prop · G30366 · 1979-12-31 00:00:00 — förbehåll om altäganderätten skall kvarligga hos avbetalnings-säljaren till dess köpeskillingenhar belalals till fullo, anses härvid inte som godsets ägare.Exstinktionsprincipen gäller alltså vid olovliga förfoganden även avbelalningsgods. Enspeciell situation utgörs av tvesalufallen, dvs. fall då ägaren har sålt sammasak lill olika personer. Enligt I kap. 5 § handelsbalken skall då den som förstköpte behålla godset. Det är emellertid allmänt vederlaget att lagrummet barareglerar del fallet alt ingen av köpama har fått godset i sin besittning. senare köparen i god tro fått egendomen i sin besittning, anses han därmedha gjort ett godlrosförvärv med verkan atl den förste köparens anspråk fårvika. Enligtförmynderskapslagstiftningen och konkurslagsliflningen är omyndig ochkonkursgäldenär i stor utsträckning hindrade att förfoga över sin egendom. Omförfogande ändå sker, anses medkontrahenterna inte kunna åberopa reglema omgodlrosförvärv. Motsvarande gäller om en rättshandling är ogiltig därför atlden har företagils under inflytande av rubbad själsverksamhet. Om dendisponerande inte har uppträtt som ägare ulan handlat för annans räkning idennes namn, torde gällande regler om exstinktiva godlrosförvärv inte heller varalillämpliga. Enförutsättning för godtrosförvärv är atl den disponerande hade egendomen i sinbesittning och alt tradition har ägl rum, dvs. att egendomen har överförts iförvärvarens besittning. Om den disponerande är eller har varit kommissionärgäller dock vissa specialregler i lagen (1914:45) om kommission, handelsagenluroch handelsresande (kommissionslagen). Beslämmelserna (54 och 55 §§), som ärtillämpliga vid olovliga dispositioner över kommittentens gods, innebär bl.a.all tredje man kan göra avtalel med kommissionären gällande, om denne hadegodset i sin besittning. Del fordras alltså inte all godset överiors iförvärvarens besittning. Föralt exstinktion skall inträda krävs atl förvärvaren varit i god tro både näravtalet träffades och när traditionen ägde rum. Kravel på god tro innebär delsatl förvärvaren renl faktiskt inte skall ha förstått, att den som disponeradeöver egendomen saknade rätt alt förfoga över denna, dels att han skall haiakttagit skälig aktsamhet vid förvärvet. Vad som menas med skälig aktsamhetberor på omständighetema i del särskilda fallel. I rättspraxis finns en klartendens all ålägga framför alll köpare av motorfordon ganska långtgåendeundersökningsplikt (se t.ex. NJA 1961 s. 567). Enligt11 kap. 4 § och 12 kap. 4 § handelsbalken har i där avhandlade fall denursprunglige ägaren rätt atl lösa egendomen från godtroende förvärvare. Itvesalufallen har den förste köparen enligt praxis lösningsrätt gent- Prop.1979/80:66 51 emot senare köpare som i god tro har fått egendomen i sinbesittning. Lösningsrätten lorde kunna utövas under praktiskt laget obegränsadlid. Det är inte klart hur lösenbeloppet skall beräknas, dvs. om det skallmotsvara egendomens värde vid inlösningstillfällel (värdeprincipen) eller detvederlag förvärvaren kan ha utgelt (vederlagsprincipen). En mera utföriig redogörelse för gällande rält lämnas ibetänkandet (SOU 1965:14) Godtrosförvärv av lösöre (s. 27-130) lill vUkenhänvisas. 3.3.1 Förslag lill samnordisk lagstiftning X fråga om godlrosförvärv av lösöre gäller olika regler i de nordiskaländema. Svensk och finsk rätl bygger på exstinktionsprincipen. Beträffandeegendom, som frånhänts rätte ägaren genom slöld eller liknande brott, skiljersig emellertid svensk och finsk rält ål. Gällande rält i gör nämligenundanlag från exstinktionsprincipen för sädana fall. I och åandra sidan erkänns principen om godtrosförvärv i fråga om lösöre blott i någraundanlagsfall, medan man där i övrigt har regeln om obegränsad vindikationsrätt. 1 en skrivelse lill de nordiska ländemas regeringar den 17februari 1959 hemställde presidium atl dessa skulle inledagemensamt utredningsarbete i syfte atl nå fram till mera enhetliga regler än denuvarande beträffande verkan av god tro vid exstinktiva förvärv av lös egendomi de fall ursprunglige ägaren eller innehavaren gör anspråk på att återfåegendomen. Med anledning av framställningen från Nordiska rådettillkallades i , , och särskilda sakkunniga meduppdrag atl karflägga gällande regler samt all åtminstone i princip föreslå delagändringar som lämpligen kunde anses böra komma i fråga för att uppnå rättslikheti de nordiska länderna på området. Efler utredningsarbete lades betänkanden fram iDanmark, och . Del svenska betänkandet (SOU 1965:14) Godtrosförvärvav lösöre innehåller ell lagförslag som nära överensstämmer med motsvarandeförslag från de danska och finska utredningama. Del bygger påexstinktionsprincipen. Huvudregeln är all den som i god tro förvärvar lösöreoch får det i sin besittning får full äganderätt lill egendomen. Dennahuvudregel kompletteras med särregler för två olika fall. Det ena av dessagäller egendom som har frånhänts den ursprunglige ägaren genom stöld ellerrån. För alt godtrosförvärv skall komma till stånd i ett sådant fall krävs allförvärvaren kan visa atl han med skälig noggrannhet har undersökt överiåtarensåtkomst. Den andra särregeln är lillämplig vid förvärv av sådan egendom somallmänt säljs pä kredit med äganderättsförbehåll. Godtrosförvärv av sådanegendom kan göras gällande bara om förvärvaren genom granskning avålkomsthandling eller kvitto eller på annat sätt har försökt förvissa sig omatt överiåtaren inte på gmnd av äganderättsförbehåll saknade rätl att överlåtaegendomen. Om förvärvet har skett på offentlig Prop.1979/80:66 52 auktion eller från yrkesmässig försäljare med fastaffärsställe eller under därmed likartade förhållanden, är de bägge särreglemainte lillämpliga annal än om särskild anledning till misstanke föreligger.Lagförslagel upptar vidare regler om rätl i vissa fall för den ursprungligeägaren att återlösa egendom som varit föremål för godtrosförvärv. Vid remissbehandlingen av de tre betänkandena utsattesdessa för åtskillig kritik i de olika länderna. Karaktäristiskt för kritiken var att remissinstanserna ivart och ett av länderna ansåg där gällande rätt vara tillfredsställande ochmotsatte sig ändring saml fann att de sakkunnigas förslag innebar en olämpligkompromiss. Särregeln för stöldgods mötte hårt motstånd hos de svenska remissinstansema,som ansåg att den på ett betänkligt sätt luckrade upp exstinktionsprincipen,eftersom förvärvaren inte har någon möjlighel att i förvärvsögonblicket avgöraom egendomen är av del slag som särregeln är tillämplig på. 1 ochFinland ansågs det å andra sidan inte acceptabelt att gå ifrånvindikationsprincipen närdet gäller stöldgods. I detta läge anmäldes lagstiftningsfrågan i Nordiska rådetav danska regeringen, som hemställde om rådets uttalande rörande principerna iföreliggande lagförslag. Detla resulterade i en rekommendation (rek. 13/1967),där hemställde till de nordiska ländernas regeringar atl försökagenomföra en enhetlig nordisk lagsliftning om förvärv av lösöre i god tro.Denna borde enligt rådet, bortsett från fall av slöld, rån och grovt tvång,bygga på en allmän exstinklionsregel. Om enhetliga regler inte kunde uppnåsför fall av nyssnämnda art, hemställde rådet att lagförslagen avfattades påsådant sätt att man i rättstillämpningen i största möjliga utsträckning skullekomma till samma resultat. Ärendet föranledde därefter fortlöpande kontakter mellanföreträdare för justitiedepartementen i , , och Sverige.Frågan gavs emellertid inte någon särskild hög prioritet och fick av olika skälvila en lid. aktualiserades emellertid ärendet på nyll, och i Danmarktogs det upp vid överläggningar med representanter för näringslivet ochkonsumentintressena. Härvid visade del sig att näringslivet alltjämt motsattesig ändring av gällande rätt, medan man på konsumenthäll intog en neutralståndpunkt. I detla läge beslöt man sig på danskt håll för alt inte lägga framnågol förslag lill lagsliftning. Detta anmäldes lill , som ifebruari 1973 beslöt att anse spörsmålet som slutbehandlat för rådets del. Sedan det sålunda visat sig atl någon samnordisklagstiftning på området inte skulle komma till stånd, ansågs från svensk sidanågol behov av att gå vidare med detta lagstiftningsärende inte föreligga.Kungl. MaJ:t beslöt därför alt avskriva frågan frånvidare handläggning. hade emellertid ärendet framskridit så långtalt man inom utarbetat etl utkast lill lagrådsremiss medförslag lill Prop.1979/80:66 53 lag om godtrosförvärv av lösöre. Utkastet tilllagrådsremiss fogas som bilaga' lill denna promemoria. I har man antagit en ny lag omgodtrosförvärv av lösöre [lov om rett lill losore ervervel i god tro(exstinktsjonsloven)]. Lagen bygger på exstinktionsprincipen (1§).Godlrosförvärv äger emellertid inte rum, om egendomen genom slöld, egenmäktigtförfarande, rån eller annal våld eller hot om våld har eller kan anlas ha frånhäntsägaren eller den som på ägarens vägnar haft egendomen i sin besittning (2§).Undanlagna från godtrosförvärv är vidare konstverk, antikvileter ochmuseiföremål som är i offentlig ägo eller tillhör en privatsamling som är öppenför allmänheten. Lagen träder i kraft . 3.3.2 Behandlingen i av frågan om godlrosförvärvuv lösöre Reglema om godtrosförvärv har varit uppe lill behandling iriksdagen vid tvä lUlfällen under 1970-talel. 1 motionen 1974:645 hemställdes alt hos Kungl.MaJ:l skulle begära förslag lill sådan ändring i gällande lag allgodlrosförvärv inte skall anses föreligga i fall där någon köper stöldgods påetl ställe där handel av detta slag vanligen inte förekommer. I motionen1976/77:649 hemställdes atl hos regeringen skulle begära en översynav reglema för godtrosförvärv av stöldgods i syfle bl. a. alt ändra de svenskalagreglerna i riktning mot vad som gäller i övriga nordiska länder. I sitl av godkända belänkande (LU 1974:3) övermotionen 1974:645 ansåg lagutskottet alt det - med hänsyn till motståndet hosde svenska remissmyndigheterna mot lagändringar på förevarande område (se ovan3.3.1) och då kraven på god tro undersenare år i rättspraxis genomgått en skärpning i sådan riktning som förordadesi motionen - inte var aktuellt all på nylt ta upp den av motionären berördafrågan till närmare övervägande; utskottet hemställde därför alt riksdagenskulle avslå motionen. I sill betänkande (LU 1976/77: 16) över motionen1976/77:649, likaledes godkänt av , fann lagutskottet atl del sedan år1974 inte förekommit något som föranledde till ändring i riksdagensställningstagande. Utskottet avstyrkte därför bifall till motionen. 3.4 Kontroll av vissa branscher Vid sidan av den straffrättsliga lagstiftningen om häleri,de straffprocessuella bestämmelserna om förvarstagande av stöldgods och decivilrätlsliga reglerna om godtrosförvärv har lagstiftaren prövatnäringspolitiska åtgärder för atl slävja handeln med stöldgods. Vad som därvidkommit i fråga är skärpt kontroll av branscher som ger särskilt sloramöjligheter att ' Bilagan utesluten här. 1979/80:66 54 föraut stöldgods i den allmänna handeln. Bestämmelserna om obligatoriskkonlrollstämpling i lagen (1974:283) om handeln med arbeten av guld, silvereller platina är elt exempel på sådana kontrollåtgärder, det tidigare gällandekommunala auklionsmonopolel elt annal. Av större betydelse i detta sammanhangär emellertid den samhällskonlroll som sker av skrothandel, pantlånerörelsesamt tillfällig handel. Handelnmed skrot och annal begagnat gods är sedan gammalt underkastad särskildreglering. Gällande bestämmelser finns i förordningen (1949: 723) angåendehandel med skrot, lump och begagnat gods. Syftetmed skrolhandelsförordningen är i försia hand att motverka tillgreppsbrollgenom all hindra eller försvåra avsättningen av oärligt åtkommet gods och attunderiätla polisrnyndighelemas efterspaningar av sådant gods. Förordningen ärtillämplig på yrkesmässig handel med Järn- och annal metallskrot,texlilavfall, lump samt vissa slag av begagnat gods såsom kläder och pälsverk,cyklar, kameror och smycken. Vidare är förordningen tillämplig på yrkesmässighandel med begagnade skriv- och räknemaskiner, radio- och lelevisionsapparalersamt musikinstrument. Iförordningen skiljs i olika avseenden mellan fast handlande - varmed förståsden som för utövande av rörelsen innehar kontors- eller butikslokal ellerupplagsställe - och uppköpare, dvs. annan person, som idkar rörelse som avses iförordningen (2§). Förrält alt idka skrothandel krävs särskilt tillstånd av polismyndigheten i denort, där rörelsen huvudsakligen skall bedrivas. Tillstånd kan beviljas bolageller ekonomisk förening samt enskild person (3-4§§). Skrolhan-delsrörelse sombedrivs av bolag eller ekonomisk förening skall ha en av polismyndighetengodkänd föreslåndare, vilken är ansvarig för rörelsens skölsel (6-8§§). Föruppköpare gäller all tillståndet är begränsat i olika avseenden (5§). Förden fasta handeln meddelas särskilda föreskrifier i 10-16§§. Beslämmelsernaavser godkännande av ställe för rörelsen, förvärvande av gods, förande avsärskild bok (affärsbok) samt märkning och förvaring av mottaget gods. Även föruppköpare finns särskilda föreskrifier (17- I8§§). Sålunda fär uppköpare inteförvärva gods av okänd person, med mindre denne kan legitimera sig på etttillfredsställande sätl eller förvärvet sker i överlåtarens bostad elleraffärslokal. Vidare åligger det uppköpare att anteckna varje affär pånumrerade inköpsnolor. 1vissa fall gäller lättnader i nu berörda bestämmelser (19-21 §§). a. fårpolismyndigheten medge undantag från bestämmelserna om anteckningsskyldighet. Förordningeninnehåller också allmänna bestämmelser om rörelseidkares skyldigheter(22-27§§). Bl.a. föreskrivs skyldighet atl lämna polismyndighet bistånd.Polismyndighet, har rätt att undersöka lokaler och lager Prop.1979/80:66 55 samt att granska affärsbok och inköpsnotor. Vidare kanpolismyndighet meddela särskilda ordningsföreskrifter för rörelsen. Slutligen innehåller förordningen straff- ochbesvärsbestämmelser. Straffet för brott mot förordningen är böter. lill skrolhandelsförordningenfinns i en särskild (1949: 725). Enligt lagen (1949:722) om pantlånerörelse får lånerörelsei vilken lösören mottas såsom pant inte utövas utan tillstånd avlänsstyrelsen. Tillstånd får meddelas endast om del kan anses föreligga behovav rörelsen. Tillstånd skall företrädesvis lämnas antingen lill kommun ellertill bolag eller ekonomisk förening som vill driva rörelsen utan vinstsyfteoch på villkor som är fördelaktiga för låntagarna. Enskild person får beviljastillslånd endast om han gjort sig känd för redbarhet och ordentlighel och iövrigt anses lämplig (I S). Frågor om tillstånd prövas av i den ort därrörelsen skall drivas. 1 äiendel skall yttrande inhämtas från kommunen ochpolismyndigheten (2S). Om pantlånerörelse drivs av kommun, bolag eller ekonomiskförening, skall det finnas en särskild föreståndare som ansvarar för rörelsensskötsel. Bedrivs rörelsen av bolag eller ekonomisk förening, skall föreståndarenvara godkänd av (3 §). Tillstånd att driva rörelse och godkännande avföreståndare kan återkallas på grund av anmärkningar mot rörelsens skötsel(5S). Pantlånerörelse står under länsslyrelsens tillsyn. Utövareav panllånerö-relse är skyldig att tillhandahålla erforderligauppgifier om rörelsen samt atl låta få del av rörelsens bokföringsamt tillträde lill rörelsens lokaler (14 S). Pant får mottas endast från den som antingen är känd förpantlånerörelsens utövare eller hans personal eller som kan legitimera sig påett tillfredsställande sätt (I6S). Över rörelsen skall föras bok (pantbok) avvilken skall framgå bl.a. panternas art och antal, mått eller vikl, fabrikatoch tillverkningsnummer eller annat särskilt kännemärke. I panlboken skallockså antecknas pantsättarens och pantlösarens namn, yrke och bostad samt typoch nummer på legilimalionshandlingen (18§). Enskild person som utövarpantlånerörelse eller föreståndare för sådan rörelse är skyldig alt efler anmälanfrån polismyndighet all gods förkommit eller olovligen frånhänts ägarenomedelbart undersöka om godset finns i hans besittning eller om han har någonanteckning om det samt - i sådant fall - underrätta polismyndigheten därom. Omutövaren eller föreståndaren på annat sätt får kännedom om eller misstänker altden som vill pantsätta gods åtkommit detla olovligen eller eljesl är obehörigatl sälla godset i pant, är han vidare Prop.1979/80:66 56 skyldig atl underrälta polisen (19§). Polisen kan åläggaden som utövar pantlånerörelse att till polisen anmäla föremål av vissl ellervissa slag som mottas i rörelsen (20 S). Utövare av panllånerörelse är ocksåskyldig att låla polisen undersöka rörelsens lokaler saml granska pantboken(21 §). näringsfrihetsförordning ställde krav påtillslånd för bl. a. kring-föringsförsäljning (s. k. gårdfarihandel) ochrealisation. Beslämmelserna avlöstes av förordningen (1968:564) om tillfällighandel. förordning blev emellertid snart föremål för kritik. Dentillfälliga handeln ansågs på grund av de begränsade konlroUmöjlighetema främjaen tämligen omfattande kriminalitet. Sålunda angavs försäljningsformenunderlätta både avsättningen av olovligt åtkommet gods och brott mot mervärde-och annan skattelagstiftning. Mol bakgmnd av den kritik som sålunda framkomskärptes regleringen med verkan fr.o. Bestämmelserna återfinns numera i lagen (1975:985) omtillfällig handel. Med tillfällig handel förstås alt någon yrkesmässigtsalubjuder medförda varor på etl av honom tillfälligt begagnat försäljningsställeeller under kringföring. Utanför begreppei faller (1) försäljning lillnäringsidkare, (2) torghandel eller handel på marknad, mässa eller utställning,(3) handel anordnad i samband med sådan offentlig tillslällning som avses i 9 §allmänna ordningssladgan (1956:617), t.ex. idrottstävling, drkusföresläll-ningsaml tivoli- och marknadsnöjen, (4) kringföringsled i en rörelse som annarsbedrivs på siadigvarande driftställe och avser sådana varor som regelmässigtsaluförs eller framställs där och (5) sedvanlig aukiionsförsäljning av lösöresom tillhör dödsbo eller enskild person (1 §). Tillfällig handel får drivas endast efter särskilllillslånd som i regel meddelas av i det län där försäljningenskall äga rum. Svensk medborgare och utlänning som har permanentuppehållstillstånd får dock utan tillstånd driva tillfäUig handel medlivsmedel, blommor, alster av inhemsk hemslöjd och tryckt skrift (3 §). Den som driver lillfällig handel utan tillstånd eller utanatl godkänd föreslåndare finns eller i strid mol villkor eller föreskriftersom har meddelals dömes lill böler. Till samma straff dömes den som för annansräkning driver eller förestår sådan olovlig handel (I0§ försia siycket). Från flera håll har anförts alt lagen om tillfällig handeli olika avseenden inte har fungerat lillfredsslällande. Vissa krav på ändringari lagen harockså framställts. a. har påpekats alt tillfälligaförsäljningsformer som inte omfattas av regleringen, t.ex. torghandel, har ökati omfattning saml atl lillfällig handel förhållandevis ofta bedrivs utantillstånd. Vidare har framförts atl konsumenterna ofta saknar möjlighet att nåtillfälliga försäljare för reklamation vid tillfälliga försäljningsformer sominte omfattas av lagen, t. ex. vissa auktioner. har - mol bakgmnd av den kritik somriktats mol la- Prop.1979/80:66 57 gen om lillfällig handel - inom handelsdepartementetgjorts en översyn av lagen i olika avseenden. Översynen har lett fram till förslag (prop. 1977/78: 186) lillvissa begränsade ändringar i lagen om lillfällig handel. Tillstånd lilllillfällig handel skall fortfarande meddelas myckel restriktivt. Huvudregeln äratl tillslånd kan ges endasl om handeln är av väsenllig betydelse frånkonsumentsynpunkt. Särskilda skäl skall dock kunna beaktas. Vidare föreslåslättnader för tillverkare all lill allmänheten sälja varor som de själva hartillverkat. Nya regler föreslås också som skall underlätta för komsumenternaall nå tillfälliga försäljare för reklamation och liknande. 4 Utredningar inom kommittéväsendet beslutade regeringen att tillsälta enutredning (Ju 1976:4) för översyn av lagsliflningen om förmögenhetsbrott. 1direktiven till förmögenhetsbrottsulredningen anslöt sig föredragandedepartementschefen i alll väsentligt till de överväganden som redovisades i enrapport (1975:3) Förmögenhetsbrolten - Riktlinjer för en översyn, som BRÅskriminalpoUtiska arbetsgrupp lagl fram. Enligt direktiven bör utredningsarbetetinriktas på atl anpassa lagstiftningen på della område lill del moderna samhälletsvärderingar. Här ingår atl ompröva nuvarande slraffvärdegränser ochstraffbarhelsgrader. En viktig uppgift för utredningen bör vara all undersökaom fömtsättningar finns för en allmän sänkning av straffnivån för förmögenhetsbroltenså atl dessa från straffvärdesynpunkl bättre anpassas lill annan brottslighet.Bortsett från kriterierna för de olika straffbarhets-graderna ochstraffsatserna bordet inte vara någon huvuduppgift för utredningen att föreslåändringar i den straffrättsliga uppbyggnaden av de särskilda brotten.Uiredningen bör dock vara oförhindrad alt med ledning av nya erfarenheier laupp frågor om ändringar eller tillägg i bestämmelser om förmögenhetsbrolten.Utredningen bör särskill pröva om behov och förutsättningar finns att införa enallmän straffbestämmelse om ansvar för efterföljande medverkan. En bestämmelseom detla skulle i så fall inbegripa vissa förfaranden som inte läcks av nuvarandebestämmelser om s. k. fordringshäleri i 9 kap. 6§ BrB. fick förmögenhetsbrottsulredningentilläggsdirektiv (Dir 1977: 6) som innebär atl kommittén mer allsidigt ochförutsättningslöst än vad som följer av de ursprungliga direktiven kan pröva destraffbarhets-grunder och slraffvärdegränser som bör gälla förförmögenhetsbrolten. Utredningens arbete beräknas pågå . Prop.1979/80:66 58 påbörjades spaning och ulredning beträffandestölder inom län av koppar, nickel, mässing, kvicksilver m. m.Utredningen blev mycket omfattande och brottsligheten visade sig haförgreningar till stora delar av . Den brollslighel som uppdagadeshänförde sig lill stölder, häleri och häleriförseelser, bedrägerier,förskingringar, urkundsförfalskning, osant intygande samt skattebrott ochbrott mol skrolhandelsförordningen. I skrivelse lill idecember 1972 redovisade i län sina erfarenheter från bl.a.denna utredning och påtalade i anslutning därlill vissa brister iskrolhandelsförordningen. Med anledning bl. a. därav tillkallades ensärskild ulredare med uppgift alt göra en översyn av skrolhandelsförordningen(H 1974: 04). Enligt direktiven bör en utgångspunkt förutredningsarbetet vara att handeln med skrot och begagnat gods även ifortsättningen behöver en särskild samhällelig reglering och insyn. Syflel meden sådan reglering bör emellertid preciseras. En skälig avvägning bör ske mellanå ena sidan samhällets intresse av alt förhindra handel med gods som åtkommilspå brottslig väg och å den andra sidan näringslivets intresse av atl handelninte nödigt försvåras. I utredningsarbetet ingår atl studera den brottslighetsom skrolhandelsförordningen avser att förhindra, i första hand tillgrepp avmelallskrol och vissa slag av begagnade föremål. Av särskill inlresse är detsätt på vilket det olovligen tillgripna godset finner avsättning. Skrolhandelsulredningenskall pröva vilka slag av begagnade varor som skall omfattas av regleringen.En utgångspunkt är därvid alt endasl sådana varuslag skall omfattas avregleringen som i någon avsevärd utsträckning är föremål för tillgreppsbroll. En stor del av de missförhållanden som råder på skrolhandelsområdelsynes enligt direktiven kunna hänföras lill uppköpama och deras verksamhet.Skrothandelsutredningen skall därför utreda frågan om tillstånd föruppköparverksamheten. Den brottslighet, som förekommer inom skrothandelngynnas vidare bl. a. av all skrolhandelsförordningen inte gäller för handel påmarknad och alt anleckningsskyldighet inte föreligger vid alla förvärv.Utredningen skall pröva om dessa undantagsbestämmelser behöver ändras. Utredningen beräknar att slutföra sill arbete under hösten1978. 5 Märkning av stöldbegärlig egendom Antalet inbroltsslölder uppgår lill närmare 150000 omårel.