prop · G303126 · 1979-12-31 00:00:00 — Anledningen härtill torde bl a vara de speciella förhållanden som mäste beaktas i den mån örlogsfartyg är utformade som stridsredskap eller eljest utrustademed stridsmedel. "Redarens" ekonomiska intressen gör sig ej heller gällandepå samma sätt som närfråga är om handelsfartyg. Härtill kommerdet kanske starkaste skälet för undantag för örlogsfartyg, nämligen att ingen nation torde viljaacceptera internationella föreskriftersom begränsar örlogsfartygens stridsegenskaper eller att örlogsfartyg besiktigas eller inspekteras av annatlands myndigheter. Enligt sjösäkerhetslagen har att meddela närmareföreskrifter för tillämpandeav lagen. Sådana föreskrifter har ävenmeddelats i stor omfattning. Icke heller dessa föreskrifter är alltid lämpliga att överföra på örlogs fartyg. En komplikation vid tillämpande påörlogsfartyg av 1979/80:126 41 vissa stadganden i sjösäkerhetslagen ärocksä önskvärdheten av en saraordning avutredningens arbete med arbetet inom fartygsmiljöutredningen. Fartygsmiljöutredningentillsattes i anslutning till framläggandetav propositionen 1973:130 om åtgärder förbättre arbetsmiljö, med uppdrag att utreda frågor som hängersamman med de ombordanställdas arbets- och miljöförhållanden ra m. I direktiven förfartygsmiljöutredningen uttalade föredragande departementschefen bl a följande. Enligt min uppfattning måste målsättningen vara att man får samma möjligheter närdet gäller att skapa tillfredsställande arbetsmiljöför de ombordanställda som förarbetstagare i land. Det får inte bli någon eftersläpningför sjömännen. Detta är särskiltviktigt med hänsyn till att yrkesskadestatistikenför denna arbetstagargrupp är otillfredsställande. Den allmänna målsättningen bör - i enlighet med de överväganden som gjordes vid sjösäkerhetslagenstillkomst -vara att de principer som gälleri fråga om arbetarskyddet för landanställdaockså kommer till användning närdet gäller de ombordanställdas förhållanden. Det äremellertid pä grund av fartygsarbetets speciellanatur väsentligt att utredningen överväger i vilkenutsträckning fartygsmiljön ger anledning till specialregler. Eftersom fartygetocksä är den anställdes bostadsplats och den platstill vilken han är hänvisad under annan fritid ärdet viktigt att perspektivet vidgas och att miljöfrägorn. bedöms med utgångspunktäven härifrån. Fartygsmiljöutredningenhar avlämnat två delbetänkanden,"Bättre fartygsmiljö" (Ds K 1975:2) och "Bostäder, medinflytande och miljö ombord päfartyg" (Ds K 1976:1). Fartygsmiljöutredningensarbete med att efter förebild av arbetsmiljölagen se översjösäkerhetslagen i dess helhet har emellertid blivit försenat. I detta läge hadeutredningen att överväga två alternativ, nämligen att föreslå tillämpande på örlogsfartygav sjösäkerhetslagens gällande arbetsmiljöregler eller att avvakta fartygsmiljöutredningens översynav dessa regler. Intetdera av alternativen var tilltalande. Prop.1979/80:126 42 bära att utredningens förslag i denna del endast bleve ett provisorium, sommåste överarbetas då fartygsmiljöutredningens arbete slutförts. Det andra alternativet åter skulle innebäraen avsevärd försening av utredningens arbete. Emellertid hade utredningen under sina diskussioner kommittill den uppfattningen att en mera tillfredsställande lösning av frågan om säkerhetenpå örlogsfartyg och dä i synnerhet de egentliga arbetarskyddsfrägorna kunde vinnas på en annan väg än den i direktiven berörda. Utredningen övergickdärför till att pröva möjligheten att på örlogsfartyg direkt tillämpaarbetsmiljölagen, helt eller delvis,eventuellt med viss komplettering genom förordnandeom tillämpande jämväl av vissa särskilda stadganden i sjösäkerhetslagen.Utredningsarbetet har sedan fortsatt efter dessa riktlinjer. För att söka bilda sig en uppfattning om arbetsmiljön pä örlogsfartyghar utredningen bl a företagit besök vid kustflottan och vid Gullmarsbasen på västkusten.Vid dessa besök fick utredningen tillfälle att medföljaolika typer av fartyg under gång. Samtalom arbetsmiljöfrågor fördes med bl a skyddsingenjör, olika befattningshavare på fartygen samt med chefen för kustflottan och representanter för marinledningen. Prop.1979/80:126 43 Ar 1976 lade arbetsmiljöutredningenfram sitt slutbetänkande (SOU 1976:1) med förslag till arbetsmiljölag. På grundval av betänkandet upprättadespropositionen /77:149 om arbetsmiljölag,som antogs av . Arbetsmiljölagen(1977:1160) trädde i kraft och ersätter den arbetarskyddslagen. 3.1 Översikt över arbetsmiljölagstiftningen Reglerna om arbetsmiljölagenstillämpningsområde finns i lagens 1 kap. De redovisas vad gäller lagens tillämplighetinom försvaret i närmast följandeavsnitt av utredningens betänkande. I 2 kap av lagen slåsfast de allmänna krav som skall gälla om arbetsrailjons beskaffenhet. Arbetsmiljön skall vara tillfredsställande med hänsyntill arbetets natur och den sociala och tekniska utvecklingen. En annangrundregel säger att arbetsförhållandenaskall anpassas till människans förut-sät.ningar ifysiskt och psykiskt avseende. Härefter angesöversiktligt kraven beträffande olika faktorer i den fysiska arbetsmiljön. Arbetslokaler skall vara lämpliga frånarbetsmil jösynpunkt. Luft-, ljud- och ljusförhållandena och övriga arbetshygieniska förhållandenskall vara tillfredsställande. Allmänna regler ges om skyddsåtgärder, ombeskaffenheten av tekniska anordningar, om användningen av ämnen som kan föranleda ohälsaeller olycksfall, om personlig skyddsutrustning och om personalutrymmen m m. Det följande kapitlet (3 kap) preciserarvilka som har ansvaret för arbetsmiljön. Främst nämns arbetsgivare men ett ansvar läggs ocksåpå arbetstagare, tillverkare m flgrupper. Kapitlet ger allmännahandlingsmönster för hur man skall gåtill väga för att skapa en god arbetsmiljö.Vidare innefattar kapitlet ett regelsystem som möjliggör obligatorisk förhandsbedömningav arbetsmiljöfrågor från tillsynsmyndigheternas sida. 1979/80:126 44 Särskilda föreskrifter om arbetstidens förläggning finnsi 4 kap av lagen. Preciserade regler ges om raster, arbets-pauser, nattvila ochveckovila. Avsteg från reglerna kan göras genom kollektivavtal på förbundsnivå. Från reglerna kandessutom tillsynsrayndighet medge undantag, om särskilda skäl föreligger. I lagens 5 kap finns föreskrifterom minderåriga arbetstagare . Ett huvudavsnitt i lagen (6 kap) innehåller regler om samverkan mellan arbetsgivare ocharbetstagare. Bestämmelser finns om utseende avskyddsombud och skyddskommitté samt om derasuppgifter och rätt till ledighet för uppdraget. Skyddsombuden har tillförsäkrats särskilda befogenheter i fråga ora rätttill information och möjlighet att avbryta farligt arbetei avvaktan pä ställningstagande av yrkesinspektionen. Enligt lagens 7 kap utövastillsynen över efterlevnaden av lagen och medstöd därav meddelade föreskrifter av arbetarskyddsstyrelsensamt, under dess överinseende och ledning, avyrkesinspektionen. Tillsynsmyndigheterna har befogenhet att ingripa och meddelaföreläggande eller förbud för att säkraefterlevnaden av lagstiftningen. Slutligen ges i 8 och 9 kap regler om påföljder för överträdelse av lagens föreskrifteroch om fullföljd av talan. Som antyds av den lämnaderedogörelsen är arbetsmiljölagenen ramlag. Den kompletteras av föreskriftersom meddelas med stöd av lagen. Till lagen ansluter sålunda den av regeringen utfärdade arbetsmiljöförordningen (1977:1166). Främst innehållerförordningen bemyndiganden för arbetarskyddsstyrelsen att medddela föreskrifter om arbetsmiljölagens tillämpning.I förordningen finns också vissa närmarebestämmelser som avser bl a den lokalaskyddsverksamheten och tillsynen. Prop.1979/80:126 45 3.2 Arbetsmiljölagenstillämplighet inora försvaret i allmänhet I sitt slutbetänkande(SOU 1976:1) Arbetsmiljölag framhöll arbetsmiljöutredningenatt arbetsmiljölagens tillämpningsområdei första hand borde bestämmas med utgångspunkti ett arbetsgivar - arbetstagareförhällande. Utredningen framhöll att arbetsrailjölagen borde ha en vid täckning. Det fanns enligt utredningen anledning att överväga en utvidgningtill all yrkesmässig verksamhet och att även i övrigtpröva om arbetarskyddslagstiftningenshittillsvarande tillärapningsoraråde kunde breddas. Beträffande försvaret i allmänhetutgick arbetsmiljöutredningen från att arbetarskyddet i all den utsträckning som ärraöjlig borde regleras pä samma sättsom i samhället i övrigt. Verksamheten inom försvaret mästevisserligen i många avseenden bedrivas underspeciella förutsättningar. Detta ansågsemellertid endast i begränsad utsträckning innebäraatt man kommer in på en avvägning av principiellt annat slag än som görsinom andra verksamhetsområden. Departementschefen uttalade, då förslaget förelades genom propositionen 1976/77:149,att han fann det mycket tillfredsställandeatt man kunnat komma fram till föreslagnahuvudregien att arbetsmiljölagen skall till-lämpas inom försvaretshela område. I propositionen utvecklade handetta på följande sätt. Ett väl fungerande arbetarskydd är nödvändigt vid militärverksamhet i fred och ingår som en beståndsdel äveni förberedelserna för ett effektivt handlande under beredskap eller ikrig. Som utredningen har påpekat liggerdet i sakens natur att förhållandena inom olika verksara-hetsgrenar växlar inora ganska vida ramar vad gäller möjlighetenatt tillgodose komfortkrav och liknande. Grundläggande för all slags verksamhet måste emellertid vara att vissa risker för ohälsa ellerolycksfall inte kan accepteras och att förutsättningar dessutom måste skapas för att göra arbetsmiljönså god som möjligt. Ställningstagandeninom olika områden fär ske med hänsyn till verksamhetens art ochsamhällets intresse av att verksamhetenkan utövas i ändamålsenliga forraer. 1979/80:126 46 I enlighet med denna grundinställning stadgas i 1 kap 1 § arbetsmiljölagen,att lagen gäller, med de inskränkningar som anges i 3 §, varje verksamhet i vilken arbetstagare utför arbete förarbetsgivares räkning. I 3 § görs undantag,förutom för skeppstjänst,endast för arbete som utförs i arbetsgivarens hushåll. Därjämte föreskrivs attvissa bestämmelser ej gäller arbete som utförs i arbetstagarens hem eller annars under sådana förhållanden, att det ej kan anses tillkomraaarbetsgivaren att vaka över hur arbetet är anordnat. En särskild fråga beträffandearbetsrailjölagens tillämplighet gällerde värnpliktiga. Dessa utgör den störstagruppen inom försvarsmakten. I arbetarskyddslagen fanns en bestämmelse som i vissa avseenden likställde värnpliktigamed anställd personal. De värnpliktigas tjänstgöring fölldock till största delen utanför regleringen, eftersom frän arbetarskyddslagens till-lärapning var undantagna övningar och annat arbete än sådant sorautförs under väsentligen samma förhållanden som motsvarande arbete i civil verksamhet. Arbetsmiljöutredningenkonstaterade för sin del att de värnpliktiga tjänstgör under förhållanden som vad avser arbetsplatser och utrustningi stort sett är desamma som för anställdpersonal. Enligt utredningens mening borde arbetsmiljölagen, till skillnad frän arbetarskyddslagen, göras tillämpligpä de värnpliktigas arbetsförhållanden. Utredningen påpekadeatt de värnpliktigas tjänstgöringstid är reglerad i värnpliktslagen(1941:967). Det saknades därför anledning att i arbetsmiljölagenge föreskrifter om de värnpliktigas arbetstid. Arbetsmiljöutredningenframhöll vidare att skyddsombud ochskyddskommitté måste ha ingående kännedom om verksamheten inora det område där man'skallverka. Liksom nyanställda arbetstagare sora genomgår intern yrkesutbildning torde enligt 1979/80:126 47 utredningen de värnpliktigaallmänt sett sakna tillräckliga kunskaper och erfarenheter för att verka sora skyddsombud eller skyddskommittéledamot. De särskildasamverkansreglerna i arbetsmiljölagen ansågs därför inte böravara tillämpliga på de värnpliktiga.Utredningen framhöll att det vore viktigtatt de värnpliktiga bereddes möjlighet att inom ramen för sin kompetens delta i skyddsarbetet. Ett lämpligt system vore att de värnpliktiga, i enlighet med då rådandeordning, utsåg skyddsassistenter och adjungeradeledamöter i skyddskommittéer. Sammanfattningsvis innebar arbetsmiljöutredningens förslagatt arbetsmiljölagens föreskrifter om arbetsrailjons beskaffenhet, allmänna skyldigheter, farligt arbete för minderårig,tillsyn, sanktionssystem och fullföljdav talan skulle gälla även de värnpliktiga. Mot utredningens förslagi denna del hade remissorganen i stort sett intet att erinra. Även departementschefen anslöt sig i huvudsak till utredningens förslag. Liksom utredningen ansåg han att arbetet med att förebygga att de värnpliktigautsätts för risker för ohälsa och olycksfall måste ges största möjligabredd. I enlighet med vad sålundaföreslagits och uttalats föreskrivs i arbetsmiljölagens 1 kap 2 §, att värnpliktig och annan som fullgör i lag föreskriventjänstgöring eller som deltager i frivillig utbildning för verksamhet inom totalförsvaret vid tillälmpningav lagen skall likställas med arbetstagare utom beträffande kapitlet 4 om arbetstidens förläggning,kapitlet 5 om minderåriga och kapitlet 6 om samverkanmellan arbetsgivare och arbetstagare samt vissa speciella bestämraelser om läkarundersökning m ra i kapitlet 3 (15 och 16 §5 samt 17 §första stycket). Därjämte har i arbetsmiljölagens 1 kap4 § införts en allmän bestämmelse vari stadgas, att utan hinder av lagen kanregeringen eller förvaltningsmyndighet, som regeringenbe-stäraraer, beträffande försvarsmaktenoch civilförsvaret med- 1979/80:126 48 dela särskilda föreskrifter i frågorsom avses i lagen. Med stöd av bemyndigandet har i arbetsmiljöförordningen gjortsundantag för bestämmelserna om skyddsombuds möjlighet att avbryta arbete vad gäller övningar inomförsvarsmakten eller civilförsvaret. Bestämmelsen i 1 kap 4 § arbersmiljölagenhar dessutom en vidare syftning. Bakgrunden i denna del är följande enligtvad som framgår av propositionen (s 207 och 388)om arbetsmiljölagen. Arbetsmiljölagen skall i princip vara tillämplig inom områdetför det samlade försvaret och gällaför den verksamhet som bedrivs undernormala freds förhållanden. Arbetsrailjölagen är sålunda inteavsedd för verksarahet sora bedrivs underkrig eller beredskap. I saraband med exempelvis en successiv förstärkning avberedskapen kan emellertid i ett visst skede behov föreligga av särskildaföreskrifter om lagens tillämpning inom försvaret.Sädana föreskrifter kan meddelas med stöd av bemyndigandet i 1 kap 4 §. Arbetarskyddsstyrelsen har i arbetsmiljöförordningenbemyndigats att, om riket befinner sig i krig eller krigsfara, utan hinder avarbetsmiljölagen meddela särskilda föreskrifterbeträffande försvaret i frägorsom avses i lagen. Enligt vad som upplysts pågår f n inom arbetsmarknadsdepartementeten utredning som underlag för framtidaställningstaganden om den arbetsrättsliga lagstiftningens tillämplighet under krig och därmed jämförliga förhållanden. 1979/80:126 49 Av den förut lämnade redogörelsenframgår att arbetsmiljö-lagen, med vissa undantag beträffande värnpliktiga,gäller hela försvaret utom skeppstjänst. Undantaget för skeppstjänst har föranlettsav att pä detta område finns särskildreglering av arbetarskyddet i sjösäkerhetslagen. Sjösäkerhetslagen gälleremellertid på örlogsfartyg endast såvittregeringen förordnar därom. Sådantförordnande har ej meddelats, varför fråganom arbetarskyddet på örlogsfartyg är oreglerad. Härvidbortses från de provisoriska föreskrifter sora, efter förslag av utredningen, meddelats genom förordningen (1979:25) om arbetsmiljön på örlogsfartyg. Utredningens uppdrag kan sägas gå ut på att föreslå bestämmelser som täcker gällandetomrum i regleringen av arbetarskyddet päörlogsfartyg. Vid övervägande av denna fräga har utredningen, som tidigare nämnts, prövattvä skilda vägar. Den ena äratt föreslå till-lämpande pä örlogsfartygav vissa centrala stadganden i sjösäkerhetslagen. Den andra vägen har varit att utgå från arbetsmiljölagen och prövai vad mån denna lag lärapligen kan görasdirekt tillämplig pä örlogsfartygeventuellt med koraplettering med vissa bestämmelseri sjösäkerhetslagen. Efter ingåendediskussioner har utredningen slutligen kommit till den uppfattningen att densenare lösningen är mest ändamålsenlig. Förutomde olägenheter som skulle följa av att förordnaom tillämpande av regler i sjösäkerhetslagensora är föremål för översyn av fartygsmiljöutredningen eller att avvakta resultatet av denutredningens arbete, har för den senare lösningen ansetts tala bl a följande för.håilanden. Sjösäkerhetslagen är utformad främst med hänsyntill förhål landena i handelsfartyg. Prop.1979/80:126 50 att fartygens hamnbesöki regel är korta och ofta ligger kajplatsen längt frånannan bebyggelse, varför sjömännens möjligheter att fåavkoppling i land är mycket begränsade. I sjösäkerhetslagstiftningen har därför ställts stora krav pågoda bostäder och lämpliga lokaler förvila och fritidssysselsättningar ombord. Även sjukvårdsanordningarraåste avpassas och utformas raed beaktandeav att handelsfartygen är till sjöss länga tideroch då utan direkt tillgäng till läkarhjälp. Bestämmelsernabygger i väsentliga delar pä föreskrifter isjöfartskonventioner som ratificeratsav . Örlogsfartygenär i regel till sjöss endast i taget. Bortsett från enstaka långresoroch särskilda övningar ligger örlogsfartygenvanligen i hamn ora än inte sä dock åtminstonenågra nätter . Tjänstgöringsförhållandena förden ombord pä örlogsfartyg tjänstgörande personalen skiljer sig dock inte väsentligt från tjänstgöringsförhållandena på handelsfartygen, örlogsfartygens avsedda användningmedför emellertid att deras konstruktionoch utformning främst måste avpassas för att tillgodose deras effektiviteti detta avseende. Detta medför att de för handelsfartyg uppställda normerna ej alltid kan uppfyllas pä örlogsfartyg. De konventioner, somligger till grund för sjösäkerhetslagens bestämmelser, gällerej heller örlogsfartyg. Arbetsmiljölagen är utforraad som en ramlag. Detta innebär bl a att hänsynlättare kan tas till de skilda förhållanden sområder på olika arbetsplatser och därmedtill de speciella förhållandena pä örlogsfartyg. Särskilt de fast anställda men i viss månvärnpliktiga på örlogsfartyg växlaribland mellan land- och sjötjänst. Det förefaller önskvärt att degrundläggande arbetsmiljöreglerna ärdesamma vid båda slagen av tjänst. Starka skäl talar sålunda enligt utredningens mening för att ävenskeppstjänst på örlogsfartyg åtminstone i princip bör regleras genom samma lagstiftning som den som gäller då Prop.1979/80:126 51 personalen har landtjänst,dvs av arbetsrailjölagen. Härför talar därjämte den här förut berörda målsättningen att arbetsmiljölagen börges en så bred tillämpning som möjligt. Med denna utgångspunkthar utredningen gått igenom arbetsmiljölagen föratt bedöma om och i vad män hinder kan anses möta mot att bestämmelserna görs tillämpligapå skeppstjänst på örlogsfartyg. Därvid har visat sig att flera stadgandeni arbetsmiljölagen saknar relevans då det gällerörlogsfartyg. Detta är t ex fallet beträffande regler rörande byggnads- eller anläggningsarbete eller upplåtande av markområde.Förekomsten av sädana föreskrifteri arbetsmiljölagen är dock ingen anledning att göra undantag frånlagens tillämpande. Arbetsmiljölagen har ett såbrett tillämpningsområde, att liknande förhällande torde förekomma påmänga specialområden. Utredningen har vid sin genomgång av arbetsrailjölagenkommit till den uppfattningen att lagen i dess helhet i princip bör kunna görastillämplig på skeppstjänstpå örlogsfartyg. Detta innebärsjälvfallet inte att alla de detaljföreskrifter, som meddelats med stöd av arbetsmiljölagenockså skulle göras tillämpliga.Till frågan hur arbetsmiljölagen skall kompletteras raed föreskrifter beträffandeörlogs fartyg återkommer utredningen i det följande. Genomgången avlagen har emellertid aktualiserat någraspeciella frägor. Dessa behandlas var för sig i följandeavsnitt. 4.2 Begreppen öriogsfartygoch skeppstjänst Enligt sina direktiv börutredningen klargöra vad som avses med uttrycket örlogsfartyg och ange ora och i vilken utsträckning bestämmelserom säkerheten på sådana fartyg skallgälla för andra fartyg sora tillhöreller utnyttjas av försvarsmakten. 1979/80:126 52 uttrycket örlogsfartygförekommer i flera författningar utan att vara definierat. används, andra beteckningar utan att därmed torde avses annat än örlogsfartyg.Sålunda talas t ex i 1 § sjötrafikkungörelsen (1962:267) om "fartyg tillhörande rikets försvarsmakt"under det att i andra stadganden i kungörelsenanvändes uttrycket "örlogsfartyg". Chefen för marinen begagnar i sin förut berördaskrivelse till chefen förkommunikationsdepartementet om skeppstjänsteninom försvaret uttrycken "försvarets fartyg och båtar" och "försvarsmaktensfartyg och båtar". Med anledning av den inom försvaret använda beteckningen "fartyg och båtar" kan erinras om att i sjölagen (efter en ändring1973:137) det kollektiva uttrycket "fartyg" indelas i skepp och båtar. Till skepp hänförs fartyg, vars skrov har en största längdav och en största breddav . Övriga fartyg benämns båtar. Det förhållandet att inom försvarettalas ora "fartyg och båtar" tcrdeha sin grund i interna förhållanden och bör ej uppfattas så att försvaretsbåtar ej skulle vara örlogsfartyg. De nämnda olika uttryckssätten tordealla ha samma innebörd och åsyfta vad som allmänt förstås raed och i vissa författningsföreskrifter kallas örlogsfartyg. En definition av uttrycket örlogsfartyg aktualiserar två skildafrågor, näraligen vad sora äratt förstå raed fartyg och innebörden avprefixet "örlogs". Beträffande den förra fråganom vad som är fartyg är detta begrepp ej definierat vare sig i sjölagen eller annan författning. Under förarbetenatill en för några är sedan företagen översynav sjölagen (prop 1973:42) diskuteradesbehovet av en definition av ordet fartyg. Det visade sig emellertid omöjligt att finna en för alla förhållanden helt ändamålsenlig definition, varförfrågan om vad som skall anses varafartyg överlämnades till rättstillämpningen. Vissa rekvisit angavs dock som vägledning vid sådanprövning. Prop.1979/80:126 53 Inte heller beträffandeörlogsfartyg torde vara påkallat att utforma en definition avfartygsbegreppet. Vad åter angår den andra och i sammanhanget mera väsentliga fråganvilka fartyg som skall anses som örlogsfartygkan nämnas att 1 Genévekonventionom det fria havet förekommer en definition av uttrycket"warship". Denna definition har med ett par modifikationer överförts till detutkast till konvention om havet, som ärunder utarbetande av tredje havsrättskonferens. Preliminär enighet har därvid uppnåtts ora följandedefinition . Warship means a ship belonging to the armed forces of aState bearing the external marks distinguishing such ships of its nationality,under the command of an officer duly coramissioned by the Government of theState and whose name appears in the appropriate service list or its equivalent,and manned by a crew which is under regular armed force discipline. Frågan om innebörden av uttrycket örlogsfartyg berördes även i propositionen nr 132 år1965 raed förslag till lag om säkerheten päfartyg m m. Föredragande statsrådet uttalade då följande. Enligt hävdvunnensvensk terminologi anses som örlogsfartygflottans och kustartilleriets fartyg, statens isbrytarfartyg och sjömätningsfartygmen även förhyrt och enligt särskilda bestämmelser marinen eljest tillhandahållet fartyg detsamma stär till marinens förfogande(marint hjälpfartyg). Av dessa definitioner framgår att till örlogsfartyg otvivelaktigt bör hänföras fartyg (inklusive båtar) som tillhörförsvarsmakten. Att, säsom enligt de internationella konventionerna, därjämte kräva att fartyget skall föra örlogsflaggoch ha i rulla upptagen fartygschef och i övrigtmilitär bemanning, torde inte vara nödvändigt ellerlämpligt dä frågan här endast gällerpä vilka fartyg arbetsmiljölagen skall vara tillämplig. Mera tveksamt kan däremotvara ora i fråga om arbetsmiljölagens tillämplighettill örlogsfartyg bör hänföras inte bara statens isbrytarfartyg och sjömätningsfartyg,utan 1979/80:126 54