prop · G3031 · 1979-12-31 00:00:00 — Jag vill erinra om attbestämmelserna om ekonomisk hjälp enligl ShjL är mer preciserade enbarl i frågaom grunderna för rätten men inle beträffande hjälpens sammansättning och denlevnadsnivå den skall tillförsäkra den enskilde. När det däremol gäller insalserav vård- och behandlingskaraklär kan däremol svärighelerna bli slörre. Dessa äremellertid ingalunda oöverkomliga. Även om behov av bistånd kan uppkomma i demest skiftande situationer, lär del som regel av omständigheterna komma attframgå vilka åtgärder som är bäst ägnade att avhjälpa behovel. Regler av delslag som har förordats av kammarrätten i leder lätt till att de slagav insatser som särskilt anges i författningen framstår som mera önskvärda änandra slöd- och hjälpinsalser. Ramlagens syfte atl ge kommunerna möjlighel altanpassa insatserna efter lokala önskemål och behov kan på detta sätt komma attmotverkas. Samma invändningar kan riktas mot elt syslem med miniminormer. Närdet gäller sådana regler måste man vidare uppmärksamma risken för att kommunernai ett ansträngt ekonomiskl läge undviker att lämna bistånd i slörreutsträckning än vad normerna föreskriver, även om det i det enskilda falletskulle te sig befogal att göra en mera omfaltande insats. Det är således enligt min mening inte förenligt meddet synsäll som bör prägla att del i lagen särskill anges vilkainsatser den enskilde skall vara berättigad till i en uppkommen silualion. Medhänsyn till statens tillsyn och till den besvärsräll som skall tillkomma denenskilde anser jag alt det finns tillräckliga garantier för alt vi får enordning som är betryggande från rättssäkerhetssynpunkt, om lagrummet ges denuiform-ning som jag har tillstyrkt. 1979/80:1 Rätten till bistånd 186 Enligt socialutredningens förslagskall den enskilde genom biståndet tillförsäkras en skälig levnadsnivå.Biståndet skall enligt förslaget vidare utformas så att del stärker denenskildes resurser för ell självständigt liv. Många remissinsianser anser atl begreppelskälig levnadsnivå är alllför svävande. menar all ulan en klardefinilion av begreppel kan tvekan uppslå om den enskilde skall ha rätl tillsamma levnadsnivå som han har haft tidigare eller om den skäliga levnadsnivåninnebär en miniminivå, som evenluelll blir olika beroende på var man bor. påpekar alt den levnadsnivå som anses som skälig i en kommun oftainle framslår som skälig i en annan. Förbundel framhåller som exempel all detkommunala bostadstillägget i sloriek varierar krafligl från en kommun till enannan. och Föreningen anser alllevnadsnivåbegreppel måsle relaleras till mera konkrela begrepp. Enligl dessabåda remissinstanser kan delta endast ske genom atl en praxis utformas medhjälp av besvärsinsliluiei. Man anser all della kommer all leda lill detotillfredsställande förhällandet att frågan om enskildas skäligalevnadsvillkor, som är en fråga av socialpolitisk karaktär, kommer att avgörasav domstolar med Ulgångspunkt från ett juridiskt belraklelsesäll. Även gör sig till tolk för en sådan uppfattning. TCO och socionomförbundmenar atl begreppel livsföring i övrigl måsle ulvecklas yllerligare. De anserdella nödvändigl bl. a. därför all det i början kan vara svårt att preciserabiståndet på en nivå som främjar personlig utveckling och akliv livsföring. Det skulle enligl min mening vållaslora svårigheter atl i lagtexten närmare söka ange vad som skall anses somskälig levnadsnivå. a. måste detta bedömas med utgångspunkt i den tid ochde förhållanden under vilka den hjälpbehövande lever. Del måsle därföröverlämnas ål kommunerna alt fastställa vilken levnadsnivå som skall ansesskälig. Enligt socialulredningens uppfaUning kan de normer som ulredningen harföreslagil för ell socialförsäkringstillägg vara lill viss vägledning. Valet av ålgärd bör som jagframhöll bli beroende av omständigheterna i varje särskill fall. Syftelmed insalsen måsle emellertid sträcka sig längre. Biståndet måsle samtidigtutformas på elt sådant sätt atl den enskildes förulsällningar all i framlidenklara sin försörjning och sin livsföring förbällras. Del framgår för övriglredan av bestämmelserna i atl hjälpen skall lämnas i sådana former all denbehövande om möjligt blir i stånd all för framliden genom eget arbete försörjasig och de sina (14 S ShjL). Rehabiliieringssynpunkten måsle således tilläggasstor betydelse när biståndet skall bestämmas. Del är under sådana förhållandeninle möjligt all i lagen låsa fast vare sig de ålgärder som nämnden skall vidlaeller den konkreta förändring av den enskildes förhållande som insalsen i varjesärskilt fall skall syfta till. Lagstiftningen måsle i slällel lämna relativt Prop.1979/80:1 Rätten lill bistånd 187 slorl uirymme för socialnämnden alt anpassa insalserna såatl de på bästa sätl kommer all främja deh enskildes forlsalla rehabililering.Del är således enligl min mening angeläget all del av lagen klarl framgår atlde insalser som ges inte bara skall syfta till alt avhjälpa del föreliggandevårdbehovet ulan även underiälla för den enskilde alt i framliden själv klarasin försörjning och sin livsföring i övrigl. Jag ansluler mig följakfiigen tillden lydelse av lagrummet som socialutredningen i denna del har föreslagil. 2.5.6 Behovet uv bestämmelser för "frivillighjälp" Socialulredningen har föreslagilatt del i socialtjänstlagen, ulöver den allmänna regeln om rält lill bislånd (5S i förslaget), skall tas in en föreskrift om alt den enskilde även i andrafall inom ramen för syften kan ges ekonomisk eller annan hjälpav socialnämnden (6 § i förslaget). Bara ett fåtal remissinstanserberör förslagel i denna del. i sätter i fråga omdel är nödvändigt att göra en uppdelning av biståndsreglerna. Enligtlänsstyrelsen kan förekomsten av 6 § ha en återhållande effekt på kommunernasbenägenhet att lämna bistånd enligl 5 §. Dessulom anser länsslyrelsen alt detfinns risk för ett normtänkande i likhet med det som 12 § ShjL ger upphovtill. Det kan enligt befaras alt 5 S utnyttjas för bistånd upptill "" medan 6 § utnyttjas i övriga fall. tar fasla på alt bistånd enligt 5 § skall ge enskälig levnadsnivå och frågar från denna ulgångspunkt vilken levnadsnivåbistånd enligt 6 S skall ge och vilka funktioner etl sådanl bislånd skallfylla. Nuvarande regler i ShjL innebärföljande. Enligl 12 S skall socialhjälp lämnas om den enskilde på grund avsärskilda i lagen angivna omständigheter själv saknar medel till sittuppehälle eller till erforderlig vård. En ytterligare förutsättning är atlbehovel inle tillgodoses på något annat sätl, 1. ex. genom all hjälp lämnas aven myndighet. När det inle finns ett behov av socialhjälp enligt 12 S, kan s.k.frivillig socialhjälp ulgå enligt 13 §. Sådan kan ges enligt grunder somkommunfullmäktige beslämmer - och del har i praktiken nästan aldrig förekommit- eller "efter vad socialnämnden prövar erforderligt". Denfrivilliga socialhjälpen är avsedd atl vara ell komplement lill övriga socialaförmåner och skall utgå när annan hjälp är otillräcklig eller inte kanerhållas. Uppdelningen i obligatorisk resp.frivillig hjälp går tillbaka på bestämmelser som infördes i 1871 årsfattigvärdsförordning. Den särskilda bestämmelsen om frivillig socialhjälptjänar endast syftet att ge kommunen kompetens att lämna ut annan hjälpän den obligatoriska som den enskilde alltid har rätl till. Enligl min meningvore det av principiella skäl tilltalande att i den nya socialtjänstlagen avståfrån en fortsatt uppdelning på detta sätt. Jag har i det föregående tillstyrkt att den enskildes rätttill bistånd skall Prop.1979/80:1 Socialbidrag 188 ges en slörre räckvidd än den obligatoriska socialhjälpenhar . RäUen lill bislånd skall inte längre knyta an till sådana särskildaomständigheter som anges t. ex. i 12 § ShjL. Oavsell bakgrunden till oförmåganskall den vars behov inle kan tillgodoses på annat sätl ges bislånd försörjning och sin livsföring i övrigt. Föreskriften enskilde genom biståndet skall tillförsäkras en skälig levnadsnivå ger, iförening med de möjligheter som ramlagstiftningen innehåller, stort utrymme försocialtjänsten att variera hjälpinsatserna. De förhållanden som jag har pekatpå nu minskar enligt min uppfattning i avsevärd grad behovel av en bestämmelseom s. k. frivilligt bislånd. Den enskilde kan emellertid behövastöd och hjälp från nämnden även i andra situationer, t.ex. för att förebyggaaU det senare uppkommer ett behov av akut hjälp. Det kan vara fråga om olikaformer av rehabiliterande insatser som på så vis faller utanför rälien tillbistånd. Socialnämden har enligt kommunallagens bestämmelser inte rätt all ulanstöd i lag ge en enskild kommunmedlem sådan hjälp. kompelens alllämna sådan hjälp måste således under alla förhållanden framgå av socialtjänstlagen. Enligt de regler som jag harförordat lidigare skall kommunen ansvara för au den som vislas i kommunen fårdel bistånd som han behöver. Vidare kommer det i lagen alt anges attsocialnämnden som en av flera vikliga uppgifter har atl lämna bl. a. ekonomiskhjälp och annat bislånd ål familjer och enskilda som behöver del. Genom dessaregler i den nya lagstiftningen ges enligt min mening kommunen otvetydigtnödvändig kompetens all ge den enskilde slöd och hjälp även i andra situationerän dem som omfattas av rätten till bistånd. Jag anser följaktligen atl det därutöverinte finns behov av en särskild bestämmelse om s. k. frivilligt bistånd inomsocialtjänsten. Frågan om kommunernas möjlighet attenligt den nya lagen ge bistånd utöver det som framgår av den enskildes rätl ivissa fall kan behöva belysas ytterligare i allmänna råd. 1 fortsättningen går jag in på deekonomiska formerna av bistånd -socialbidrag. Jag återkommer då också tillfrågan om det "frivilliga" biståndet. Rätten fill bislånd innebär somframgår av vad jag har sagt tidigare i princip en rad olika individinriktadeinsatser, av vilka den ekonomiska hjälpen bara är en. Jag har påpekat tidigareatt insatsema inom t. ex. barn-och ungdomsvården och inom nykterhetsvården hartagit i anspråk en större del av socialvårdens resurser än vad den ekonomiskahjälpen, socialhjälpen, har gjort. Det hindrar inte alt socialhjälpen inuvarande och äldre lagstiftning har haft en i flera avseenden central roll. 1979/80:1 Socialbidrag 189 frågor knyler också an till just denna form av hjälp. Detär därför naturligt atl ägna dessa frågor speciell uppmärksamhet. Som socialutredningen har pekat påkan den ekonomiska hjälpen antingen avse bidrag till den enskildes försörjningoch vård eller ha förebyggande ändamål. Man kan om man så vill i likhel medutredningen kalla den försl nämnda sortens bidrag för grundbidrag och densenare för rehabiliteringstillägg. En sådan indelning kan ibland varameningsfull. Som ett samlat namn på delekonomiska biståndet har socialulredningen föreslagit termen socialbidrag. Jagansluler mig liksom de allra flesla remissinslanserna lill detla förslag.Samlidigl anser jag i likhet med utredningen att det inte finns anledning atli socialtjänstlagen använda något särskilt namn för den del av biståndet somavser ekonomisk hjälp. Innan jag går in närmare påformerna för del framlida socialbidragel vill jag ge en redogörelse försocialhjälpen och dess utveckling . 2.6./ Sociulhjälpen Socialhjälpen har med tiden alltmerblivil ell komplement till de allmänna socialpolitiska anordningarna. Någrasiffror kan belysa utvecklingen. var den kommunalabehovsprövade hjälpen (fattigvården) praktiskt taget den enda samhälleligaekonomiska hjälpfor-men. svarade den för ungefär en fjärdedelav de socialpolitiska kostnaderna. I mitten av 1960-talel hade andelennedbringats till omkring en procent. Socialhjälpskoslnaderna har därefter legatpå eller under enprocentnivån. Socialhjälpen bygger som har nämnlslill skillnad från t. ex. socialförsäkringarna på en fri behovsprövning.Särskilt socialförvaltningarna i de slörre kommunerna ansåg emellertid rätttidigt atl de behövde vissa vägledande beloppsnormer för främst den obligatoriskasocialhjälpen (12 § ShjL) som var avpassade efter familjens storlek m. m. föratt ge stadga åt behovsprövningen. har praktiskt taget allakommuner kommit att tillämpa sådana normer för livsuppehället ulöver denfaktiska bostadskostnaden m.m. Frivillig socialhjälp (13 § ShjL)avser i första hand varierande behov av förebyggande och rehabiliterandeinsatser, som inte kan normeras på samma sätt som när gmndläggandeförsörjningsbehov skall tillgodoses. Som jag har nämnt redan får kommunfullmäktigefastställa grunder för den frivilliga socialhjälpen, men knappast i någonkommun har fullmäktige begagnat sig av denna möjlighet. Den frivilliga hjälpenmeddelas därför "efter vad socialnämnden prövar erforderligt". Efter initiativ av Slockholms socialnämndi början av 1970-talel har det stora flertalet kommuner förenklatbehovsprövningen i olika avseenden. Prop.1979/80:1 Socialbidrag 190 Många har infört s. k. bmllonormer, som täcker mer avlivsuppehällel än de lidigare normerna gjorde. Slatistiska centralbyrån genomförårligen riksomfatlande undersökningar av kommunernas normer. Den I oklober1978 hade 274 av landets 277 kommuner fastställt vägledande normer förutgivande av socialhjälp. Samlliga dessa 274 kommuner har knutit normerna tillbasbeloppet. I 123 av de 274 kommunerna () tillämpades bmllonormer, omdessa definieras som normer vilka är basbeloppsanknutna och omfatlar bl. a.bidrag lill kläder, gas- och elavgifter. Samtliga kommuner med normer gavdämtöver som regel tillägg liU faktiska bostadskostnader inklusive bränsle.Nor-mema avser obligatorisk socialhjälp men används även för frivillig socialhjälpvid prövning av sökandens ekonomi i förhållande till försörjningsbördan. 57 kommuner hade olika normer förkorttids- och långtidshjälp. Korttidsnormerna ärlägre eftersom mera tillfälligt hjälpbehövande anses kunna klara sig på mindrebelopp. Skälet härtill skulle vara all mera långsikliga behov inle hinneraktualiseras. Normerna för uppehälle varierade starkt, i.ex. för ensamslåendevuxen av basbeloppet, räknal , och mellan 34 och 82 %av basbeloppet för ungdom i övre tonåren. Normer för långtidshjälp och normersom inle skiljer på hjälpens varaktighet uppvisar mindre men ändå betydandevariationer mellan kommunerna. De stora differenserna för år 1978i normnivån kan rimligen inte genomgående motsvaras av lika stora faktiskaskillnader i fråga om den materiella levnadsnivå som kommunerna tillförsäkrarsocialhjälpstagarna. Regler för behovsprövningen i övrigt liksom utbetalningaröver normnivån kan innebära en viss utjämning. Antul mottagare av socialhjälp Den kommunala behovsprövadeekonomiska hjälpen - socialhjälpen och dess föregångare fattigvården - kangenom fortlöpande årsstatistik för riket följas någorlunda säkert . Statistiken omfattar både obligatorisk ochfrivillig hjälp ulan särredovisning. Andelen personer i befolkningen som underett kalenderår längre eller har tagit emot behovsprövad hjälp harvarit tämligen . Här avses hjälptagare, och i den statistiskaredovisningen räknas samtliga medlemmar i en familj som hjälptagare, oavsett omhela familjen eller endast någon av dess medlemmar har fått hjälp. Under de flestaåren har andelen uppgått till . Även om äldre uppgifter inte är heltjämförbara med senare kan nämnas att t.ex. fick och 5,1 %ifrågavarande hjälp. Den ganska stora stabiliteten ifråga om hjälpens omfattning förklaras av att kommunema i enlighet medlagstiftningens intentioner tillämpar ell "relativtfatligdomsbegrepp". Således har hjälpstandarden höjts, när det 1979/80:1 Socialbidrag 191 slora flertalet människors maleriella levnadsförhållandenhar förbättrats. Även om dessa höjningar inte alltid har skelt i takr med deallmänna förbällringarna, har de molverkal all siandardklyflorna vidgais mellande sämsl ställda och befolkningen i övrigt. Samlidigl gäller del kända ochslalisliskl redovisade socialhjälpsberoen-del för alt vara någol av enfingervisning om hur del är slälll i samhällel. Relativt högasocialhjälpssiffror anses vittna om tilltagande samhällsproblem eller bristeri del socialpolitiska trygghetssystemet för hela landel eller om ökadeekonomiska och sociala svårigheier på regional eller lokal nivå. Allprocentlalet moltagare av ekonomisk hjälp varit i stort sett utesluternämligen inte belydande variationer. Den såvitt känt lägsta andelen hjälptagareavser då av befolkningen fick socialhjälp under längre ellerkortare tid av året. Den högsta andelen, , avser . Dessasiffror är medeltal för riket med en betydande spridning kring medeltalen. Enskilda kommuner har och har haftsåväl väsentligt högre som lägre tal. Ett anlal kommuner i Stockholmsområdethar nu en ovanligt hög andel socialhjälpstagare. fick avmedelbefolkningen i socialhjälp. För och varmolsvarande andel , för och . Även ochVästerås redovisar ungefär samma andel. I många andra kommuner uppgårsocialhjälpsbe-roendel lill någon ensiaka procent. Under de somShjL varit i kraft har tyngdpunkten i hjälpberoendel förskjutits frånnorrländska glesbygdskommuner lill tätorlskommuner söderui. hade etlantal norrboltenskommuner de högsla socialhjälpstalen (Hieianiemi ,13,osv. Skillnaderna mellan inte barakommunerna utan även länen är betydande. 1 Slockholms, , Södermanlandsoch hade av invånarna socialhjälp . År 1957hade Norrbollens län den högsla siffran (7,). Även andra norrlandslän hadehöga siffror. 1 län och var molsvarandesiffror . Dessa län låg tillsammans med vissa andra län i södraSverige lägst också . Från mitlen av 1960- och in på1970-talel ökade socialhjälpssiffrorna i medeltal för rikel för varje år.Därefter har de åler börjat sjunka men ligger fortfarande relativt högl.Fortfarande är således omkring 200000 familjer och ensamslående personer("hjälpfall") eller sammanlagl ca 375 000 vuxna och barn(hjälplagare) beroende av socialhjälp längre eller under årel. Socialhjälpen och dessadministration finansieras av kommunerna. Statsbidrag ulgår lill kostnaderna ivissa enskilda fall vartill kommer återbetalning frän hjälplagare för utgivenhjälp inklusive förskotlering av so- 1979/80:1 Socialbidrag 192 Del finns ingen slatisliköver den lolala omfaiiningen av dessa bidrag och ersätlningar, men de lordesvara för en ganska liten del av kommunernas socialhjälpsutgifler. Kommunernas koslnader för ulgivensocialhjälp har ökal räknal i löpande penningvärde, från ca 145 milj.kr. lill 750 milj. kr. I fast penningvärde har emellertid desenasle årens ulgifier i slorl sett varil oförändrade och vanligen något lägreän kostnaderna av (penningvärde ca145 milj. kr. , 350 milj. kr. och 335 milj. kr. Socialhjälpskostnaderna utgör underalla förhållanden en myckel lilen del av samhällels lolala socialpolitiskautgifter - mindre än en procent. 1 den kommunala budgelen väger socialhjälpennaturligtvis tyngre. svarade socialhjälpen för avnellokoslnaderna för socialvård och socialförsäkring i kommunernas driflbudgeloch för knappl av deras totala nettokostnader. Skillnaderna mellankommunerna är belydande. Familjetyp, ålder m.m. Behovel av socialhjälp är merutbrett bland ej gifta män än inom någon annan civilståndslyp. (Till gruppen ejgifta män räknas ogifta, frånskilda, änklingar.) Även bland barn ärsocialhjälp vanligare än inom medelbefolkningen. hade 36 av 1 000 ej giftamän haft socialhjälp under längre eller kortare lid av årel, vilkel motsvaradegenomsnillel för hela befolkningen (samtliga familjetyper). hade 62 avI 000 ej gifta män socialhjälp. Del belyder all socialhjälpsberoendel bland demunder 1970-lalet har ökat kraftigare än inom hela befolkningen. Genomsnilletlåg på 48 per 1 000. Utvecklingen är en annan för ej gifta kvinnor. År1965 var socialhjälp vanligare bland dem (43 per 1000) än bland ej gifta män.Sedan ändrades delta i slulel av 1960-lalel så alt hjälpberoendel alllsedandess är vanligare hos männen (62 mot 48 för de ej gifta kvinnorna per I 000). otillfredsställande faktum äräven det traditionellt höga socialhjälpsberoendel bland minderåriga barn.Hjälpberoendel - 73 av 1000 barn -var slörre hos dem än hos de ej giftamännen. Hjälpberoendel hos barnen har dock under de senasle åren reducerats merän hos någon annan gmpp (från 1972 lill 1976 per 1 000), men ärändå fortfarande högst. Olika undersökningar och framåtvisaratt särskill de slörre burnfumlljernu är så ekonomiskl sårbara alt delällare än andra kommer i socialhjälpsberoende. Bland gifta personer ärsocialhjälpsberoendet liksom tidigare relalivi lågl. Av den nämnda ulvecklingen följerall de ensamstående männen har kommil alt ulgöra en allt större andel avsamlliga som får hjälp, och det absoluta antalet ensamstående män medsocialhjälp har minskat ganska 1979/80:1 Socialbidrag 193 obetydligt , då socialhjälpssiffrorna vändenedåt igen. Samma tendens gäller för gruppen ensamslående kvinnor med barn.Statistiken antyder all i gruppen ensamstående kvinnor dröjer mödrarnassocialhjälpsberoende kvar på en relativt hög nivå. För gruppen gifta/samboendepar däremol synes socialhjälpsberoendel ha minskal väsenlligl bland inte barafamiljer med barn utan även familjer utan barn. Det finns vissa strukturellaskillnader mellan hjälpberoende grupper i olika kommuner, t. ex. i fråga om småoch stora kommuner. I de tre största utgjorde ensamma män utan bamnärmare hälften () av samtliga s. k. hjälpfall, medan gifta par ellersammanboende som hade bam svarade för . 1 kommuner med mindre än10000 invånare däremol uigjorde de hjälpberoende ensamma männen knappt entredjedel (), medan den ovan nämnda barnfamiljegruppen svarade för närmareen fjärdedel (). Ser man lill hjälptagarnas ålderhar utvecklingen inneburit två viktiga förändringar. För det första har socialhjälpsberoendelbland högre åldersgmpper bringats ner krafligl. Sedan mitten av 1960-taletminskar således andelen socialhjälpstagare i samtliga åldersgrupper från 60 åroch uppåt. Även har minskal någol . För del andra bredersocialhjälpsberoendel ul sig i åldersgrupperna under . De minderårigashjälpberoende ligger som har nämnts på en hög nivå. Bland personer i åldern16-29 år var socialhjälpsberoendet nära högre än det var år1965, f. ö. den enda åldersgrupp med stegrat socialhjälpsberoende mellan 1975och 1976. Även i de högre ålders-gmppema upp till 50 är har hjälpberoendel ökatavsevärt. Tendensen är densamma i samtliga familjetyper. Ett annat sätt alt mätasocialhjälpsberoendel är alt undersöka hur stora procentandelar olikaåldersgrupper utgör av samtliga hjälptagare. Det kan då konstateras att för år1965 utgjorde de minderåriga och för av alla hjälptagare,medan motsvarande procenttal för 16-29-åringar-na hade mer än fördubblats -från 13 lill 28. Åldersgruppen minskade kraftigl sinandel från 13 lill . Hjälpens vuruktighel i enskildu full Medeltalet hjälpmånader (=kalendermånader då hjälp har getts) har minskal , främstberoende på atl hjälp har blivit mycketovanligare (siffran sjönk från till ). Genomsnittstiden har minskal föralla familjetyper utom för ensamstående män ulan barn. hade de imedeltal 3,3 hjälpmånader mot 1976. Socialhjälpsberoendel bland deensamstående männen har således inte blivil bara mera utbrett utan också någotlångvarigare. För ensamstående kvinnor utan barnhar hjälptiden nedbringats allra kraftigast, nämligen från till . 1979/80:1 Socialbidrag 194 Hjälpens omfuttning och ändumål Socialhjälp är sällan endahushållsinkomsten ens under ett så kort skede som en månad.Socialhjälpsundersökningen visade att av familjer medsocialhjälp också hade andra inkomster under månaden. Socialaförmåner som folkpension, sjukpenning, barnbidrag, bostadsbidrag svarade förnågol mer än tvä tredjedelar av inkomslerna vid sidan av socialhjälpen, medanarbelsinkomsler, underhållsbidrag m.m. svarade för närmare en Iredjedel. Eftersom socialhjälpen främslkomplelterar andra inkomster är de utgivna socialhjälpsbeloppen vanligenrelalivi måttliga. Från en i och för sig ganska lågbeloppsnivå på . har del genomsnittligt utbetalda beloppet höjtsunder perioden med mer än hälften räknal i fast penningvärde enligtkonsumentprisindex eller till . i löpande penningvärde).Konsumentprisindex kan dock vara en sämre mätare på socialhjälpens realvärde änpå andra inkomsler för övriga grupper i samhällel.