prop · G303114 · 1979-12-31 00:00:00 — Här bör främst nämnas konsumenternas behov av informalion,atl publiceringen ofta drabbar förelag som systematiskt nonchalerar ,'\RN;Srekonmien-dalionersami atl en s, k, svart lista ligger i det seriösanäringslivets intresse. Emellerlid strider en publicering mol grundtanken, attARN:s rekommendalioner inle skall vara verkställbara, och mol atl förfarandetvid nämndenär tämligen informellt. Del kan även vara så au en näringsidkare hargoda skäl att ej följa ARN:s rekommendalion, t. ex. därför all denna sannoliktinte stämmer med gällande räll (obs. vad utredningen anfört om altskälighets-hänsyn torde ha större spelrum inför än vid domslol),samtidigtsom en fastsiällelseialan av näringsidkaren inför allmän domstol kan varaonödig sedd både från näringsidkarens och konsumeniens synpunki. I den""svarta listan"" blandas också stort med smått. /SRförordar dårför an mer nyanserade lösningar undersöks. En möjlighet vore atlpublicering sker först sedan en näringsidkare underlåtit alt följaARN:s rekommendationer. Den höga efterlevnaden av ;s rekommendationer ärotvivelaktigt både ett uttryck och en förulsätining för den utomräiisligaivisilösningens framgång. Att förfarandel bygger på respekt för nämndensrekommendationer får emellerlid inte innebära att dessa skulle ha karaklär avavgöranden utan appell. Samfundet kan dårför inte dela uppfattningen att del ioch för sig skulle kunna anses stridande mot god affärssed alt etl förelag inteföljer nämndens rekommendalion. En sådan uppfattning synes inte heller ligga ilinje med avgörande 13/1978 angående informationspliktbeiräffande underlåtenhet au följa nämndens rekommendalioner. Ulredningensförslag all s. k. svarilisining inte skall ske före domstols avgörande, närnäringsidkaren visar alt han har anhängiggjort tvisten vid domslol, framslårdärför som välmotiverat. Enligt samfundets mening bör emellertid detsamma gällanär del är konsumenien som väckt talan vid domstol, sedan näringsidkaren hävdatatl nämndens avgörande är felaktigt. An förelag ej följer nämndens rekommendalioner kan ha tvågrunder; Nämndens rekommendalionerifrågasätts på sakliga grunder. Nämndens rekommendalionerrespekteras ej, då förelagel ej omfallar dei värdesyslem nämnden är en produktav. Det första fallet kan leda till att ärendet anhängiggörs iallmän domstol, i vilkel fall någon publicering av företagsnamnet inte skallske. 1979/80:114 96 1det andra fallel molsäller vi oss däremot inte publicering av företageis namn.Dock skall företaget genom upprepade anmaningaroch varningar från myndighetenssida göras helt klar över siluationen och risken för publicering. Över huvudtaget måste publicering av dena slag ske efter en mycket strikt handläggningfrån myndighelernas sida. 1och för sig kan del vara ell konsumentintresse atl del sker information om denäringsidkare som inte följer ARN:s utslag. Erfarenhetsmässigt är det etlmyckel begränsat antal företag som dom i nerar "svartlistningen" ochständigt återkommer och i många fall under nya firmanamn. Konsumenterna synesdärför inte i önskvärd omfattning ta lärdomar av denna information eller i allafall inte undvika dessa tredskande näringsidkare. Här synes del vara merpositivi ur konsumentsynpunkt au Konsumentverkei/KO hjälper konsumenterna idet enskilda fallel enligt vad förbundet redovisal i föregående avsnillbeiräffande KO:s lalerätt. Underalla omständigheter bör en svartlistning inte fa ske i de fall därnäringsidkaren anmält att tvisten skall anhängiggöras vid domstol. Del finnsfall då näringsidkaren vunnit i domstol och del måste då anses klarlotillfredsställande alt företag fått schavottera i pressen somtredskande och mindre seriöst. EmedanARN:s beslul har karaklären av enbart rekommendatiuner haren förstärkning avARN:s sankiionsmöjligheler diskuterats. Utredningen har därvid fastnat föranKonsumentverket liksom tidigare skall kunna publicera namnen på sådananäringsidkare som inte följer ARN:s rekommandationer. FörSHIO-Familjeföretagens del anser vi det vara väsentligare och mer positivt urkonsumentsynpunkt atl hjälper konsumenterna i det enskildafallet än all lillse all tredskande näringsidkare""svartlistas"". En sådan ""svartlistning""borde under alla omständigheter ej ske i de fall där näringsidkaren anmält alttvisten skall föras vidare lill domslol. Del finns nåmligen fall därnäringsidkare, som ej velal finna sig i och därför""svartlistats"" av , därefter vunniiprocessen i domslol. Del är stötande mot rättsuppfattningen alt en person/näringsidkare offentligt schavotieras av en slallig myndighel varpå domstolensedan ger honom rätt. KFdelar utredningens uppfallning atl publicering av namnen på de näringsidkare,som inte följer reklamalionsnämndens beslut åven 1979/80:114 97 börkunna ske i regi uch i de former, som Kunsumentverkelbesiämmer. KF, som liksom ulredningens rnajoritei anser atl svartlistning inlebör ske om tvisten anhängiggjorts vid domslol eller näringsidkaren visar althan vidlagil långt gående förberedelser härför, finner all publiceringenhillills skötts på ett föredömligt sätt. Förbundethar som svartlistning betecknat del förfarandel som i betänkandet kallas förpublicering av namnen på sådana förelag som inte följer nämndens utlåtanden. Vigör detla därför atl det i verkligheten blir fråga om ett slags skamsiraff Vianseratt sådan påföljd ej längre skall förekomma. Som ytterligare skäl fördelta hänvisar vi till reservation, sid. 223-224. Företagaren sätts ien ställning som icke är rätlsligt motiverad eller försvarbar, och som ärsärskilt stötande i de fall att företagaren sedermera går lill domstol ochvinner mot . EnligtSTR:s mening skall nämndens avgörande resultera i en rekommendation. a. av att avgörandena måste komma att grunda sig på enbartingivna handlingar och att relevanta fakta därför med hänsyn till ärendenaskaraklär kan vara okända för nämnden,avslyrker utredningens förslag tillatl namnen på de förelag, som inte följer nämndens rekommendation, skallpubliceras. Om en näringsidkare inte kan förmås att följa nämndensrekommendation annat än genom hol om svartlistning torde detta bero på aunämndens rekommendation grundar sig på ofullständigt maierial eller i övrigtbetraktas som felaktig; företag, som notoriskt vägrar att följa nämndens ulslagtorde inte heller ta hänsyn till en eventuell svartlistning. Vidare harkonsumenten alltid möjlighet att via etl domstolsförfarande få företagels namnoch beteende offentliggjort. Mvill emellertid fästa uppmärksamheten på att många konsumenler som råkat itvist med näringsidkare icke har klarl för sig att elt reklamationsnämndsbeslutej sällan kan vara etts. k. slag i luften,eftersom konsumenten i de fall dånäringsidkaren vägrar följa beslutet endasl har att vända sig lill domslol förförnyad prövningav tvisten. Det förekommerdärför relativt ofta inom M alt manavråder konsumenter från atl hänvända sig till medden motiveringen måsle man räkna med att motparten/näringsidkaren icke kommeratl följa Ulslag. M anser det därför vara på sinplats att ytterligare överväga möjligheterna till au låtareklamationsnämndsbeslut bli verkställbara - utan 7 1979/80. 1979/80:114 98 attdärigenom kumplicera handläggningen av ärendena inom nämnden. Möjligen kan mantänka sig cll specielll förfarande i sådana ärenden där man kan förvänla sigatt näringsidkaren icke kommer all följa nämndens beslul. KAKdelar utredningsm-ajoritetens uppfattning au de näringsidkare som underlåter anrätta sig efter skall fä sina namn publicerade ianslulning till undersökningar av efterlevnaden av nämndensbeslut. Del är emellertid av vikt alt denna publicering sker så snarl delkonstaterats atl näringsidkaren icke följl nämndens rekommendalion. Publiceringbör givetvis upphöra så snarl näringsidkarens verksamhel ändral karaktär ellerdenne ändral sin policy i ur konsumentsynpunkt fördelaktig riktning.Nämndmajoriteien finner principiella invändningar moi atl, innandomstolsavgörande föreligger, publicera namnen på de näringsidkare som ejföljer ARN:s rekommendalioner i de fall då näringsidkaren aniingenanhängiggjort tvisten vid domstol eller vidtagit förberedelse härför. KAK kanicke finna au ett evenluelll ""överklagande"" av ;sbeslul ger anledning atl avslå från en publicering, vilken endast ger besked omall nämndens anvisningar ej åtföljis. Det torde vara av stor belydelse urkonsumentsynpunkt all allmänheten snabbi får uppgift om de företag som av etteller annal skäl vägrat följa :s anvisningar. Det vore dock önskvärt att iförekommande fall lill meddelandet om företagets namn tillfoga au vederbörandeanhängiggjori ärendet vid domstol. Rörandeoffentliggörandet av namnen på näringsidkare som underlåter au åtlyda delar MHF utredningsmajnriieiens mening all denna urdning börbeslå. Man kan inle burise från alt denna praxis sannolikl bidrager till attäven mindre nogräknade näringsidkare med större allvar prövar en kundsklagomål. Ivår bran.sch är anlalet fall då näringsidkare icke följt nämndensrekommendation ytlerst sällsynta och denna publicering har således inte haftnågon praktisk betydelse. Detär dock vår uppfattning alt i sådana fall där nämnden icke varit enig, ellerdär rättslig prövning begärts av svarandeparten publicering icke må ske. 1979/80:114 99 Utredningen har synpunkier på viktiga modifieringar inuvarande system med publicering av näringsidkare på en "svartlista"" om han inte följer nämndens rekommendalion. Ulredningenkonstaterar alt bristande efterlevnad inie behöver bero på tredska ulan på attnäringsidkaren anser att reklamationsnämnden har avgjort frågan på eltfelaktigt säll. 1 sådana fall kan enligt ulredningen vissa principiellainvändningar riklas mol systemet. Riksförbundel vill för sin del hell instämma iutredningens slulsals att näringsidkare som anser sig ha skälig anledning altla saken ytterligare prövad bör kunna undgå den negativa publicitet som ensvartlistning innebär. Försäkringsbolagen har som berördes ovan krav påenhelliga och rättvisa normer för sina utbetalningar. Om en rekommendalion frånARN i elt försäkringsärende inte fyller detta krav måste försäkringsbolaget,utan risker för negativ publicitet, ha möjlighel au initiera endomstolsprövning av den fråga som bedömt. Den negativa effekten avsvartlistningen kan annars vara så slark att bolaget hellre avstår från en ioch för sig angelägen domstolsprövning. Denna viktiga synpunki förbises oftahell, såsom t. ex. i ledamolen reservation (s. 224). Där anses att"konsumenterna rnåsie ha rält att 1 information om alla företag som vägraralt följa nämndbeslutet, och därmed bryler mol vad som är god sed påmarknaden". Hur det kan anses vara ett brott mot god sed på marknaden attförsöka åsladkomma största möjliga rällvisa för konsumenterna genom endomstolsprövning är svårt att förstå. Det är mol denna bakgrund nödvändigt au modifiera systemetmed svartlistning. Ett försäkringsbolag bör aldrig riskera atl hamna på svartalistan om bolagel har hänvisat lill process. Del kan framhållas atlförsäkringsbolagen genom rättsskyddsförsäkringen har underlättat förförsäkringstagare/ skadelidande alt få en rättslig prövning lill stånd. Efiersom proceduren med svartlistningen kan anses vara såkänslig från rättssäkerhetssynpunkt vill riksförbundel allvarligt ifrågasättaom inte den bör ske i annan ordning än den administrativa inom konsumentverketsram. En lämplig lösning kan vara att elt ordförandekollegium hos tar handom prövningen av frågan um och när en näringsidkare skall föras upp på svartalistan. Enligt vad som upplysts under hand följer Konsumentverketnumera de riktlinjer härför som utredningen förordar och som för sindel inte har något att invända emot. 3.28 och Samhälle: Då reklamationsnämndens beslul är offentliga finns jupubliceringsrätten kvar. Publiceringen tjänar ofta två ändamål, dels sompåtryckningsmedel på 1979/80:114 100 mindreseriösa näringsidkare, dels som varning till konsumenter att inle anlita denamngivna firmorna. Publicering kan då gälla alla företag som vägrar alt följanämndens beslul oavsett vad skälel därtill är då de därmed bryter mot vad somutvecklats lill god marknadssed. 1syfie alt öka respekten för har den lidigareförsöksverksamheien brukat publicera namnen på de näringsidkare som -trolsvarning - underlåtit att följa nämndens rekommendation. Enligt ulredningensförslag skall denna ordning bibehållas. STS finner skäl tala för atl ell sådantförfarande även i fortsättningen lillämpas av ,även om det kan tänkas ledalill att vissa - i realiteten icke seriösa - näringsidkare på sådana villkorvägrar atl lämna sin medverkan till en ivisllösningprocedur inför . När delgäller sådana näringsidkare, torde i slället domstols- ellerskiljedomstolsförfarande regelmässigt vara den lämpligaste formen för tvistenslösande. Iövrigt bör i enlighel med den försöksvis redan etablerade ordningen även ifortsättningen ge publicitet åt domstolsavgöranden i sådana fall där"tredskande" svartlistad näringsidkare gått lill domstol nch dår fåttbifall till sin lalan helt eller delvis. Viansluter oss lill den av ledamoten gjorda reservalionen, atl nämndenskall ha rätt att publicera namn på näringsidkare som underlåtit alt följanämndens beslut, även om dessa inte behandlats i domstol. 4.Allmänna reklamationsnämndens verksamhetsområde 4.1 Fast egendom Tvistemålsom avser fast egendom är vanliga vid domstolarna. Målen kan röra köp av fastegendom, fel i fastighet, entreprenadavtal elc. Dessa mål är ofta omfattandeoch komplicerade och behovet av upptagande av muntlig bevisning är stort. Oftavill parterna höra sakkunniga som vittnen. Inte sällan behöver också domstolenhålla syn på fastigheten. Mot denna bakgrund finner hovrätten att tvister somrör fast egendom lämpar sig mindre väl för ett sådant förenklat och enbartskrifiligl förfarande som en prövning i innebär. Försöksverksamheien medreklamationsnämndsförfarande rörande fast egendom och de undersökningar somutredningen företagit lyder emellertid på att del finns behov av att sådanatvister kan prövas i . 1979/80:114 101 Hovrättenvill därior inte motsätta sig alt ARN:s verksamhelsområde utvidgas lill anomfalla också fast egendom. Vid sådana tvister är del dock siirskill viktigtatl på elt tidigt stadium prövar om tvisten lämpar sig för handläggning iARN och atl nämnden -om så inte är fallet-avvisar ärendel saml hänvisarkonsumenien lill domslol. Hovrällen vill vidare framhålla alt del förhållandetatl tvist om fast egendom prövats i ej bör föranleda atl tvisten i domslolskall handläggas enligt småmålslagen. undanlag för låsiighetstvisler bördärför göras i 2 i; lagen om rättegången i tvistemål om mindre värden. Vidarebör uppenbarligen regler meddelas föran hindra atl fastigheisköpare genom attanhängiggöra ärende i gör rättsförluster på grund av preklusionsregeln i 4kap. 12 S jordabalken. 4.1.2Hovrällen över och : Hovrättendelar uppfattningen att det är angelägel atl småhusköpare lar tillgång lill ellenkell och billigt förfarande för atl fä tvister i samband medfastighelsförvärv prövade och instämmer i atl skall la pröva fastighetsfrågor.Hovrätten anser emellerlid all det inte är lämpligt atl en permanent verksamhetför detta ändamål inrätlas . Somframgår av prop. 1977/78:93 s, 198 ff pågår elt omfattande arbete för allförstärka konsumentskyddet på småhusområdet. Om detla arbele ger önskatresultat kan behovel av ett organ för atl lösa reklamationsfrågor minskabetydligt. Det går inte heller atl göra en säker bedömning av utvecklingen avsmåhusbyggandel. Man måste räkna med atl den högkonjunktur som utmärkerproduktionen av småhus kan komma att avklinga. ARN:s fastighetsavdelning skulledessutom bli förhållandevis kostnadskrävande. Vidare finns redan nu enligt 9 §2 st 2 p rättshjälpslagen möjligheter-som kan uiökas-till utomprocessuellulredning och konfiiktlösning närdet gäller småhustvister. (SOU 1977:49, s. 164 och 168) har behandlat dessa frågor. Större erfarenhei -uiöver den som vunnits genom hittillsvarande försöksverksamhet-synes slutligen behövlig innan verksamheten görs permanent. Detta gällersärskilt frågor som rör besiktningar av fastigheter. Det är angeläget att manförsöker göra systemet så billigt som möjligt. Medhänsyn till de anförda omständigheterna menar hovrätten att ARN:s prövningavfasiigheisfrågorbörskegenom en försöksverksamhet,som dock, med hänsyn till deutbredda missförhållanden som synes råda, bör omfatta hela landet elleråtminslone alla områden där ett omfattande småhusbyggande förekommer. Förförsöksverksamheien bör, med hänsyn lill vad som föreskrivs om preskription avhävningsanspråk m. m. i jordabalken gälla, alt nämnden inte lar upp ärenden,där konsumenten yrkar att fastighetsköpet skall hävas (se 4 kap. 11-19 SS, 19kap. 20 S, 20 kap. 7 S 3 p, 22 kap. 4 S 2 p. och 23 kap. 3 S2 p. jordabalken).En särskild regel om skyldighet att avvisa anmälan måste 1979/80:114 102 såledesgälla för hävningsfallen. Om konsumenien inle tagil ställning för hävning finns anledning överväga om han borde göra det, bör det åligga atlomgående underrätta konsumenten om tidsfristen för väckande av hävningstalanvid domstol och verkningarna av uu sådan lalan väckes. Försöksverksamhetenmed faslighetsreklamaiionersynes visa att del finns elt visst behov av etl förberörda parler enkell och billigt förfarande för att pröva fastighetslvister påkonsumentområdel. Detta talar för alt reklamationsnämnden såsom föreslås börkunna handliigga även sådana ärenden. De skäl som anföris i ledamoten förtjiinar emellerlid å andra sidan många stycken beaktande. Motden föreslagna utvidgningen av nämndens verksamhel talar också, i viss mån attenligt utvärderingen av försöksverksamheien nämndens beslut i fastighetsärendenföljls i mindre utsträckning än nämndens beslut i andra ärenden, varvid efterlevnadsgradensjönk ju högre den rekommenderade åtgärdskostnaden var. Tingsrätten ställer sigliksom tveksam lill om förslagel i denna del bör genomföras ,särskilt i betraktande av de betydande kostnader som den nya verksamheten kanförvänlas föra med sig. 4.1.4 SödraRoslags tingsräll: Tingsrättendelar reklamalionsutredningens uppfaitningatt det är lämpligl alt öppnareklamalionsnämndsförfarandet för ivisierom fast egendom men vill anföra vissasynpunkter till förtydligande av utredningens i denna del delvis oklaraförslag. skall även endast pröva ivisler mellan konsumentoch näringsidkare. Med konsument förslås därvid enskild medborgare som iegenskap av privatperson har förvärvat reklamationsob-jekiei för slulligkonsumlion. Objektet skall vara avsett huvudsakligen för eget bruk.Ulvecklingen på bostadsmarknaden präglas av ökande tendens mol att vilja bo iegen bostad,stigande krav på bostadsstandard, exploatering i"stordrift" av villa- och radhusområden samt en omfattandefritidsbebyggelse. Mol bakgrund härav och då köpet av det egna huset allmäntoch enskilt sen är en mycket belydelsefull satsning är del naturligt att justpå detta område åstadkomma möjligheter att genom reklamationsnämndsförfarandelösa uppkommande tvister enkell och billigt. Men stora fastighetslvister avrättslig karaktär, med bevisfrågor och avseende höga belopp, bör fortfarande iförsta hand komma under domstols prövning. bör icke upplaga tvister avsådan karaklär. Dock bör, såsom även utredningen uttalat, någon värdegränslämpligen inte uppställas. Deallmänna förutsättningarna för ARN:s prövning synes i fråga om 1979/80:114 103 ämnesområdetfast egendom innebära att del bland faslighelsägarna främsl blir innehavare avsmåhusfastighet, som kan anses vara konsument i förhållande till näringsidkare- exploalör, byggföretag, byggmästare - av vilken han köpt fastigheten. Däremotkommer med denna avgränsning att ulanför reklamalionsnämndsförfarandet falla"vanliga"" fastighetsköp, dvs mellan en ägarebrukare och en nyägare-brukare av fastigheten. Det är också här som domstolsprövningen är avstörre betydelse än i ledet producent - första ägare-brukare. Medsmåhusfastighet bör avses en- och tvåfamiljsfastighet. Detla bör komma lillklarl ultryck då organisationen genomförs. Ägareav småhusfastighet kan givetvis fä ställning som konsument även i förhållandelill näringsidkare som t. ex. enligt entreprenadavtal uppför hus påfasligheten. Del är vanligt atl säljaren överlåter en obebyggd småhusfastighetsamtidigt som han i avtal med köparen åtar sig all på fastigheten uppföra ellsmåhus. Ägare av småhusfastighet blir vidare konsument i förhållande lillnäringsidkare som utför underhålls- eller reparationsarbeten på fastigheten. Delbör emellertid observeras atl även sådana arbeten på flerfamiljshus kan kommaunder nämndens bedömning. Bostadsräilshavare svarar nämligen normalt själva förunderhåll och reparationer i den lägenhet som avses med bostadsrätten. Delförekommer också att hyresgäster låter utföra sådana arbelen, för vilkel stödäven finns i hyreslagstiftningen, åven om det i hyresförhållanden vanligen ärhyresvärden som svarar för dessa. Det är värdefullt alt åven nämndakonsumentgrupper far tillgång till de möjligheter till ivistlösning somreklamalionsnämndsförfarandet ger. Vid genomförandet bör förtydligande ske ienlighet härmed. Dåreklamalionsnämndsförfarandet sålunda föreslås omfalla även fast egendom böremellertid ARN:s behörighet inskränkas till all gälla nedsältning avköpeskilling vid fastighetsköp respektive prisreduklion vid entreprenad ellerunderhålls- och reparationsarbeten. Hävning av köp eller avtal och skadestånd idessa förhållanden bör nämligen inte lämpligen prövas av . Vad hävning angårär denna ofta en synneriigen ingripande ålgärd, dessulom rättsligt svårbedömd,med vittgående konsekvenser för säljare och köpare. Avtalsiolkning och muntligbevisning är oftast nödvändig, och del bör då vara domstols sak att lösatvisten, medan reklamalionsnämndsförfarandet bör reserveras för de meraskäligheismässiga spörsmålen. Del kan här även anmärkas atl den vid tvist omfastighetsköp ofta åberopade grunden svikligt förfarande är etl typisktprövningsområde för domslol. Vad skadestånd angår -där nyssnämnda anmärkningbeiräffande svikligt förfarande vid fastighetsköp även gäller (4 kap. 19 Sjordabalken) - uppkommer i tvisterna ofta en mängd frågor av olika natur -exempelvis kausalitet, medvållande, försäkringsfrågor - vilka knappast lämparsig för reklamalionsnämndsförfarandet utan hellre bör prövas av domslol. FörARN lämpliga frågor är däremoi sådana, med vilka domslol ofta besväras ionödan, men vid vars prövning branschorganisationernas medverkan är särskiltvärdefull, såsom material- 1979/80:114 104 ocharbelslekniska frågor, dålig arbetsledning med åtföljande kostnadshöjningeller rena debiieringsfrågor. Deerfarenheter som föreligger från försöksverksamhet med enfastighetsreklamationsnämnd i och synes vara positivaoch lyder på alt det finns behov i vart fall försmåhusköpareait fa möjlighettill prövning av rastighetstvisier i ell nämndförfarande Eftersomden föreslagna utvidgningen kan antagas medföra minsl en fördubbling av allmännareklamationsnämndens verksamhet och således blir mycket resurskrävande börävenövervägas vilka möjligheter som kan finnas att inom domstolsväsendets ramförbättra konsumenternas möjligheter till en snabb och enkel prövning avfastighetstvister. Sålunda har utredningen närmare molivering avvisattanken på att knyta regionala nämndkanslier till domstolarna. Det kan ocksåifrågasättas om inte de medel, som kommer au åtgå för att finansiera denföreslagna utvidgningen av verksamhet, med fördelkunde satsas på förebyggande åtgärder vid småhusbyggande. Omden föreslagna utvidgningen likväl genomföres kommer i enlighet med 2 S försiastycket 1 Lagen om rättegången i tvistemål om mindre värden (småmålslagen)också sådana fastighetslvister, där värdet överstiger elt halvt basbelopp, altfalla under lagens tillämpning, under förutsättning atl nämnden avgettutlåtande däröver. Enligt tingsrättens mening torde det -med hänsyn främst tillde slora värden som kan slå på spel i en sådan tvist och lill de kompliceradetekniska frågor som del ufta kan röra sig nm - inte vara lämpligt att sådanatvister prövas i ett förenklat förfarande enligt småmålslagens mönster.