekrylera är ungdomar som är väl lämpade för sjötjänst och somkan förväntas vara intresserade av atl slanna i yrket. Jag finner därför, ilikhei med utredningen, att rekryleringen främst bör inriktas pä elever som hargenomgått DU-linjens fartygslekniska gren. Även ungdomar som pä annat sätt harförvärvat för sjötjänst lämplig utbildning eller praktik bör kunna omfattas avstödel. Del kan t. ex. gälla ungdomar som efter avslulad skolgång redan harskaffat sig viss tids sjö- eller verkstadspraktik eller 1979/80:166 62 genomgått sådan teoretiskt inriktad utbildning igymnasieskola som ger allmän behörighel och även i övrigt underlättar fortsattastudier till sjöbefäl. Delsamma gäller för den som har genomgått prakliskutbildning som fär tillgodoräknas för sjötjänst. För all stödel skall göras sä produktivt som möjligt bördet inriklas pä sädana former av praktisk utbildning som gör att nybörjarnasnabbt når behörighet som matros eller motormän. Jag finner all den avutredningen föreslagna formen av styrd praktik bör användas i så slorutsträckning som möjligt. Praktiken bör således anordnas som styrdmanskapspraktik enligt sjöfartsverkels kungörelse (SJÖFS 1977:15) med föreskrifterom styrd manskapspraktik och tjänstgöring som befälsassistent. Detta innebäratt eleven under den styrda manskapspraktiken får en handledare, som skall varabehörigt befäl inom den aktuella avdelningen pä fartyget. Siödet bör ulgå i form av ett ekonomiskl bidrag tillrederierna för de nybörjare man anställer för arbete i fartygens däcks- ochmaskinavdelningar uiöver den fastställda minimibesätlningen. Bidraget bör utgåmed av kostnaderna för löner och lönebikosinader. Det bör utgå för praktiksom äger rum under liden . Redaren skall varaberättigad lill bidrag även för person som har anställts eller juni1980, men bidrag utgår inle för praktiktid före . Bidrag lämnasför lid då styrd manskapspraktik pågår och för övrig praktik intill desssjömannen uppnår behörighel som matros eller motormän. Utbetalning av bidragsker först sedan sjömannen har uppnått någon av dessa behörigheter. Del ärsåledes etl villkor all sjömannen förvärvar akluell behörighel. I annal fallutgår inget bidrag alls. Siödet bör adminislreras av . Ramen för def slatliga bidraget till praklikplalser böruigöra 20 milj. kr. sammanlaget för de båda budgetåren 1980/81 och 1981/82.Eflersom tjänstgöringstid fram lill den 1 oklober 1982 avses varabidragsgrundande bör bidrag kunna belalas ut även därefler. Medlen bör i eltsammanhang anvisas över ell reservalionsanslag som kan disponeras lill utgångenav /83. Med tanke på den föreslagna ramen måsle del finnas vissaregler för hur många bidragsberältigade nybörjare varje rederi får anslälla.Del förefaller mig rimligt att, såsom utredningen föreslagit, relatera dessatill rederiets fartygsinnehav och dess praktiska möjligheter att anställa nybörjareutöver minimibesätlningen. Denna fråga fordrar ytterligare överväganden,varför det lorde få ankomma på regeringen eller den myndighel som regeringenulser all fastställa närmare regler härför. 5.5 Bemannings- och utbildningsfrågor En viklig faktor i sjöfarisekonomin ärbemanningskostnaderna. Sludier inom har visat att dessa är den komponent ifartygens dagskostnader som mest påverkas av nationella förhållanden. De utgör därför den 1979/80:166 , 63 koslnadsfaktor som har den slörsia inverkan på olikaländers inlernationella konkurrenskriifi inom sjöfarten. Särskilt stor är dennainverkan för mindre fartyg p. g. a. atl dessa har en i förhållande till detutförda transportarbetet slor besättning. Medan bemanningskoslnaderna för storamasslasl- och linjefartyg kan uppgå till 12 ä av fartygets totalakostnader, kan motsvarande andel för andra lastfartyg vara 30 ä . Sedan mitten av 1960-talel har det i svensk lagstiftningfunnits regler om den minsta lillåtna besättningen pä handelsfartyg.Sjöfartsverket skall faslställa den minsta besättning som kan anses betryggandefrän sjösäkerhetssynpunkt, s.k. minimibesällning. Fram lill senare är har detfunnits en viss stelhet i systemet med faslslällande av minimibesättning,eftersom befälsbemanningen reglerats genom tabeller i förfallning. Visserligenhar dispenser givits från regleringen, men denna har inle uppmuntrat redarnatill alt investera i arbetsbesparande utrustning på fartygen. haremellerlid bemanningsregleringen reformerats (prop. 1978/79:117, /80:4,rskr 1979/80:28, SFS 1979:1107). Regleringen lägger grunden för en mer flexibelbemanningspraxis.