prop · G30334 · 1979-12-31 00:00:00 — omförsök med boendeparkering på gatumark m.m.; Regeringenföreslår att antaga det förslag som har upptagits i bifogade utdragav regeringsprotokoll. Riksdagenhar förordat att de större tätorterna ges möjlighet att bedriva försöksverksamhetmed s.k. boendeparkering på gatumark. 1 propositionen föreslås att lagen(1957: 259) om rätt för kommun att uttaga avgift för vissa upplåtelser å allmänplats, m. m. ändras. Syftet med ändringen är att öppna möjlighet för bl.a.sådan försöksverksamhet som har uttalat sig för. 1 1979180.1 saml. Lag om ändring i lagen (1957:259) om rätt för kommun attuttaga avgift för vissa upplåtelser å aUmän plats, m. m. Härigenom föreskrivs att 5 § lagen (1957: 259) om rätt förkommun att uttaga avgift för vissa upplåtelser å allmän plats, m.m.' skall hanedan angivna lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 5§ä Regeringen äger meddela när- De kommuner som regeringen mare föreskrifter angående till- bestämmer får bedriva försöks- lämpningen av denna lag. i i. . i. ; ; ' * * verksamhet som innebar avvikelse från föreskrifterna i 2 § första stycket. Sådanamedgivanden får också innefatta rätt att ta ut avgifler efter olika grunderför skilda kategorier av trafikanter. Regeringen bestämmer de närmarevillkoren för försöks verksamheten. Denna lag träder i kraft dagen efter den dag, då lagenenligt uppgift på den har utkommit från trycket i . ' L.agen omtryckt 1972: 102. » Senaste lydelse 1978: 236. Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , , ,, , , , Åsling, Söder, Krönmark, BurenstamLinder, , , . Propositionom försök med boendeparkering på gatumark m. m. Delhar ansetts att parkeringsplatser för dem som bor i en fastighetskall anordnas på tomtmark. Detta har kommil till uttryck i 53§ 3 mom.byggnadsstadgan (1959c 612). Där sägs det att det på tomt, inom- ellerutomhus, skall finnas ett särskilt, tillräckligt stort utrymme till parkering,lastning och lossning av fordon för dem som bor eller vistas på tomten samtför verksamhet som bedrivs där. En förutsältning är att ulrymmet kan beredasför rimlig kostnad och utan någon synnerlig olägenhel i övrigt. Enligt sammabestämmelse har möjlighet att medge undantag från regeln. Ibebyggelseområden som har kommit till före bilismens kraftiga expansion underde senare decennierna är det av naturliga skäl svårt att enligt huvudregelnanordna parkering för de boende på tomtmark. Dessa har därför blivit hänvisadetill att använda parkeringsutrymmen på gatumark. har emellertid den ökandebiltrafiken gjort det nödvändigt att av trafiksäkerhets- och framkomlighetsskälreglera gatumarksparkeringen. Denna reglering har i de flesta fall inneburitatt man då det är stor efterfrågan på parkeringsplatser - normaltdagtid endast medger uppställning . Tidsbegränsningen harockså ofta kombinerats med avgifter. Denutveckling som jag nu har redovisat har medfört atl den bilägare som bor iexempelvis och som inte har tillgång till parkering påtomtmark normalt kan parkera sill fordon fritt på gatumark vid bostaden undernatten. är bilägaren däremot - beroende på parkeringsregleringen -tvingad att flytta bilen. Detta har ansetts leda 11 1979/80. I saml Nr 34 1979/80:34 4 tillatt många som skulle kunna och vilja använda kollektiva transportmedel förresor mellan bostaden och arbetsplatsen blir tvungna att använda bil för dessaresor. att lösa de antydda problemen har diskuterats. Den består i att man påolika sätt prioriterar de boende vid reglering av parkeringen på gatumark.Sådana prioriteringssystem förekommer också på olika håll i andra länder, bl.a.Storbritannien, F'rankrike och . Prioriteringen kan ske på olika sätt. Enmöjlighet är att man reserverar parkeringsplatser för de boende och därmedstänger uU; andra från att använda dessa platser. En annan möjlighet är att manvid avgiftsbeläggningen av parkeringsplatserna konstruerar taxan på ett sådantsätt att de som bor i området dels ges möjlighet att parkera ,dels ges taxemässiga förmåner. Undersenare tid har det förekommit önskemål om att få tillämpa något system sominnebär prioritet för de boende vid parkering på gatumark. Mot denna bakgmndhar regeringen uppdragit åt tomtparkeringsutredningen (K 1978: 10) attanalysera för- och nackdelar med sådana system och att - om analysen visar attfördelama överväger undersöka vilka riktlinjer som bör gälla för tillämpningen(Dir. 1978: 90). Inom utredningen har utarbetats en promemoria med bl.a. enredogörelse för de system som tillämpas i andra länder. Promemorian bör fogastill protokollet i detta ärende som bilaga. Fråganhar vidare behandlats av under våren 1979.1 sitt betänkande (TU1978/79:18) med anledning av propositionen 1978/79:99 om en ny trafikpolitikjämte motioner m.m. anförde trafikutskottet (s. 20). Imotionen 1978/79: 2397 (punkten 30) begärs att beslutar att som sinmening ge regeringen till känna vad som anförs i motionen om kommunernas rättatt använda gatumark för parkering. Vidare begärs i motionen 1978/79: 2400 (punklen1) att hos regeringen hemställer om förslag till lagändringar i syfteatt öka kommunernas möjlighet att styra användningen av parkeringsplatser på gatumarktill förmån för de boende. 1 förstnämnda motion anförs bl. a. att de störrestäderna måste ges möjlighet atl bedriva försöksvericsamhet med boendeparkeringpå gatumark. I motionen 1978/79: 2400anför motionärerna bl.a. att kommunema f n.saknar möjlighet att styra användandet av befintliga parkeringsanläggningar.En förändring av detta förhållande synes nödvändig, varför en lagändring idetta avseende behövs. Olikafrågor om parkering inom tätortsområdena övervägs f. n. av utredningen (K1978: 10) om parkeringsöverträdelser på tomtmark m. m. Enligt sina direktiv harutredningen också att behandla sådana parkeringsfrågor som har tagits upp i debåda motionerna. Utredningen beräknas redovisa resultatet av sitt arbete under förs;. Utskottet finner att frågan om förbättrade möjligheter attanvända gatumarken i tätorterna för boendes parkering är så angelägen att - iavvaktan på utredningsresultatet - de större tätorterna bör ges möjlighet attbedriva försöksverksamhet på området. Denna bör ske i samarbele medutredningen. nu har anfört bör av ges regeringen till känna. 1979/80:34 5 UtskoUethemställde (p. 54) att med anledning av motionerna 1978/79: 2397,yrkandet 30, och 1978/79: 2400, yrkandet I, som sin mening gav regeringen tillkänna vad utskottet hade anfört om kommunernas rätt all använda gatumark förparkering. biföll utskottets hemställan (rskr 1978/79: 419). Föregen del anser jag det angeläget att skapa de författningsmässigaförutsättningarna för en försöksverksamhet med boendeparkering. Efter samrådmed chefen för kommundepartementet och statsrådet villjag anföraföljande. Degällande reglerna i vägtrafikkungörelsen (1972:603, omtryckt 1978: 1000, ändradsenast 1979: 783) innebär inget uttryckligt hinder för att lokalatrafikföreskrifter utformas så att parkeringsplatser på gatumark reserverasför särskilda kalegorier av personer. Praxis vid tillämpningen har emellertidinneburit en stor återhållsamhet med sådana reservationer. Något hinder har inleansetts föreligga att reservera platser för vissa typer av fordon, exempelvisbussar eller lastbilar. Restriktivitet har däremot visats när det har gällt attreservera plats för vissa personer eller gmpper av personer. I sådana fall harreservation ansetts böra ske endast när speciella skäl har talat för det. Somexempel kan nämnas att parkeringsplatser anses kunna reserveras förhandikappade. har framhållit att även om ett systemmed reservationer till förmån för boende inte strider mot ordalagen ivägtrafikkungörelsen är det dock tveksamt om det står i överensstämmelse medkungörelsen. Denna ger visserligen möjlighet till bl.a. parkeringsförbud och"föreskrifter om andra särskilda åtgärder för reglering av trafiken"(147 § 13). Därmed torde man dock enligt utredningens uppfattning inte haavsett sådana föreskrifter som gynnar en fordonsägarkategori framför en annan.För att undvika tvekan förordar utredningen att man genom ändring i vägtraflkkungörelseneller på annat lämpligt sätt klargör att sädan försöksverksamhet lagligen kanbedrivas. Föregen del instämmer jag i ulredningens uppfattning att ett klarläggande behövs.Jag vill i det sammanhanget peka på att regeringen genom lagen (1975: 88) medbemyndigande att meddela föreskrifter om trafik, transporter ochkommunikationer (omtryckt 1978: 233) har befogenhet att besluta också om deavvikelser från den s.k. kommunala likställighetsprincipen som det här kan blifråga om. Dethar vidare ifrågasatts om inte en kommun, som beslutar att de som bor inom ettområde skall ha ett visst företräde till parkeringsplatser, gör detta i stridmot reglerna i byggnadslagen (1947: 385) att gator skall upplåtas till allmäntbegagnande. Somjag har pekat på görs emellertid redan i dagreservationer av liknande typ. Därtill kommer att trafik- och bebyggelsesituationeni de områden där försöksverksamhet är aktuell regelmässigt är sådan att detinte finns tillräckligt parkeringsutrymme vare sig på tomtmark eller gatumark.Försöksverksamheten syftar till att påverka allmänhetens användning av deparkeringsutrymmen som finns. Prop.1979/80:34 6 som bor inom ell visst område därvid får vissa fördelar,kan detta enligt min mening knappast anses medföra att marken inte längreskulle vara upplåten till allmänt begagnande. Jag förutsätter då all det inteblir fråga om att upplåta en exklusiv rätt för en viss person att använda enviss parkeringsplats. Ett nära samband råder mellan de frågeställningar som jagnu har behandlat och frågan om avgiftsbeläggning av parkering på gatumark. Detfinns nämligen goda skäl anta att en platsreservalion av den typ somjag harberört bör kombineras med avgifter. Om reserverade platser upplåts utan avgiftkommer nämligen den som bor inom området och har hyrt parkeringsplats påtomtmark att finna det ekonomiskt fördelaktigt att i stället utnyttja denreserverade gatumarken. En sådan utveckling skulle enligt min mening stå istrid med den allmänna målsättningen att parkering så långt möjligt bör ske påtomtmark. Möjligheterna för kommunerna att avgiftsbelägga parkeringpå gatumark regleras i 2§ lagen (1957: 259) om riitt för kommun att uttagaavgift för vissa upplåtelser å allmän plats, m.m. (omtryckt 1972:102, ändradsenast 1978: 236) (). Enligt den bestämmelsen får kommunerna ta ut avgifterför rätten att använda av kommunen för allmän parkeringupplåtna platser på gator o. d., om det är påkallat för trafikens ordnande. Gmndernaför beräkning av avgifterna beslutas av kommunfullmäktige. Frågan om denregeln ktin åberopas för att avgiftsbelägga långtidsparkering, t.ex. förboende, har såvitt bekant inte prövats rättsligt. I åtskilliga sammanhang hardet emellertid hävdats att bestämmelsen bara innebär en rätl att avgiftsbeläggakorttidsparkering. Jag förordar att ett klarläggande sker även i dettaavseende. Mol den bakgrunden bör regeringen ges möjlighet att medge kommunernarätt att göra avvikelse från bestämmelserna i 2§ försia stycket i syfte attde skall kunna bedriva den förordade försöksverksamheten. Avvikelsen avser ienlighet med vad jag nu har anfört kraven att parkeringen skall avse begränsadtid och att avgiftsuttaget skall vara påkallat för trafikens ordnande. Vidarebör uttryckligen slås fast att en taxedifferentiering får göras till förmån fört. ex. dem som bor inom ett visst område, något som kan bli aktuellt i vissafall av försöksverksamheten. 1 övrigt skall de i 2§ första stycket givnabestämmelserna gälla. avgift skall kunna tas ut utan beaktande avsjälvkostnadsprincipen och grunder för beräkning av avgifterna skall beslutasav kommunfullmäktige. Avgiftsbefrielse skall kunna meddelas rörelsehindrade. har i den förut nämndapromemorian lämnat vissa synpunkter på hur en försöksverksamhet medboendeparkering bör genomföras. Särskilt pekar utredningen på att man bör klariäggaom denna form av parkering bidrar till att minska in- och utpendlingen med molorfordoni de avsedda områdena. Utredningen betonar vidare vikten av aftförsöksverksamheten bedrivs i samarbete med utredningen, något som riksdagenockså har framhållit. 1979/80:34 7 Jagkan i allt väsentligt ansluta mig till vad utredningen har anfört i sinpromemoria. I det sammanhanget vill jag framhålla att det givetvis inte bör kommai fråga att regeringen prövar omfattningen av den försöksverksamhel som enkommun vill starta. Elt försök kan således omfatta hela kommunen eller bara enviss del av den. Det är en (ämplighetsfräga som kommunen bör avgöra med hänsyntill de förhållanden som råder i det enskilda fallet. Jag utgår vidare från atttomtparkeringsutredningen får den av förtjtsatta möjlighelen attfölja försöksverksamheten för att kunna dra slutsatser i sitt uppdrag attanalysera för- och nackdelar med boendeparkering och utarbeta riktlinjer för etlpermanent system. Det är självfallet väsentligt att de erfarenheler som kommerfram inom försöksverksamheten kan nyttiggöras både när man förberederytterligare försöksverksamhet utöver den som redan är planerad och vid densamlade bedömning som utredningen skall göra. Deförfattningsändringar somjag har förordat i det föregående bör tas in i 5 §KAL. Det bemyndigande för regeringen att meddela verkställighetsföreskriftersom denna paragraf nu innehåller kan utgå med hänsyn till reglerna i 8kap. Författningsändringeninnebär ingen bindning till försöksverksamhet med parkering i viss form ellerav visst slag. Bemyndigandet för regeringen är i stället generellt inriktat.Jag vill i detta sammanhang nämna aU avser att bedrivaförsöksverksamhet med s. k. nyttoparke-ringsdispfenser. Detta system innebäratt hantverkare och andra med återkommande behov av att parkera på gatumarkfår tillstånd att göra det mot en årsavgift. Tillståndet ger rätt att använda avgiftsbelagdaparkeringsplatser utan att avgift betalas vid det enskildaparkeringstillfället. Del medför emellertici också rätt aU - med vissa undantag- parkera på gatumark där parkering annars är förbjuden. Den av mig förordadeändringen i öppnar möjlighet även för exempelvis denna typ av försöksverksamhet. Med hjinvisningtill vad jag nu har anfört hemställer jag atl regeringen föreslår attantaga inom efter samråd med chefen för kommundepartementelupprättat förslag till lag om ändring i lagen (1957: 259) om rätt för kommunalt uttaga avgift för vissa upplåtelser å allmän plats, m.m. Regeringenansluter sig till föredragandens överväganden och beslutar att genortiproposition föreslå att antaga det förslag som föredraganden harlagt fram. (K1978: 10) Denhär promemorian handlar om gatumarksparkering för boendes personbilar.Givetvis kan den som bor på en plats parkera på gatumark på samma sätt som densom inte bor där. I det här sammanhanget innebär uttrycket emellertid att manpå olika sätt försöker ge de boende inom ett visst område företräde tillparkeringsplatser på gatumark i närheten av bostaden. Den frågan har under sentireår kommit att dra till sig en allt större uppmärksamhel. Enligtvägtrafikkungörelsen (1972: 603, omtryckt 1978: 1000, ändrad : 783)(VTK) gäller, med vissa trafiksäkerhetsmässigt betingade undantag, altparkering på vägar och galor är oreglerad, dvs. parkering är tillåten utannågra begränsningar. Genom 147§ andra stycket VTK har öppnals möjlighet attgenom loka.la trafikföreskrifter reglera parkeringen. Enligt I48§ VTK är det iprincip kommunen som har att meddela sådana föreskrifter. De kan innebära t.ex.tidsbegränsning av parkeringen, parke-ringsfbrbud eller förbud alt stanna iandra fall än där sådana forbud råder enligt VTK. I den mån sådana föreskrifterhar beslutats gäller de i princip lika för alla, närboende såväl som besökare. Fråganom hur parkeringen skall ordnas för de boende har vilat påprincipen att ali parkering i princip skall ske på tomtmark, dvs. utanför gatumarken.Den principen har kommit till uttryck i byggnadsstadgan (1959: 612). Där sägsdel i 535' 3 mom. att det på tomt skall finnas särskilt, tillräckligt stortutrymme för parkering, lastning och lossning av fordon för dem som bor eller vistaspå tomten och för verksamhet som bedrivs där. En förutsättning är dock att mankan bereda sådant utrymme till rimliga kostnader och utan synnerlig olägenhet iövrigt. har också möjlighet att medge undantag frånbestämmelsen. Samtidigthar emellertid kommunerna ansetts skyldiga att som ett led i 1979/80:34 9 gatuhållningenge möjligheter till nödvändig parkering på gatumark. Att sådanaparkeringsplatser i första hand är avsedda för s.k. koritidsparke-ring framgårbl. a. av uttalanden av chefen för i prop. 1957:157 medförslag till lag om rätt för kommun att uttaga avgift för vissa upplåtelser åallmän plats, m.m. Det konstateras där (s. 59) alt problem hade uppkommit närdet gällde att lösa parkeringsfrågorna i de större städerna. Framför alltgällde detta dessa städers centrala delar, där bebyggelsen hade kommit till ien tid då man inte räknade med trafik av den omfattning som senare blevfallet. Det ansågs angeläget att tillvarata de parkeringsmöjligheter som fannsså väl som möjligt. Detta borde ske genom att öka omsättningen av bilar påparkeringsplatser och undvika onödigt långtidsparkerande. Avgiftsbeläggningenansågs vara ett viktigt hjälpmedel i det sammanhanget. Motden nu angivna bakgrunden har 2§ första stycket lagen (1957: 259) om rätt förkommun att uttaga avgift för vissa upplåtelser å allmän plats, m. m. (omtryckt1972:102, ändrad : 236) () fått följande lydelse. Förrätt att begagna av kommun för allmän parkering upplåtenplats å gata, torg eller annan allmän plats må kommunen, där så finnes påkallatför trafikens ordnande, uttaga avgift med det belopp, som erfordras för atttillgodose sagda ändamål. Grunder för beräkning av sådan avgift beslutas avkommunfullmäktige. Därvid får föreskrivas att rörelsehindrad skall varabefriad från skyldighet att erlägga avgift. har i en promemoria angett att tolkningen av KALhar vållat problem. Därvid syftar verket i första hand på uttrycket "fortrafikens ordnande". Enligt verket har det av mänga tolkats så att detenbart ger möjlighet alt ta hänsyn till trafikens framkomlighet och säkerhet.Detta skulle medföra att det inte är tillåtet att t. ex. ta ut avgifter förparkering i syfte att styra över boendeparkering från gatumark tilltomtmark. Planverkettar i promemorian också upp frågan om möjligheter alt reserveraparkeringsplatser på gatumark för dem som bor i området. Verkel reser därvidfrågan om sådan reservation kan anses strida mot bestämmelserna (bl.a. 49 och 50§§)i byggnadslagen (1947: 385), som anger aU gata skall upplåtas till allmäntbegagnande. Verket pekar emellertid på att vissa typer av reservationer medgesredan nu. Del gäller t. ex. parkeringsplatser för handikappade. Stockholmskommun har i en framställning lill regeringen hemställt omlagändringar så att fastighetsägare eller boende kan ges företrädesrätt till avgiftsbelagdlångtidsparkering på gatumark. Bakgmnden till framställningen var en motion ikommunfullmäktige där del 1979/80:34 10 bl.a. hemställdes alt skulle få i uppdrag att praktiskt prövaett månadskort vad avser gatuparkering för innerstadens bilägare. anförde vid frågans beredning bl. a. följande. Motionenpekar på en rad problem gällande trafikmiljön i innerstaden. Motionärernaföreslår också konkrela åtgärder för att delvis komma till rätta med problemen.Miljö- och trafikförhållanden i innerstaden är en livligtomdebatterad fråga. Hänsynen till miljön och människornas hälsa och säkerhethar fått en ökad och mycket stor betydelse. Kommunens principiella hållning idessa frågor innebär att miljöhänsyn och trafiksäkerhet prioriteras och atlframkomlighet och kapacitet kommer i andra hand. stadskärna är intebyggd och ulformad för dagens starka Irafik. Någon reell möjlighet att bygga omeller anpassa stadskärnan till dagens trafikmängder finns inte, om miljökravensamtidigt skall prioriteras. Biltrafiken måste därför begränsas. ... Vidaretas frågan om parkering för de boende i innerstaden upp i motionen. Jag delarmotionärernas syn på alt de boende i innerstaden skall ges företrädesrätt tilllångtidsparkering på gatumark. Försök med sådan parkering på tomtmark kommerattstartas . Eventuell företrädesrätt även på gatumark är mer kompliceradbl.a. ur juridisk synpunkt. förbereder emellertid även försök medsådan parkering. Hela frågan om parkeringsproblemen behandlas iförslag till parkeringsplan för . Borgarrådsberedningenanslöt sig till vad föredragande borgarrådet hade anfört. Kommunstyrelsenbiträdde borgarrådsberedningens ståndpunkt. Kommunfullmäktige hemställde hosregeringen om lagändringar så att fastighetsägare eller boende kunde gesföreträdesrätt till avgiftsbelagd parkering på gatumark, I enmotion till 1977/(mot, 1977/78: 469) hemställdes aU riksdagenhos regeringen anhöll om förslag till sådana ändringar av gällande författningaratt ett system med långlidsparkering på gatumark mot ersättning möjliggjordes.Som motiv för förslaget anfördes främst att det skulle medverka till att minskade boendes behov av att flytta bilen . Möjligheterna skulle då ökaför många bilägare att utnyttja kollekliva transportmedel. DeUa skulle i sintur enligt motionärernas mening bidra till att förbättra miljön i städernascentrala kärnor. I betänkande över bl. a. denna motion anförde trafikutskottet(/79: 4) att utskottet hade erfarit alt regeringen avsåg att tillkallaen utredare för att pröva frågan om parkeringsöverträdelser på tomtmark m.m.Det hade ansetts lämpligt att i det sammanhanget ta upp till behandling ävenfrågor av det slag som motionärerna hade aktualiserat. Utskottet avstyrkte motdenna bakgrund och i avvaktan på utredningsresultatet motionen. Utskottethemställde att avslog motionen- biföll utskottetshemställan. 1direktiven till vår utredning (Dir. 1978: 90) anförde föredraganden bl. Utredarenbör överväga i vilken omfattning lagstiftningsåtgärder är nödvändiga för attgöra det möjligt att reservera parkeringsplatser på gatumark för boende inomsärskilda områden. 1 detta sammanhang bör för-och nackdelar med ett system avdet angivna slaget analyseras. Prop.1979/80:34 11 senger vid handen att fördelarna överväger skall undersökas vilka riktlinjer sombör gälla för tillämpningen. Eftermotionsvis väckta yrkanden logs frågan upp på nytt i trafikutskottetsbetänkande (/79:18) med anledning av propositionen 1978/79: 99 om en nytrafikpolitik. Utskottet anförde då (s. 90). Imotionen 1978/79: 2297 (punkten 30) begärs att beslutar att som sinmening ge regeringen till känna vad som anförts i motionen om kommunernas rättatt använda gatumark för parkering. Vidare begärs i motionen 1978/79: 2400(punkten 1) att hos regeringen hemställer om förslag tilllagändringar i syfte att öka kommunernas möjlighet att styra användningen avparkeringsplatser på gatumark till förmån för de boende. I förstnämnda motionanförs bl. a. att de större städerna måste ges möjlighel att bedrivaförsöksverksamhet med boendeparkering på gatumark. I motionen 1978/79: 2400anför motionärerna bl. a. att kommunerna f n. saknar möjlighet att styraanvändandet av befinUiga parkeringsanläggningar. En förändring av dettaförhållande synes nödvändig, varför en lagändring i detta avseende behövs.Olika frågor om parkering inom tätortsområdena övervägs f.n. av utredningen (K1978:10) om parkeringsöverträdelser på tomtmark m.m. Enligt sina direktiv harutredningen också att behandla sådana parkeringsfrågor som har tagits upp i debåda motionerna. Utredningen beräknas redovisa resultatet av sitt arbete underförsta . Utskottet finner att frågan om förbättrade möjligheter attanvända gatumarken i tätortema för boendes parkering är så angelägen att - iavvaktan på utredningsresultatet - de större tätorterna bör ges möjlighet attbedriva försöksverksamhet på området. Denna bör ske i samarbete medutredningen. Utskottethemställde att som sin mening gav regeringen till känna vad utskottethade anfört. biföll utskottets hemställan (rskr 1978/79: 419). Genombeslut har regeringen överlämnat riksdagsskrivelsen ochutskottsbetänkandet till vår utredning.