prop · G303167 · 1979-12-31 00:00:00 — 9 § Underlåter någon att inom den förelagda tiden vidtaåtgärd som åligger honom enligt beslut som har meddelats med stöd av 4 eller 5 § eller kan beslutet inte tillställas honom utan sådant dröjsmål som äventyrar syftet med beslutet, får myndigheten låta verkställa åtgärden pä bekostnad av fartygets redare eller ägare. Detsamma gäller även i andra fall när ett beslul har meddelals, om omedelbar åtgärd krävs men inte kan väntas bli vidtagen av den som avses med beslutet. 10 § Den myndighet som med stöd av 4, 5 eller 6 § harförbjudit elt fartygs avgång eller vidare resa skall, om fartyget befinner sig inom ges sjötertitorium, genast anmäla beslutet för polis-, tull- och lotsmyndig heterna. polismyndigheten skall lämna den handräckning som behövs och tull- och lotsmyndigheterna skall, så länge förbudet gäller, inställa de förrättningar för fartygets resa som ankommer pä dem. Gäller förbudet etl svenskt fartyg som befinner sig inomfrämmande lands sjöterritorium, är befälhavaren skyldig att på begäran avsvensk utlandsmyndighet lämna fartygets nationalitetshandlingar till denna myndighet. 11 § Regeringen eller den myndighet som regeringen utsermeddelar föreskrifter om sådan märkning av olja ombord på fartyg som behövs för att det skall kunna fastställas varifrån förorenande olja har kommit. För alt undersöka varifrån förorenande olja har kommit färpolismyndighet eller den myndighet som har befogenhet att meddela beslulenligt 5 § ta oljeprov ombord på ett fartyg och för sådant ändamål avbrytafartygels resa, om det inte leder lill någon väsentlig olägenhet. Besvär m. m. 1 § Har beslutenligt 7 kap. 4 § första stycket, 5 eller 6 § meddelats inom avnågon annan än chefen för den avdelning till vilken frågor om säkerheten påfartyg hör (sjösäkerhetsdirektören) eller har beslutet meddelats av någon annanmyndighet, skall det genast underställas sjösäkerhetsdirektören. Beslut somskall underställas får inte överklagas. 2 § Beslut somhar meddelats av genom sjösäkerhetsdirektören i fråga som avsesi 7 kap. 4 § första stycket, 5 eller 6 §, överklagas hos kammarrätten genombesvär. Beslut i andra frågor som avses i denna lag överklagasgenom besvär 1. hos , om beslutet har meddelals av enmyndighet som inte är central förvaltningsmyndighet, eller 2. hos regeringen, om beslutet har meddelals avsjöfartsverket eller av en annan myndighet som är central förvaltningsmyndighel. 1979/80:167 263 3§ Beslul i frågor som avses i denna lag gäller , om inte annatföreskrivs i beslutet. I fråga om beslut som skall underslällas sjösäkerhelsdirektörenkan denne förordna att beslutet inte skall gälla tills vidare. Ansvar m. m. 1 § Till böter eller fängelse i högst döms den som uppsåtligeneller av oaktsamhet bryter mot 2 kap. 2 § första stycket eller 2 kap. 4 § ellermot en föreskrifl som har meddelats med stöd av 2 kap. 2 § andra slycket eller 2 kap. 3 §, om inte gärningen är belagd med siraff i . 2 § Till böter eller fängelse i högst Ivå år dömsbefälhavaren, om han har brustit i den tillsyn som behövs för att utsläpp inteskall ske i strid mot denna lag eller föreskrifter som har meddelats med stödav lagen. Om befälhavaren har överlåtit ansvaret för tillsynen över hanleringenombord av skadliga ämnen till visst befäl eller sådanl ansvar följer avtjänstens beskaffenhet, gäller vad nu har sagts i stället det befälet. 3 § Till böter eller fängelse i högst döms densom uppsålligen eller av oaktsamhet bryter mot 1. en föreskrift som har meddelats med stöd av 7 kap.I eller 2 §. 2. ett förbud eller föreläggande som har meddelals medstöd av 7 kap. 4 eller 5 S, eller 3. ett förbud som har meddelats med stöd av 7 kap. . 4 § Till böter eller fängelse döms 1. densom uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mol en föreskrift som har meddelals med stöd av 3 kap. 7 §, om inte gärningen är belagd med straff i , miljöskyddslagen (1969: 387) eller lagen (1971: 1154) om förbud mol dumpning av avfall i vatten, 2. en befälhavare som uppsåtligen eller av oaktsamhet brylermot en föreskrift som har meddelats med stöd av 4 kap. 2 S. 3. den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter molen föreskrift som har meddelals med stöd av 4 kap. 3 §, 5 kap. 1 § eller 7 kap.3 §, 4. fartygets redare eller ägare, om han uppsåtligeneller av oaktsamhet bryter mol 6 kap. 9 §. 5 § Till böter döms 1. den som uppsåtligen bryter mot 3 kap. 4 § försia slycket,3 kap. 5 § eller mot en föreskrift som har meddelats med stöd av 3 kap. 4 §andra stycket, 2. den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot3 kap. 6 § första eller andra stycket eller mot en föreskrift som har meddelatsmed stöd av 3 kap. 6 § tredje stycket, 3. den som uppsåtligen lämnar en oriklig uppgift för att erhålla etl certifikat som utfärdas med stöd avdenna lag eller för att få giltighetstiden för ett sådant certifikat föriängd, 4. en befälhavare som uppsåtligen eller av oaktsamhetbryter mot en föreskrift som har meddelals med slöd av 7 kap. 11 § förstastycket. Släpps ett skadligt ämne ut i strid mot 2 kap. 2 §första stycket eller 2 kap. 4 § eller i strid mot föreskrift som har meddelats med stöd av 2 kap. 2 § andra stycket eller 2 kap. 3 §, Prop.1979/80: 167 264 2. åsidosätts en föreskriflsom har meddelals med slöd av 4 kap. 2 eller 3 § eller 7 kap. | eller 2 §, 3. överträds ettförbud eller åsidosätts etl föreläggande som har meddelals med stöd av 7 kap.4 eller 5 S, 4. överträds etlförbud som har meddelats med stöd av 7 kap. 6 S. eller 5. åsidosätts enföreskrift som har meddelals med stöd av 7 kap. 11 S försia slycket, döms fartygets redare eller ägare som om han själv hade begåltgärningen, om han har hafl eller bort ha vetskap om gärningen. 7 § Bryter någonmot ett förbud eller föreläggande enligt 7 kap. 4 eller 5 §, som har förenatsmed vite, skall han inte dömas till ansvar enligt 9 kap. 3 § punkt 2 eller 6 § punkl3. 8 § Mål omansvar för brott som avses i denna lag eller om utdömande av vite eller omersättning enligt lagen handläggs av sådan domstol som anges 1336-338 §Ssjölagen (1891: 35 s. 1). 1 § Denna lag är lillämpligpå statsfartyg, som inte används i affärsdrift, endast i den mån regeringenföreskriver det. 2 § Regeringeneller den myndighet som regeringen utser får föreskriva eller i enskilda fallmedge undantag från denna lag. Vid meddelande av undantag får särskilda villkorföreskrivas. 3 § Föreskriftersom meddelas med stöd av denna lag får inte strida mot sädana bestämmelser iinternationella överenskommelser som är bindande för och ej heller, ienlighet med vad regeringen föreskriver om detla, mot andra beslämmelser iinternationella överenskommelser. Detsamma gäller i fråga om undantag somavses i 2 §. Denna lag träder i kraft den dag regeringen besiämmer,såvitt avser bestämmelserna om motiagning av bariastvalten eller tankspolvätskasom innehåller lastrester av andra skadliga flytande kemikalier än olja. I övrigt träder lagen i kraft den , då lagen(1972: 275) om åtgärder mot vattenförorening från fartyg och lagen (1976: 6) omälgärder mot vattenförorening från fartyg inom skall upphöraatt gälla. Om det i en lag eller någon annan författning hänvisastill en föreskrift som har ersatts genom en bestämmelse i denna lag, tillämpasi stället den nya bestämmelsen. 1979/80: 167 265 Lagom ändring i lagen (1971:1154) om förbud mot dumpning av avfall i vatten Härigenomföreskrivs att 2 § lagen (1971: 1154) om förbud mot dumpning av avfall ivatten skall ha nedan angivna lydelse. 2V Denna iag är ej tillämplig på så- Denna lag tillämpas inte på så- dant utsläppande avolja eller olje- dana utsläpp av skadliga ämnen haltig blandning som avsesi lagen från fariyg som avses i lagen (1972:275) om ålgärder motvatten- (1980:000) om åtgärder mot vattenförorening från fartyg eUerlagen förorening från fartyg. (1976:6) om åtgärder mol vattenföroreningfrån fartyg inom eller på avfall som härrör från fartygsdrift. Dennalag träder i kraft . Lagom ändring i renhållningslagen (1979:596) Härigenomföreskrivs alt 15 § renhållningslagen (1979: 596) skall ha nedan angivnalydelse. 15 §Kommunen får föreskriva alt avgift skall erläggas för sådan bortforsling och sådanlslutligt omhändertagande av avfall som sker genom kommunens försorg enligtdenna lag. Avgiften skall enligt kommunens bestämmande eriäggas till kommuneneller till den som utför renhållningen. Ifrågaom avgift för hantering av avfall från fartyg finns särskilda bestämmelser ilagen (1980:000) om åtgärder mot vattenförorening från fartyg. Dennalag träder i krafl den . 'Senaste lydelse 1976: 8 Ofr 1976:572). 1979/80: 167 266 Lagomändring i brandlagen (1974:80) Härigenomföreskrivs att 11 § brandlagen (1974:80) skall ha nedan angivna lydelse. Densom utövar befälet vid räddningstjänst får, om fara för liv, hälsa elleregendom eller för skada i miljön icke lämpligen kan avvärjas på annat sätt,företaga sådant ingrepp i annans rätt som måste anses försvarligt med hänsyntill farans beskaffenhet, den skada som åsamkas annan och omständigheterna i övrigl.Han får sålunda bland annat bereda medverkande personal tillträde tillfaslighet, avspärra olycksplats, nyttja brunn, vattenledning, telefon,redskap, arbetsmaskiner, hästar, fordon och fartyg, fälla träd, anlägga moleld,bortforsla grus, sand eller jord samt riva eller undanskaffa byggnad, upplageller annan egendom. Dennaparagraf är tillämplig också vid räddningstjänst som avses i I § Iredje slycketförsta punklen. Förbud eller föreläggande som Förbud eller föreläggande som avsesi // § lagen (1972:275) om avses i 7 kap. 5 § lagen (1980:000) åtgärdermot vattenförorening från om åtgärder mot vattenförorening fartygfår ej meddelas med stöd av från fartyg får ej meddelas med slöd av denna paragraf. Dennalag träder i kraft . Prop.1979/80: 167 267 Närvarande: justitierådet , regeringsrådet . Enligt lagrådet den II tillhandakommet uidrag av protokoll vidregeringssammanträde har regeringen på hemställan avstatsrådet beslutat inhämta lagrådets yttrande över förslag lill 1. lag om åtgärder mot vattenförorening från fartyg, 2. lagom ändring ilagen (1971: 1154) omförbud mot dumpning av avfall i vatten, 3. lag om ändringi renhållningslagen (1979: 596), 4. lag om ändringi brandlagen (1974: 80). Förslagen har inför lagrådet föredragits avhovrättsassessorerna och . Förslagen föranlederföljande yttrande av lagrådet: Förslaget till lag om åtgärder mot vattenförorening frånfartyg 1 och 2 §§ Bemyndigandet il 8 att utfärda föreskrifter innefattar -till skillnad från bemyndigandet i 5 § lag - också föreskrifier omfartygs drift. 2 § första stycket 3. bemyndigas regeringen meddelegationsmöjlighet att föreskriva att fartyg för att få användas till sjöfart skall drivas i enlighet med föreskrifter som meddelats med stöd av I S. Eftersom redan ett utnyttjande av bemyndigandel i I S leder till alt driftsföreskrifter blir tillämpliga, kan 2 § i nu berört hänseende inte tilläggas annan betydelse än att paragrafen tillhandahåller en möjlighet att förbjuda användningen av fartyg som inte iakttar de med stöd av I § meddelade driflsföreskrifterna. Detla bör komma till uttryck genom att 2 S konstrueras som ett bemyndi gande att förordna om påföljd för bristande efterlevnad av driftsföreskrift, varvid som påföljd endast nylljandeförbud kan komma i fråga. Överträ delse av sådant förbud kan i sin tur slraffsanktioneras säsom också skett i 9 kap. 4 § 2. i det remitterade förslaget. Med certifikat som kan föreskrivas enligt I § skall enligt2 S andra stycket i förslaget kunna likställas andra handlingar som utfärdalsav behöriga utländska myndigheter. Härvid får förutsättas att endast sådana Prop.1979/80: 167 268 handlingar kan godlas som fyller samma funkiion som ceriifikat.Regeln härom synes böra ha sin plals i omedelbar anslutning tillden punkl i paragrafen, där certifikaten nämns. I enlighet med det sagda förordar lagrådet att 2 § fårföljande lydelse: "Regeringen eller den myndighet som regeringen ulser larföreskriva atl fartyg inte får användas till sjöfart eller, såvitt avserutländska fartyg, till sjöfarl inom Sveriges sjöterritorium, om de inle 1. har certifikat,som avses i I S, eller motsvarande handlingar som har utfärdats av behörigautländska myndigheter, 2. är såunderhållna alt de i fråga om konstruktion och utrustning uppfyllerföreskrifter som har meddelats med stöd av 1 S, 3. drivs i enlighet med föreskrifter som har meddelats medstöd av I S." Med anledning av vad som i departementspromemorian under 4 kap. 2 § uttalas om att förbud mot användning av fartyg tillsjöfart bör vara beroende av myndighets beslut i det enskilda fallet kanframhållas atl även den nu föreslagna utformningen av paragrafen möjliggörverkställighetsföreskrifter säväl med elt generellt gällande, automatisktinträdande nylljandeförbud med möjlighet till dispens i individuella fall sommed beslut om förbud i del enskilda fallet först efter särskild prövning av myndighel. Enligt första stycket i denna paragraf fär polismyndighetoch vissa andra myndigheter ta del av dagböcker och liknande handlingar ombordpå fariyg. Som exempel på handlingar som kan komma i fråga nämns ispecialmotiveringen oljedagböcker, lastdagböcker för hanteringen av flytandekemikalier i bulk och dokument beträffande skadliga ämnen som transporteras iförpackad form eller i fraktcontainrar eller på liknande sätt. Stadgandetmotsvarar 17 § lag. Även den paragrafen ger vissa myndigheter rättatt ta del av handlingar ombord men befogenheten avser endast oljedagbok eller,i fråga om utländskt fartyg, anteckningar som motsvarar oljedagbok. Varken det nuvarande eller det föreslagna stadgandet är straffsanktionerat.Det framgår inte av remissprolokollet hur långl befogenheten atl la del avhandlingarna sträcker sig, för den händelse den som förvarar handlingarnavägrar myndigheten tillgång till dessa. Att myndigheten skulle kunna tillgripatvångsmedel för alt komma ät handlingarna kan knappast vara avsett i andra fallän då en tillsynsmyndighet enligt det föreslagna stadgandet i 6 kap. 7 § villta del av handlingar rörande fartyget; i en sådan situation har polismyndighetalt lämna den handräckning som behövs. I remissärendet har inte framkommit att avsaknaden avsanktionsmöjligheter i 17 § lag inneburit några olägenheter. Närbestämmelserna nu får ett väsentligl vidare tillämpningsområde genom detföreslagna stadgandet i 5 kap. 2 § synes det emellerlid finnas skäl atlöverväga en Prop.1979/80:167 269 annan utformning, så att syftet med bestämmelserna kantillgodoses även vid vägran att tillhandahålla handlingarna. En tänkbar lösningär att utforma det nya stadgandet efter mönster av motsvarande regler i 300 §sjölagen. Det skulle innebära atl det föreskrivs en straffsanktioneradskyldighet för den som förvarar handlingarna att på begäran hålla demtillgängliga för ifrågavarande myndigheter. 5 kap. 2 S första stycket skulle ienlighet härmed kunna ges följande lydelse: "Handlingar som avses i I § skalli fråga om svenska fartyg på begäran hållas tillgängliga för polismyndighet,tullmyndighet, tillsynsmyndighet som avses i 6 kap. 5 S eller annan myndighetsom regeringen utser. Detsamma gäller i fråga om motsvarande handlingar påutländska fariyg, som befinner sig inom Sveriges sjöterritorium, i den mänregeringen föreskriver detta." Den straffbestämmelse som enligt det anförda bör knytastill det nu föreslagna stadgandet synes ha sin plats i 9 kap. 4 §. Deltainnebär att samma straffskala som enligt det remitterade förslaget gäller föråsidosättande av föreskrift som meddelats med stöd av 5 kap. 1 § blirtillämplig, dvs. böter eller fängelse . I 6 kap. 5 § anges att tillsynsmyndighet kan uppdra åtsakkunniga att utom riket verkställa lillsynsförrältningar. Bakgrunden tillbestämmelsen är att det kan vara ändamålsenligt att tillsynsmyndigheten anlitarlokala sakkunniga eller andra sakkunniga utanför myndigheten utan att knyla demtill sig på sådant sätt att förrättningen blir en förrättning av myndighetensjälv. Den sakkunniges förrättning blir i nu avsedda fall i stället myndighelsulövninggenom enskild, och 5 § ger det enligt 11 kap. 6 S tredje stycketregeringsformen nödvändiga lagstödet för denna ordning. Hur ersättningen tillden enskilde för hans arbete skall bestämmas kräver däremot inle nägonreglering i lag utan bör på vanligt sätl regleras administrativt, naluriigen isamband med att medel anvisas för ändamålet. Vad i paragrafen upptagits om ersäitningtill sakkunniga bör följaktligen utgå och paragrafen endast regleraavgiftsskyldigheten till staten. Paragrafen bör följaktligen innehålla attregeringen eller den myndighet som regeringen utser meddelar föreskrifter omavgifter till staten för tillsyn av fartyg och för provning och granskning avmaterial och ulrustning till fartyg. 7 kap. 7-9 SS Enligt 7 kap. 4-6 SS kan och annanmyndighet som regeringen utser besluta om vissa förbud och förelägganden iindividuella fall. Besluten får enligt 7 S allt efter omständigheterna riktas molell fartygs befälhavare, redare eller ägare. Enligt 8 S andra stycket får vitesättas ut i beslut som meddelas enligt 4 eller 5 S. Av 9 S framgår att denbeslutande 19 1979180. Prop.1979/80: 167 270 myndigheten får låta verkställa den åtgärd, som avses me.dbeslutet, på redarens eller ägarens bekosinad, bl. a. om beslutet inte kan ilid tillställas den som ålagts atl utföra ålgärden. Förbud eller föreläggandensom anges i 4-6 SS är straffsanklionerade. 1 9 kap. 3 S stadgas sålunda siraffför den som bryter mot ett sådant förbud eller föreläggande och enligt 6 S isamma kapitel kan under vissa förutsättningar fartygets redare eller ägaredömas, som om han själv utfört gärningen, om förbudet eller föreläggandel åsidosätts.Slutligen är att nämna att om någon bryter mot ett förbud eller föreläggandeenligt 7 kap. 4 eller 5 S, vilket förenats med vite, sä skall han enligt 9 kap.7 S inte dömas till ansvar. Mot den ordning som föreslagits gälla enligt de nu nämndabestämmelserna i 7 kap. 7-9 SS kan vissa erinringar göras. Stadgandet i 7 Ssynes få till följd att den personkrets som kan bli bunden av förbud ochförelägganden enligt 4-6 SS begränsas lill befälhavaren, redaren och ägaren.Detta torde emellertid inte vara avsikten. Många av förbuden och föreläggandenaär av sådan art att de bör vara bindande också för andra personkategorier. Ivissa fall kan det också framstå som naturligt all ett beslul inte uttryckligenriktas mot nägon viss person utan får en mera generell avfattning, t. ex. eltförbud mot ett fartygs avgång eller vidare resa. Och straffbestämmelserna i 9kap. 3 och 6 SS förutsätter synbarligen att kretsen av de personer som kan varaföremål för förbuden och föreläggandena inle är begränsad till vissakategorier. En annan sak är atl etl beslut om fullgörelse som ärförenat med vite måste uttryckligen riktas till en viss person. Motiveringentill 7 S tyder också på att stadgandet tillkommit närmast med tanke på sådanabeslut. När det gäller vitesförelägganden framstår det som mera naturligt attpersonkretsen begränsas till sådana som är de huvudsakligen ansvariga för ettfartygs utrustning, drifl o.d., nämligen befälhavaren, redaren och ägaren. Med hänsyn till det anförda bör enligt lagrådets meningdet föreslagna stadgandet i 7 S utgå och i slället till 8 § andra stycket fogasett lillägg av innebörd att föreläggande av vite får allt efteromständigheterna riktas mot fartygels befälhavare, redare eller ägare. Det remitterade förslaget innehåller ingen bestämmelse omhur de som berörs av beslut enligt 46 §§ skall fä del av besluten. Av den ovannämnda bestämmelsen i 9 S framgår indirekt atl elt beslut skall "tillställas"den som skall vidta de åtgärder som avses med beslutet. Detla innefaltar ingetkrav på någon bestämd form för underrättelse om beslutet. Vid sådantförhållande blir förvaltningslagens regler i detta avseende tilllämpliga.Dessa innebär alt part skall underrättas om innehållet i beslut, varigenom ärendelavgörs, om det inte är uppenbart obehövligt, och att underrättelsen fär skegenom delgivning (18 S). De beslut som kan komma i fråga enligt 4-6 SS kan varaganska ingripande för dem som berörs av besluten. Det framstår också somönskvärt 1979/80:167 271 så långt möjligt förebygger tvister huruvida den som ett beslut angår fåttkännedom om detta. Vad nu sagls lalar för den ordningen alt besluten alltidskall delges enligt delgivningslagens regler. Med vem eller vilka delgivningskall ske får den beslutande myndigheten la ställning till frän fall till fallallt efter omständigheterna. I undantagsfall kan ett beslut tänkas beröra enobestämd krets, varför kungörelsedclgivning kan komma i fråga. En bestämmelseom delgivning kan förslagsvis intas i 7 S i stället för det stadgande somlagrådet föreslagit skola utgå och utformas på följande sätt; "Etl beslutenligt 4, 5 eller 6 S skall delges den som beslutet rör." Detta föranlederen ändring i 9 S, där ordet "tillställas" bör utbytas mot"delges". De iförslaget under detta kapitel upptagna reglerna om besvär och underställningbygger på den arbetsfördelning mellan olika enheter på centralnivå som f. n. gäller enligt verkets inslruktion. Del har vidare underföredragningen upplysts att förslaget syftar till atl, med tanke främst päbrådskande fall, göra det möjligt för verkels regionala organ -sjöfarlsinspektionsdistrikten- att besluta om förbud eller förelägganden enligt 7 kap. 4 S första slyckel. 5S eller 6 S. I alla de fall då sådana åtgärder beslutats av annan än sjösäkerhelsdirektören.vare sig det skett inom verkets centrala eller regionala organisation eller avmyndighet ulanför verket med stöd av föreskrift av regeringen, skall enligtförslaget beslutet underställas sjösäkerhetsdirektören. Att underställning skerskall emellertid inte föranleda att beslutet inte skall lända till omedelbarefterrättelse. Däremot skall beslut som skall underställas inte kunnaöverklagas genom besvär. Motden föreslagna ordningen kan till en början invändas alt det allmänt sett ärolämpligt att i lag utgå från sådana organisatoriska förhållanden inom enmyndighet och sådana tjänslebenämningar som regelmässigt bestäms iadministrativ ordning, nämligen i instruktionen för myndigheten eller iregleringsbrev eller annat administrativt beslut av jämförlig valör. Antingenbegränsas genom lagreglering handlingsfriheten i administrativa angelägenhelereller fär lagen genom administrativa ändringar en annan innebörd än den somfastlagts i den ordning som gäller för lagstiftning. De intressen som motiveraren lagreglering av förhållandet mellan det allmänna och enskilda påkallar inteföreskrifier i lag om den interna kompetensfördelningen inom myndigheten.Bestämmelserna härom i 8 kap. I S bör därför utgå ur lagen och beslulskompelenseni hithörande frågor inom sjöfartsverkei - centralt och regionalt - fastläggas iverkets instruktion eller genom verkställighetsföreskrifter. Eftersom8 kap. 3 S föreskriver att beslut enligt lagen skall omedelbarl lända tillefterrättelse om inte annat föreskrivs i beslutet, bör beslut som avses i 1 §utlösa rält för den enskilde att genom besvär påkalla förvaltningsdomstolsöverprövning av beslutet. Detta bör gälla vare sig beslutet Prop.1979/80: 167 272 träffals av sjöfartsverkei eller av myndighet ulanförverket och omprövas av detla. Om omprövningen leder till att det överklagade beslulelupphävs, förfaller utan särskilt stadgande besvärstalan; klaganden har ju då påannat sätt fått sina yrkanden lillgodosedda. 1 den mån omprövningen leder lilländring av beslutet på sätt som kan anses försämra klagandens ställning tordeändringsbeslutet kunna angripas med en särskild besvärslalan liksom besvär börkunna anföras över det beslul som omprövningen föranleder i fall då detursprungliga beslulel inle överklagats av den enskilde. I enlighet med detsagda föreslår lagrådet att 1 S får följande lydelse; "Har beslut enligt 7kap. 4 S första stycket, 5 S eller 6 S meddelals av annan myndighet än sjöfartsverkeiskall det genast underställas verket." I 2 S första slycket bör i enlighet härmed de avseddabesluten betecknas som "beslut som har meddelals av "utan referens till sjösäkerhetsdirektören.