prop · G30396 · 1979-12-31 00:00:00 — Jag vill i delta sammanhang nämna attpolisslyrelsen i polisdistrikl framhåller alt mänga av dem som ägnarsig åt sådan asocialitet som det här gäller erfarenhetsmässigt saknar fastareanknytning tiil och i många fall för en ambulerande tillvaro mellanhuvudstäderna i , Behålls sålunda vissa av denuvarande utvisningsbestämmelserna, bör ärendena handläggas i samma ordning somnu, dvs. av länsrätl i försia instans. I fråga om handläggningen hos länsrätleller annan förvaltningsdomstol bör nuvarande ordning även fortsättningsvisgälla. I etl hänseende föreslår jag dock ändring. Enligt gällande bestämmelserskall frågan om flyklingskap prövas försl i verkställighetsärendet. Iforlsältningen bör emellertid som en konsekvens av nyktingförklaringsinstilutelgälla, alt förvaltningsdomstolen på samma sätl som allmän domstol beaktar omullänningen har tillerkänts status som flykting (flyklingförklaring) ellerannars uppenbart är flykting och har behov av i . I sådant fallbör uivisning inle beslutas. Somjag har angett användsi UtlL fyra olika benämningar för en utlännings avlägsnande ur landet, nämligenavvisning, förpassning, förvisning och utvisning. Av praktiska skäl harjaghittills använt mig av dessa benämningar. I ullänningslagkommilténs uppdraghar emellertid även ingåll all se över UtlL:s lerminologi. Kommitténkonstaterar alt de nuvarande benämningarna knappast har nått uianförexperternas krels. Enligl allmänt språkbruk används termen avvisning om enullänning inte får komma in i landel och termen utvisning om han redan befinnersig inne i landet och inle får vara kvar här. I enlighet med detta språkbrukhar kommittén funnil det prakliskl och ändamålsenligl att bara hatvå lermer för avlägsnande-formerna, nämligen avvisning och utvisning. Vidsidan härav ger UllL i vissa fall möjlighet till s. k. hemsändning. Jagälerkommer lill denna fråga. Förslaget har tillstyrkts av en sågott som enhällig remissopinion. 1 några yttranden förordas emellertid atltermen förvisning behålls för domstols avlägsnandebeslut. 1979/80:96 71 För egen del anser jag kommitténsförslag välbefogal. Begreppen avvisning och uivisning har förankring i vanliglspråkbruk och begränsningen lill tvä avlägsnandebegrepp underlättarallmänhetens förståelse äv lagen. Lagstödet för beslämmelserna omhemsändning finns 1718 första stycket UllL. 1 den paragrafen anges allregeringen meddelar bestämmelser om hemsändande av en utlänning, som erhållersocialhjälp eller omhändertas enligl barnavårdslagen, lagen (1966:293) omberedande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall (LSPV) eller 35 8 lagen(1967:940) angående omsorger om vissa psykiskl ulvecklingsstörda (omsorgslagen)och som inle är politisk flykting. Själva de maleriella reglema finnsemellertid i olika av regeringen beslulade kungörelser, som hör tillsocialdepartementets område. Jag får i denna del hänvisa lill den redogörelsesom lämnas på s, 85-88 i belänkandet. Eflersom själva lagstödet finns iutlänningslagen har kommittén emellertid sig böra ge sin syn på behovetav hem-sändningsreglerna samt ange vissa synpunkter på reglernas maleriella innehålli de fall kommittén har ansett all hemsändningsregeln bör behållas. Kommittén erinrar om allhemsändning av socialhjälpstagare inle har förekommil och attSverige gentemot invandrare självfallet har etl ansvar som utesluteranvändandet av hemsändningsinslitulet i dessa fall. All i övrigt sända hem enperson som har fått rätt all vistas här, enbarl på den grund alt han är i behovav socialhjälp, framslår enligt kommittén som ultryck för ell förlegal synsätt.Den bestämmelsen föreslås därför avskaffad. Den föreslagna ändringen bör sessom ell utlryck för alt för sin del inle avser all längre lillämpahemsändningsreglerna i berörda konventioner. Jag finner förslagel välmotiverat.Det har också tillstyrkts eller lämnats utan erinran av remissinstanserna. Kommittén påvisar att inle hellerreglerna om hemsändning av barn som har omhändertagits enligt barnavårdslagen(1960:97) har använls . Kommiuén framhåller alt behovel avbestämmelsema bör övervägas i samband med del pågående lagstiftningsarbetet påsocialtjänstens område. Enligl kommitténs mening bör det inle förekomma atthemsändning av unga sker för alt skydda samhällets intressen eller av t. ex.ekonomiska hänsyn. Däremot får övervägas om man genom hemsändningsreglernakan få etl slörre spelrum vid val av lämplig miljö för den unge. Atl konlakt lasmed hemlandets myndigheler och alt ett tillfredsställande omhänderlagandeordnas bör alllid vara en förutsättning för hemsändning i dessa fall. Åven idenna del ansluler jag mig, i likhel med remissinslanserna, lill vad kommitténhar anförl. Jag föreslår alltså all den nuvarande bestämmelsen i UllL omhemsändning av barn som har omhändertagils enligl barnavårdslagen behålls tillsvidare och atl den lillämpas på det sätt kommittén har . Prop.1979/80:96 72 1 fråga om hemsändning av den somhar omhändertagils enligl LSPV eller enligl omsorgslagen anför kommittén bl.a.följande. Hemsändning kan även ske ulan samiycke av den som berörs.Enligl kommilién bör sådan hemsändning inle få ske av ekonomiska eller liknandeskäl. Om del emellertid i undantagsfall visar sig all exempelvisspråksvårigheter lägger hinder i vägen för en fortsatt meningsfull vård iSverige bör enligl kommilléns mening hemsändning kunna övervägas, omförutsättningarna därför i övrigl är uppfyllda. En hemsändning i ett sådanlläge kan då närmast ses som en ålgärd för all lillgodose ell vårdbehov.Självfallet bör de resurser som finns, t.ex. tillgång lill tolkeller ivåspråkigvårdpersonal, i försia hand utnyttjas. När politiska skäl föreligger mothemsändning bör denna liksom endast få ske om medger det.Förslaget har i allmänhel godtagils av remissinslanserna. Socialstyrelsenanser emellertid att möjligheten till tvångsvis hemsändning inte bör finnaskvar. Den möjlighelen har enligt slyrelsen inle begagnats under senare år.Socialstyrelsen anser det dessutom märkligt att en viss vårdform har lagtstill grund för hemsändning av utlänningar. För den som bereds frivillig vårdenligt sjukvårdslagen (1962: 242) finns sålunda ingen hemsändningsmöjlighel.Dessutom bör det vara och inte socialslyrelsen som gör en helhetsbedömningoch som beslutar i dessa ärenden. Enligt min mening är del av viklalt understryka atl beslämmelserna om hemsändning har en annan karaklär änavvisnings- och utvisningsbestämmelserna (förpassning, förvisning ochutvisning). Dessa senare syftar lill alt förhindra inresa eller alt avlägsna enutlänning som inte anses ha rätl alt vislas i vårl land. Avgörande är alltsåstatens intresse av all kunna beslämma vilka utlänningar som skall få vislas ivårl land. Hemsändningsreglerna, och jag bortser då från hemsändning avsocialhjälpstagare, får anses ha till syfle atl låla de behövliga barnavårdandeeller sjukvårdande insalserna komma till stånd i hemlandet. De sociala ochmedicinska inslagen är därvid framlrädande. Åtgärderna grundar sig i vissa fallytterst på konventioner mellan och andra stater. UllL:s bestämmelser berör intenärmare frågan om tvångsanvändning vid hemsändning. Bestämmelser om detla finnsi slällel i kungörelsen (1966:585) angående tillämpningen av LSPV och i stadgan(1968:146) angående omsorger om vissa psykiskt utvecklingsstörda. Somsocialstyrelsen påpekar i sitt remissyttrande förekommer numera i praktikeninte tvångsvis hemsändande av utlänningar som har omhändertagils för vårdenligl LSPV eller omsorgslagen. Jag anser att delta är en riktig utveckling.Jag vill emellertid framhålla att frågan om författningsändringar i syfte atlutesluta möjligheten till tvångsvis hemsändning hänger nära samman med detlagstiftningsarbete som pågår bl.a. i samband med socialtjänslreformen och börövervägas i del sammanhanget. Någon ändring i detla hänseende bör därför integöras . Det är emellertid önskvärt alt den inledda ulvecklingen mot altundvika hemsändning utan utlänningens sam- Prop.1979/80:96 73 Jag delar kommitténs uppfattning atl demöjligheler som finns till lolkhjälp och tvåspråkig personal i första hand börutnyttjas för all möjliggöra en meningsfull vård i . Med hänsyn härtilloch till att sociala och medicinska bedömningar bör vara avgörande för om hemsändningskall ske bör vidare liksom beslula i dessa ärenden. Kommittén tar därefter upp denkonflikt som i vissa fall uppkommer mellan elt utvisningsbeslut och inlagningenligt LSPV. Utgångspunkten när det gäller avvisning och utvisning på grund avavsaknad av pass eller tillstånd bör enligl kommittén vara, att utlänningensrätl att vistas i har prövats i avlägsnandeärendet. Vid prövningen kanpatientens sjukdom ha åberopats som skäl för att få stanna här. Del finns i detsammanhanget möjlighet atl ge elt UT om humanitära skäl föreligger, t.ex. pågrund av allvarlig sjukdom. Om slarka humaniiära skäl äberopas. avses det ävenefler genomförandet av en ordning med krav på UT före inresan bli möjligt altpröva ansökningen medan ullänningen är i . Om en domstol dömer lillöverlämnande till sluten psykiatrisk vård jämte utvisning (förvisning) innebärdel enligl kommittén alt domstolen har funnit all utlänningen inte får vistasi . När väl ett avlägsnandebeslut har fattats, är det enligt kommitténinte rimligt att en intagning enligl LSPV helt skulle hindra verkställighetenav beslutet. Å andra sidan måsle patienten självfallet vara i ett sådanltillstånd att han klarar resan hem. Detta gäller vid all verkställighet ochavser hinder av såväl psykisk som somatisk art. Kommittén föreslår därför allverkställighet av elt avlägsnandebeslut i princip skall kunna bryla vård enliglLSPV. En annan ordning skulle nämligen innebära all verkställighet inte kan skeförrän patienten skriviis ul slutligt. Eftersom vården syftar lill att anpassapatienten till det svenska samhällel, bl.a. med hjälp av försöksutskrivningar,uppkommer lätt en anknytning hit som sedan kan omöjliggöra verkställigheten avavlägsnandebeslutel. Frågan när verkställighet skall ske får enligl kommitténavgöras mot bakgrund av när sjukdomsbilden tillåter verkställighet. Förslagel har lämnats ulan erinran.Socialstyrelsen tillstyrker uttryckligen förslagel och framhåller atl de avkommittén föreslagna ändringarna i LSPV i denna del innebär alt flera prakliskaproblem löses. Det gäller bl. a. beträffande den som skall utvisas och somlillfälligl har omhänderlagils enligt LSPV. Även för egen del kan jag anslutamig till förslagel. har anfört om betydelsen av ett beslut omuivisning på grund av avsaknad av pass eller tillstånd eller på grund av brollhar självfallel tillämpning också på uivisning på grund av t. ex. asocialitel.Jag återkommer lill de särskilda beslämmelserna i samband medspecialmoliveringen. I de frågor som rör hemsändningenhar jag samrått med chefen för och med statsrådet . Prop.1979/80:96 74 2.6 Återbrylning av lagakraftvunna avlägsnandebeslut Bestämmelser om rätl för regeringenatl återbryta, dvs. upphäva, lagakraftvunna avlägsnandebeslut har funniis iutlänningslagstiftningen . Beslämmelserna har undergåttförändringar vid skilda tillfällen. När bestämmelser om preskription avavvisnings-, förpassnings-och utvisningsbeslut samt om en generell besvärsrälli avvisnings- och förpassningsärenden infördes övervägdes frågan omålerbrylnings-bestämmelserna borde upphävas. Ålerbrytningsrällen hade nämligendittills i praktiken tjänat som en ersättning för frånvaron av preskriptionoch full besvärsrätt. Ålerbrytningsbeslämmelserna kom emellertid atl bibehållas. Åven om behovet av återbrylningkunde komma alt påtagligt minska på grund av preskriptionsreglerna skullenämligen elt slopande av återbryl-ningsmöjligheterna leda lill atl de ärenden ivilka tidigare inle prövade omständigheter kom fram efter ett lagakraftvunnetavlägsnandebeslut i allmänhet inle längre kunde tas upp till förnyadbehandling. Sådana omständigheter kunde avse politiskt flyklingskap ellerutgöras av andra väsentliga humanitära skäl som, om de hade åberopats, skulleha lelt till all beslul om avlägsnande inte hade fattals. Genom den vidgadebesvärsrätten bedömde statsmakterna alt det i allmänhet skulle bli möjligt altlillgodose iniressel av att alla omständigheter av vikt kom med i bedömningeninnan avlägsnändebesluten fattades. Om däremol nya relevanla omständigheterframkom efler del beslutet hade vunnit laga krafl, ansågs emellertid möjlighelböra finnas till återbrylning (prop 1975/76: 18 s. 125). Vissa ändringar ibestämmelserna genomfördes emellertid. Bestämmelserna 1518 UtlL omåterbrylning innebär alt regeringen får upphäva ell beslul om förvisning,aniingen helt och hållet eller till viss del, om beslutet inle kan verkställaseller om del annars finns skäl all det inle längre skall gälla. Beslutet kanupphävas antingen del har verkställts eller ej. I slällel för atl upphävabeslutet helt eller till viss del kan regeringen medge alt utlänningen fårvislas i landel trots förvisningsbesluiel. Detsamma gäller i fråga om beslulom avvisning, förpassning eller uivisning, om det framkommer någon omständighetsom inle har prövals tidigare. Om avlägsnandebeslutel upphävs eller ullänningenfår rält att vistas här trots förbudet, får regeringen föreskrivainskränkningar eller villkor i fråga om utlänningens vistelseort, byte avbostad och arbetsanställning samt anmälningsplikt. När en fråga om återbrylninguppkommer, får del statsråd som ansvarar för utlänningsärendena beslula attverkställighet inte skall ske innan regeringen har fattat slulligl beslul iärendet. Även får meddela inhibitionsbeslut (51 a 8). konstaterarall den beskrivna ordningen har medförl betydande olägenheler och atl den harförsvårat en ändamålsenlig Prop.1979/80:96 75 handläggning av utlänningsärendena i regeringskansliel ochhos verkställande myndigheter. Kommittén finner del uppenbart atlåterbrytningsmöj-lighelerna i slor omfattning missbrukas i syfte atl fördröjaoch förhindra verkställigheten av regeringens lagakraftvunna beslul. På s, 173i belänkandet redovisar kommittén resultatet av en kartläggning avålerhryt-ningsinstitutets tillämpning . Den visar attframställningar om återbrylning görs i stor utsträckning och att antaletansökningar ökar. Särskill vanligl är atl utlänningen åberopar anknylning tillpersoner i som skäl för upphävande. Enligt kommitténs mening framslården nuvarande ordningen som oacceplabel. I medför den atl myckenlid går ål för att ompröva av regeringen lättade beslul. Även omprövningen begränsas lill vad situationen kräver, medför handläggningen av detslora antalet återbrylningsärenden atl prövningen av besvärsärenden inte kanske i rimlig takt och all ärendebalanserna ökar. Man pekar vidare på attUllänningen ofta i samband med återbrylning begär inhibition av verkställigheten.Inhibitionsfrågor prövas av det ansvariga statsrådet, som har attta slällning i dessa frågor. Mot den bakgrunden föreslårkommittén all den nuvarande möjligheten till återbrylning av avvisnings- ochförpassningsbeslui avskaffas. Utlänningen får enligl kommittén ansestillgodosedd genom besvärsrätten till regeringen. 1 fråga omförvisningsbesluten anses däremol alt nuvarande regler kan behållas. Enligt vadkommittén närmare ulvecklar på s. 175 i belänkandel är del iroligen inletillräckligl alt de nuvarande beslämmelserna upphävs. Regeringen lordenämligen även ulan slöd av uttryckliga bestämmelser ha möjlighel all upphävaeller all i övrigl i mildrande riklning ändra sina avlägsnandebeslut. Därmedföreligger också en skyldighet atl pröva ärendei i sak, om detla begärs avutlänningen. Kommittén ifrågasätter därför om ell upphävande av gällandeäterbrylningsbestäm-melser skulle leda lill någon mera avsevärd minskning avålerbrylnings-ärendena. Enligt kommittén släller sig emellertid sakenannorlunda om man i utlänningslagen genom uttryckliga bestämmelser begränsaromfattningen av återbrytningsrätten. Den anser del angeläget att ålerbrytningsbeslämmelsernasåvill gäller avvisning och förpassning ulformas på elt sådanl säll, attutrymmet för omprövning och tillflödet av ålerbrytningsan-sökningar effektivibegränsas. hänvisar kommittén lill de möjligheter som ochregeringen har all med slöd av underställningsbestämmelserna ingripa för atlförhindra verkställighet när detla är uppenbari påkallat. Dessa möjlighelerföreslås utbyggda. 1 det slora flertaletremissyttranden lämnas förslaget utan erinran. Några remissinstanser uttryckersin uppskattning och understryker nödvändigheten av all den nuvarandeordningen ändras. Kammarrätten i Slockholm anser sålunda att ändringsförslagetmåste belraklas som elt av de mesl väsenlliga för atl fä till stånd rimligahandläggningstider utan att ge avkall Prop.1979/80:96 76 Beslämmelserna om prövning aveventuella nya skäl i verkställighelsärendel anses väl avvägda och uppfyllerenligl kammarrätten tillräckliga rätlssäkerhelskrav. Åven delar i alltväsentligt kommitténs uppfattning. Verket anför all tungt vägande skäl tveklöstlalar föratt återbrytningsreglerna i dess nuvarande form upphävs. Enligt verketlorde del knappasi finnas några andra lyper av förvaltningsärenden i vilka delär möjligt atl få inhibiiions- ochålerbryt-ningsansökningar upprepade gånger prövade av regeringen. ochpolisstyrelsen i ställer sig emellertid avvisande avdel skälet, all man menar all den föreslagna ändringen kommer atl medföraytterligare omgång och längre handläggningstider. Åven några ideellaorganisationer med anknytning till flykting- eller invandrarfrågor motsättersig förslaget. Det gäller bl. Svenska Röda Korsel som menar all möjlighetenall få lill stånd en ändring av ett avlägsnandebeslut kommer atl bliillusorisk. Svenska flyklingrådel framhåller att regeringen inte sällan haransett sig böra upphäva avlägsnandebeslut därför atl nya omständigheter harframkommil, bl. a. på grund av de långa handläggningstiderna. Avgörandet av omden prövningen skall ske bör inte läggas på polisen. En remissinslans anser attansökan om återbrylning bör få ske en gång. För egen del vill jag anföraföljande. I avvisnings- och förpassningsärenden föreligger besvärsräU tillregeringen. De nuvarande utvisningsärendena kan överklagas till kammarräll ochregeringsrätten. Vidare gäller atl beslul som inte har verkställts inom två årpreskriberas. Ullänningen har under prövningsförfarandet räll lill offentligtbiträde. Genom beslämmelserna i förvaltningslagen (1971:290), vars regler iallt väsenlligl lillämpas även vid regeringens prövning, ges garantier för enrättssaker behandling av avvisnings- och förpassningsärendena. Vad gäller denuvarande ulvis-ningsärendena handläggs dessa i förvaltningsdomstol. Till detlakommer alt frågan om politiskt eller annat verkställighetshinder kan prövas isärskild ordning i samband med verkställigheten. Jag kan mot den bakgrundeninle se annat än att gällande ordning i besvärsförfarandel ger goda möjlighetertill och garanlier för en omsorgsfull och uttömmande behandling av ärendenrörande en utlännings avlägsnande från . Frågan är då om del är önskvärleller rimligl att utöver besvärsmöjligheten ha kvar en ordning, enligt vilkenutlänningen efler ett avslagsbeslut av regeringen skall kunna hosregeringen få till stånd inhibition av verkställigheten och omprövning avbeslutet, och delta inle endasi en utan upprepade gånger. Jag anser i likhetmed kommittén att en ullänning inte kan anses ha något befogal krav på ensådan ordning, även om avlägsnandeärendena ofta är av djupt ingripande natur.Detla gäller så mycket mer som en sådan ordning försvårar eller omöjliggör förregeringen att i rimlig tid hinna pröva besvärsärendena. Som kommittén harantytt har de nuvarande bestämmelserna lelt lill en situation iregeringskansliel som enligl min mening inte kan accepteras. Jag vill tilläggaatl anlalel återbrylningsärenden beträffande avvisnings- ochförpassningsbeslui fortsätter atl stiga och aU de i slulel av uppgicklill av ärenden i regeringskansliel avseende avvisning ochförpassning. I slor utsträckning åberopas i huvudsak samma skäl som redanprövals. Inte deslo mindre måsle beslut fattas, först i inhibilionsfrågan avdel ansvariga statsrådet, och därefter i återbrytningsärendel av regeringen. Det finns vidare anledning atl pekapå atl nuvarande bestämmelser ofta leder till att utlänningen först eftermycket lång lid slutligen avlägsnas ur landet. Svårigheterna för honom attacceptera att han inle får slanna kvar blir självfallet då större, eftersom hanunder väntetiden har hunnit få slarkare anknylning lill . Jag villsamtidigt framhålla att del allmänt selt inle kan anses tillfredsställande, allen utlänning lill slut anses böra få tillstånd atl stanna på grund av denlångvariga handläggningsliden och den anknytning han därigenom har hunnit fåtill . I särskild grad gäller detta när krav införs på UT före inresan. Mol bakgrund av de skäl som jag nuhar redovisai ansluler jag mig till kommilléns förslag all upphäva de nuvarandeålerbrytningsbeslämmelserna utom vad gäller förvisning och utvisning. Även omåterbrytningsin-stitutel upphävs i dess nuvarande utformning i fråga omavvisning och förpassning, kan emellertid inte bortses från att det iundantagsfall är angeläget aU kunna ändra del lagakraftvunna beslutet. Detgäller t. ex. fall då de politiska förhållandena i hemlandet plötsligt harändrats så, all verkställighet är möjlig. Detsamma kan gälla vidinträffad allvarlig sjukdom som inte är av övergående natur. Även omåterbrytnings-möjlighelen i övrigt las bort, måste öppningar lämnas för dessaoch liknande situationer. I del följande avser jag alt närmare redovisa hurålerbrytningsrällen skall kunna begränsas lill de situationer som nämnts.Jag använder därvid begreppen avvisning och uivisning. 2.6.2 Aterhiylning av avvisnings- och utvisningsbeslututom vad gäller uivisning på grund av broll eller asocialitet När det gäller ulformningen avbestämmelser som syftar lill atl avskära återbrytningsrätten i dessa ärendenknyler kommittén an lill gällande bestämmelser om skyldighet förverkställighetsmyndigheten atl vid uppkommet verkslällighelshinder underslällaSIV ärendei. Delta skall till en början ske när utlänningen åberopar politisktverkställighetshinder (58 8 UtlL). Över SIV:s beslut i verkställighetsfrågankan utlänningen anföra besvär hos regeringen (59 8 UtlL), varvid regeringen iförekommande fall kan återbryta avlägsnandebeslutel. Kommittén föreslår atlundersläll-ningsskyldigheten behålls liksom den nu nämnda ordningen förupphävande eller ändring av etl avlägsnandebeslut. Den föreslår emellertid allinle bara regeringen utan även skall kunna upphäva avlägsnandebeslutel. Prop.1979/80:96 78 Kommitténs förslag innebäremellertid samlidigl. som jag har nämnt, alt det inte längre skallfinnas möjlighet för utlänningen själv atl hos regeringen utverka upphävande avett avvisningsbeslut eller ett sådant ulvisningsbeslul som avses. Regeringenfrånias rätlen att pröva en ansökan om återbrylning som görs direkt hos denna.Någon skyldighet eller ens möjlighel all pröva ett inhibilionsyrkande i sådantsammanhang kommer följaktligen inte längre att finnas. Även i andra Jäll än närjörjöljelseåberopas kan del visa sig omöjligt att verkställa etl avlägsnandebeslut.Utlänningen ansöker i dessa fall vanligen om återbrylning. Det slår enliglkommilién klart att en möjlighet till upphävande måste finnas också iframtiden när hindrel är av verkligt allvarlig nalur, t. ex. allvarlig sjukdom. Redan enligl gällande bestämmelserkan emellertid frågan om ändring av avlägsnandebeslutel komma under regeringensprövning utan en ansökan om återbrylning. Enligt 60 8 UllL skall nämligen ärendetunderslällas . om svårighel möter vid verkställighet. Verkel kan enligt 47 8UtlL i ett sådant fall underställa regeringen ärendet, om det finns särskildaskäl till della, och därmed göra det möjligt för regeringen att upphävabeslutet. Kommittén nämner all denna omväg ytterst sällan används, eftersommöjlighel finns för utlänningen att ansöka om återbrylning direkt hosregeringen. Inte heller beträffande de nusenast nämnda verkställighetshindren är det enligt kommilléns mening möjligtall behålla en rätt för ullänningen att vända sig direkl lill regeringen.