prop · G30310 · 1979-12-31 00:00:00 — De organ vilka regional.t eller lokalt verkar inom naturvården, miljöskyddet,arbetarskyddet, den allmänna hälsovården och livsmedelskontrollen bordeutn;yttjas. På lokal nivå borde hälsovårdsnämnden kunnafylla en viktig uppgift i tillsynsarbetet. Med hänsyn till hälsovårdsnäm.ndens nuvarande uppgifterbetonades därigenom också pä lokal nivå sambandet m.ellan m.iljöskydd, arbetarskydd, allmän hälsovård och livs.medelskontroll . I motiven till lagen gjordes även vissa uttalanden om förhållandetmellan lagen och arbetarskyddslags-stiftningen (prop 1973:17 s 91). Lagenskulle komma att i vissa avseenden sammanfalla med tillämpningsområdetför arbetarskyddslagsstiftningen ochdet gemensamma o.mrådet skulle bli all yrkesmässig hantering av hälso- och miljöfarliga varor såvitt avser skyddet av arbetstagarnas hälsa. Departementschefen underströk att det givetvis inte var meningen attarbetarskyddslagstiftningen skulle sättasur spel genom den nya lagen. Denna borde gällavid sidan av arbetarskyddslagstiftningen. Det innebar att bl a sådana allmännarestriktioner av betydelse för användningen av produkter i olika hanteringsled - ieller utanför arbetslivet - som utfärdas raed stödav lagen om hälso- och miljöfarliga varor borde av arbetarskyddsmyndigheterna läggas till grund förderas bedöraningar och betraktas sora rainimikravsora under alla omständigheter mäste uppfyllas. förutsattes att arbetarskyddsmyndigheterna med stöd av arbetarskyddslagstiftningen kunde meddela andraoch strängare föreskrifter, närsä påkallades för att uppfylla arbetarskyddetskrav. Dessa föreskrifter skulle "ta över". De risker för arbetstagarnas hälsa som är förenade medsjälva tillverkningen av hälso- och miljöfarligavaror och med den yrkesmässiga hanteringen av sådana varor skulle alltså främst mötas med arbetarskyddsåtgärder. Frågan om saraordningen mellanarbetarskyddslagstiftning och lagen om hälso-och miljöfarliga varor togs senare upp avarbetsmiljöutredningen som föreslog att arbetarskyddsstyrelsen skulle kunnameddela generella föreskrifter om användning av farliga ämnen på arbetsplatserna.Arbetarskyddsmyndigheterna föreslogsdessutom fä möjlighet att raed stöd av arbetsrailjölagstif tningen rikta föreskrifter av olika slag gentemot tillverkare ochleverantörer när det gäller att i enskilda fall förebygga kemiska risker i arbetslivet. förutsattes att den centralaproduktkontrollmyndigheten raeddelar generella 1979/80:10 158 föreskrifter som avser flerahanteringsled - tillverkare, leverantörer,brukare osv - inom tillämpningsområdet för lagen om hälso- och mi I jöfa r I j.ga varor. Departementschefen anförde(prop 1976/77: 149 s 2G7) att lagen om liälso-och miljöfarliga varor har ett vidsträckt til länipningsområde och att lagen utformats i syfte att hanteringenav en vara skall kunna regleras oberoende av hanteringsled och oavsett inomvilken milj-ösektor den hanteras. På detta sättkan en allmän produktkontroll av hälso-och miljöfarligavaror koiriPia tiil stånd. Lagens innehåll svarade uppenbarligen mot faktiska behov. För arbetarskyddet tillkom problem som sammanhänger med en mera intensiv hantering av kemiska medeloch utnyttjande av komplicerad kemisk processteknik. I fråga om yrkesmässiganvändning behövdes ofta särskildaöverväganden inora speciella användningsområden. I arbetsmiljölagenborde därför (3 kap 9 §) inrymmas även det arbetarskyddsansvar som bör vila påtillverkare, importörer och andra överlåtare avfarliga ämnen. I förhäl.lande tillarbetsgivare och andra brukare borde sälundaföreskrifter ora farliga äranen kunna meddelas enligt arbetsrailjölagen bädei enskilda fall och generellt. Vad gälldeleverantörer av kemiska äm.nen borde finnas ett skyddsansvar enligtarbetsmiljölagen med möjlighet till ingripande i enskilda fall. Mengenerella föreskrifter sora avser ledet före användningenborde raeddelas inora ramen för lagen om hälso- och miljöfarligavaror. Med beaktande av den olika inriktningen av lagkomplexen kunde allmänt konstateras att lagstiftningen om hälso- och miljöfarligavaror borde komma in för arbetarskyddets organ när det gällerallmänna produktfrågor, såsomallmän kartläggning av förekommandekemiska produkter, klassificering av hälso-ochmi 1 jöfarlig.j voror samt basmärkning. Vidare kunde det vara ändamålsenligt attinom denna lagstiftning ta upp sådanafrägor om ingripande med generellakrav där en samlad bedömning behövsmed hänsyn till bäde arbetsmiljöocli andra miljösektorer. På detta sättkunde en sammanvägning ske av intressen inom olikamiljösektorer. Den förordade avgränsningenkom till att--yck i arbetsmiljölagen, om bemyndigandenai lagen att meddela generella föreskrifterbeträffande farliga ämnen genomgåendeavsäg enbart frägor ora användningenpå arbetsplatserna. Att de tvä lagsystemen delvis reglerade sarama oraråde gav departeraentschefen anledning att betona nödvändighetenav ett mycket nära samarbete mellan arbetarskyddsstyrelsenoch den centrala produktkontrollmyndigheten . 1979/80:10 , . Vid riksdagsbehandlingen av förslaget om arbetsmiljölag togs även frågan om produktkontrollnämndens ställningoch samarbete raed arbetarskyddsverket upp. föreslog (SoU 1977/78:1 s 73) efter att ha inhämtat yttrande frånjordbruksutskottet att skulle ge regeringen till känna vad sora anförtsom en översyn av den statligaprodukt-kontrollorganisationen. beslöt i enlighet härmed och regeringen har tillsatt enkommitté för översyn av organisationen för produktkontrollen (Jo 1978:65). 1979/80:10 160 5.4 TRANSPORT AV FARLIGT Enligt 2 § lagen om hälso- och miljöfarligavaror avses med liantering i lagen äventransport . Arbetsmiljöut redningen anförde (SOU 1976:1 s 353) att riskerna med transportav farligt gods är sådana att de i hög grad berör arbetarskyddet för den personal som sysslar med transporten och för dem som vid en olyckshändelse befinner sig inom det) farliga orarådet. ärriskerna ofta betydande med avseende på denyttre miljön. Det system som tillämpas förnärvarande med en reglering ochtillsyn inom produkt-kontrollagstiftningens ram ansåg utredningen tillgodose i princip dessa skildasynpunkter. Den förstärkning av insatserna förproduktkontroll sora arbetsrail jölagenskulle innebära borde emellertid komma även transportfrågornatill godo. Nämnas bör även att ianslutning till godkännandet av den europeiska överenskoramelsen ora internationell transport avfarligt gods på väg statens industriverk fåttvissa samordningsuppgifter på området och att till verket knutits en rådgivande närandraed företrädare för berörda intressen. Föreskrifter i äranet finns i kungörelsen (1974:35) om internationell vägtransport av farligt gods. 1979/80:10 161 5.5 SMITTSKYDDS-, EPIZOOTI- OCH VÄXTSKYDDSLAGARNA Enligt 1 §smittskyddslagen (1968:31) åligger detkommun att enligt bestäraraelserna i lagen vidta erforderligaåtgärder till skydd mot smittsamma sjukdomar hos människor. haratt utöva det närmaste inseendet öververksamheten. Enligt 2 § skall vaka överatt smittsamma sjukdomar bekämpas i länet och tillse att lämpliga åtgärder vidtas för ändamålet. har enligt 3 § högstatillsynen över bekämpandet av smittsamma sjukdomar i riket och skallmeddela råd och anvisningar till ledning för hälsovårdsnämnderna. 1 4 § anges att smittsamma sjukdomarindelas i allmänfarliga sjukdomar, veneriskasjukdomar och övriga smittsamma sjukdomar.Regeringen bestämmer vilka sjukdomar som skall hänföras tillallmänfarliga sjukdomar och tillveneriska sjukdomar. Ifrågavarande bestäramelser finns i smittskyddskungörelsen (1968:234). Med sjukdom avses i lagen endastsjukdora i smittsamt skede. Ingripande enligt smittskyddslagen kan ske endastmot den som lider av sädan sjukdomvara lagen är tillämplig,ellerutan att vara sjukför smitta av sädan sjukdom. Lagen medger däremot ej ingripanden mot smittämnen som sådanavilka ej angripit någon människa . Enligt 1 §epizootilagen (1935:105) äger lagen i den utsträckning regeringen förordnar tillämpning pä djursjukdomar sora kan spridas genora sraitta blanddjur eller från djur till människa. Regeringens förordnande finns i epizootikungörelsen(1935:.106). Ingripande enligt lagen kan endast ske dä sjukdom som avses i lagen inträffat men ej mot smittämnena sora sådana. Enligt 9 § lagen tilllioraraer högsta tillsynen över åtgärder till bekämpande av sjukdom som avses i lagenlantbruksstyrelsen. Länsstyrelse skall vaka över att lagen och enligt densararaa meddelade bestämmelser noggrant tillämpas. Det åligger hälsovårdsnämnd och polismyndighet att biträda vid nämndatillsyn och övervakning ävensora att, därsä påkallas, vara behjälpliga raed undersökningar förutrönande av sraittkälla och dylikt. Enligt 1 § växtskyddslagen (1972:318) förstås med växtskadegörarevirus samt bakterie, svamp, neraa-tod, insekt, kvalster och annan organism ur växt-eller djurriket som kan förorsaka sjukdom eller annan skada pä växt. Enligt 3§ lagen fär bekämpningenligt 11 1979/80. I saml Nr 10 1979/80:10 162 lagen ske endast i frågaom växtskadegörare som regeringen föreskriver. Sådan föreskrift endast beträffande växtskadegörare sora, kan allvarligt skada växtodling, skog eller lager av växter. Föreskrifterfinns i växtskyddskungörelsen (1972: 319) . Frän Svenska LäkaresällskapetsSektion för Medicinsk Mikrobiologi översändes den 14mars 1977 till och lantbruksstyrelsen en inom sektionen gjordutredning avsedd att ingå som underlag för åtgärder och rekommendationer beträffande hantering och förvaring av patogena mikroorganismer på mikrobiologiskt arbetande laboratorier. Utredningen var att se motbakgrund av de allvarliga infektioner som spritts genom hantering av patogenamikroorganismer på laboratorier. Från veterinärmedicinskthåll fanns t ex rapporterat mul- ochklövsjukeepi-zootier som utgått fränlaboratorier i olika delar av världen ochinom humanmedicinen fall av smittkoppor orsakade genom spridning avvariolavirus från mikrobiologiskt laboratorium iEngland. Dessa förhållanden hade i föranletttillsättandet av en arbetsgrupp sorautarbetat en rapport raed rekommendationer om farliga patogeners hantering ochförvaring pä laboratorier. Sådanarekommendationer fanns tidigare utfärdadei genom NIH:s försorg. hade även säkerhetsbestämmelser förforskning med tumörframkallande virus utarbetats iUSA (Biohazard control and containment in oncogenic virus research). Lantbruksstyrelsen har nied anledning av den överlämnadeutredningen tagit upp till övervägande att hos regeringen göra framställningom ändring i kungörelsen (1958:551) raed vissa bestämmelser till förebyggandeav djursjukdomars införande i riket ra m (veterinära införselkungörelsen) , säatt till de varuslag som inte får införas utan särskiltinförseltillstånd av lantbruksstyrelsen även hänförs sraitt-ämnensora kan orsaka djursjukdoraar sora kan spridas genom smitta bland djur ellerfrån djur till människa. I övrigthar lantbruksstyrelsen och ansett sig böra avvakta resultatet av min utredning. 1979/80:10 . Bestämraelser ora läkemedel finns i läkeraedelsförord-ningen (1962:701). Enligt 1 § 1 mom förordningenförstås raed läkeraedel i förordningen sådanvara, sora är avsedd antingen att vid invärtes eller utvärtesbruk förebygga, påvisa, lindra eller bota sjukdom eller sjukdomssymtomhos människor eller djur eller att eljestpä angivna sätt användasi samband med behandling av sjukdora, skada eller kroppsfel eller vid förlossning, allt under förutsättning attvara för sädant ändamål genora beredning, dosering eller doseringsanvisning iordningställts i bruksfärdigtskick. Enligt 2 § förstås med farmaceutisk specialitetstandardiserat läkemedel som är avsett att tillhandahällas förbrukareni tillverkarens originalförpackning. Sädan farmaceutisk specialitet som utgörs av antingen serum eller fraktion därav härrörande frånmänniska eller djur och innehållande speciella antikroppar eller vaccin, ympämne eller annat preparat av biologiskt ursprung,avsett att genom införande i organismen framkalla ellerpåvisa immunitet eller därmed likartat tillstånd, benämns enligt 4 § bakteriologiskt preparat. Enligt 8 § 1 mom får vissa bakteriologiska preparat införas till riket endast av föreståndaren för statens bakteriologiska laboratorium. Härom stadgassärskilti 5 § kungörelsen (1963:439) om tillämpningenav läkemedelsförordningen. I betänkandet"Produktionsavdelningen vid statens bakteriologiska laboratorium samt försörjningen raedbakteriologiska preparat" (DsS 1978:17) föreslås införselmonopolet upphävt. I 13 § föreskrivs att vid handhavande, förvaringoch transport av läkemedel skall iakttas nödig aktsamhet såatt medlet inte åtkoms av obehörig eller påannat sätt kan välla skada. I frågaom internationell vägtransport av läkemedel i vissa fall finns särskilda bestämmelseri kungörelsen (1974:35) om internationellvägtransport av farligt gods. Enligt15 § läkemedelsförordningen fär farmaceutisk specialitet, om ej annat särskilt stadgas, inte försäljas utan att vara registrerad hossocialstyrelsen. För handläggning av läkemedelsärenden finns hos en 1äkemedelsnämnd.Nämnden handlägger ärenden omregistrering av farmaceutiska specialiteter och återkallelse av sådan registrering, samt övriga päsocialstyrelsen ankommande läkemedelsärenden 1979/80:10 164 i den omfattning generaldirektören bestämmer.Nämnden består av sju av regeringen särskilt utsedda ledamöter särat av chefen för och de tväbyråcheferna vid avdelningen. Inom nämnden finns ett arbetsutskott, som består av den av regeringen utsedde ordföranden, chefen förläkemedelsavdelningen och byråcheferna vid avdelningen. Läkemedelsnämndenfär uppdra ät såväl sitt arbetsutskott som till sin ordförande eller till tjänsteman vid styrelsen att avgöraärenden, sora inte är av den principiella betydelsen att prövningen bÖrankomma på nämnden i dess helhet. Denna möjlighetutnyttjas emellertid endast i mycket begränsadomfattning. harnyligen avgett betänkandet Den statliga läkemedelskontrollen (Ds S 1978:12), vari bl a föreslås att en självständig myndighet,inrättas. Prop.1979/80:10 165 I motiven till arbetsmiljölagen (prop 1976/77:149 s 280) konstateras att en och samma verksamhetkan ge upphov till förorening eller störning i bådearbetsmiljön och den yttre miljön. Miljöskyddslagen(1969:387) syftar till att skydda våryttre livsmiljö. Den har ett vidsträckt tillämpningsområde och gälleri princip förorening och störning som kan drabba omgivningen vid användningen av fast egendom. Hit hör vattenföroreningar,luftföroreningar, buller, skakningar,ljus och andra liknande olägenheter. Grundläggande äratt var och en som utövar eller ämnar utövamiljöfarlig verksamhet har rätt att begäraprövning om han får driva -verksamrieten och under vilka villkor detfår ske. I stor utsträckning gällerocksä en skyldighet att begära prövning avverksamheten på förhand. Förutsättningarna för att m.an skall få driva verksamhet eller vidta åtgärd somfaller under lagen anges i vissa tillätlighetsregler.Tillståndsprövningen ankommer och i vissa fall kan ge dispens frän skyldigheten att söka tillstånd hos koncessionsnämnden. Dessutom, finns bestämmelser om skyldighet att göra anmälanhos . kan hos koncessionsnämnden föratalan om förbud raot miljöfarlig verksamhet, som ej är tillåtligenligt lagen, eller om föreskrift om försiktighetsmått.I förarbetena till miljöskyddslagen framliölls att begreppet omgivningen inte omfattar den störande anläggningen(prop 1969:28 s 259). konstaterades att personer som är ver.ksamma inom själva störningskällan skyddas genom arbetarskydds lägstiftningen. Efter denna redovisning framl-iöll departementschefen bl a att samhällets Ingripanden på olika miljöområden inte får vidtas isolerade från varandra. Det ärnödvändigt att anlägga en helhetssyn när åtgärder övervägs med stödav miljöskyddslagen eller arbetsmiljölagen. Han erinrade också om att en utredning (Jo 1976:06) , miljöskyddsutredningen, har tillsatts med uppdrag att göra en översynav railjöskyddslagstiftningen och attutredningen bl a skall granska de samordningsproblem som vid tillämpningen av miljöskyddslagenkan uppstå i förhållande till annan lagstiftning. om tillämpningen av miljöskyddslagenfinns i railjöskyddskungörelsen (1969:388). Nämnas bör även att en särskild utredning (Jo 1976:04) hartill uppdrag att överväga den regionala laboratorieverksamheten inom livsmedelshygien,veterinärmedicinsk 1979/80:10 166 diagnostik,miljövård och närbelägna områden. I 2 § naturvärdslagen(1964:822) sägs att naturvården är en säväl statlig som angelägenhetoch att har att verka för naturvården i länet,medan har överinseende över naturvården i riket. I 3 a § upplyses att om skydd motvattenförorening, luftförorening, buller och andra sådana störningarfinns bestämmelser i miljöskyddslagen. Naturvårdslagen riktar sig mot andraslag av hot mot naturen än dylika störningar, t ex hinder förfriluftslivet, störning av landskapsbilden och skövling avväxter. Prop.1979/80:10 167 Enligt 2 § hälsovårdsstadganskall i varje kommun finnas en hälsovårdsnämnd som haratt utöva det närmaste inseendet över allmänna hälsovården inom kommunen. I 3 § stadgan föreskrivsatt skall vaka över allmännahälsovården i länet och i 4 § att högstatillsynen över allmänna hälsovården i riket tillkommer och statenslivsmedelsverk med den fördelning dem emellan som stadgas i ämbetsverkens instruktioner. Ämbetsverken har, envar inom sitt ämbetsområde,att efter samråd med därav berördamyndigheter till ledning för hälsovårdsnämnderna meddela räd och anvisningarrörande allmänna hälsovården. har med stöd av detta bemyndigande utfärdat bl a Rädoch anvisningar nr 16 om omhändertagandeav avfall frän sjukvärds- och liknande inrättningar samt cirkulär (Sos FS (M)1976:67) med råd och anvisningar om desinfektionav avloppsvatten från sjukvårds- och liknande inrättningar. I hälsovårdsstadgan finns bestämmelser ombl a åtgärder mot vatten- och luftföroreningarm m och anläggning och upplag för industriell verksamhet m m. Bestämmelserna i stadgan utgår från begreppetsanitär olägenhet som enligt förarbetenaskall anses omfatta alla yttre faktorer av någon betydenhet, som inte ärav blott tillfällig natur och som kan inverkamenligt i såväl fysiskt sora psykiskt hänseendepå en normal människas hälsotillstånd. När det gäller säväl vatten- och luftföroreningar som miljöstörningar av industriell verksamhet kommer ocksä tilllämpningav miljöskyddslagen i fråga med tillsyn utövad av naturvärdsverket och länsstyrelse. Betänkande med förslag till hälsoskyddslaghar överlämnats av hälsovårdsstadgeutredningen (SOU 1978:44). Utredningen föreslår attbegreppet allmän hälsovård byts ut mot begreppet hälsoskydd, eftersom ordet vård ofta kopplas till sjukvärd raen målsättningen förhälsovårdsarbetet är att skydda individernas hälsa så att sjukdominte uppstår. För att betona miljöfrågornas ökade betydelse i den kommunala nämndens arbete föreslår utredningen att denna ges benämningen miljö-och hälsoskyddsnämnd i ställetför hälsovårcjsnämnd. Gränsdragningsproblem mellan den föreslagna lagen och miljöskyddslagen anser utredningen i stort sett inteskall behöva uppkomma om miljö- och hälsoskyddsnämnden blir lokal tillsyns- 1979/80:10 168 myndighet enligt miljöskyddslagen. Sedan hälsovårdsnämnden iUppsala hos hemställtom klarläggande av hälsovårdsnämndens befogenheter och skyldigheter beträffande åtgärder till skydd mot bl a de hälsorisker som kan vara förknippade med hybrid-DNA-forskning, svarade socialstyrelsenden bl a följande. Ävenom hälsovårdsnämndens skyldigheter och befogenheterbeträffande kontroll av forskningsverk-scimhetmed hybrid-DNA icke är helt klara utan frågan om kontrollen av regeringen bedömts påfordra särskild utredning, anser att hälsovårdsnämnden ärdén lokala my.idighet som naturligenbör uppmärksamma och följasådan verksamhet inom kommunen. Såväl hälsovårdsnämndens allmännaroll enligt hälsovårdsstadgan att förebygga och undanröja sanitärolägenhet som de mera speciella bestämmelserna i hälsovårdsstadgan om kontroll av avloppsvatten,avfallshantering m m innebär att hälsovårdsnämnden har ett tydligt ansvar i hithörande frågor,trots att den speciella form av risk försanitär olägenhet som verksamhet med hybrid-DNA kan innebära icke var aktuell vid hälsovårdsstadganstillkomst. Stadgan är inriktad såväl på tidigare kändaoch klarlagda risker som nytillkommande 3åda:-.a. Prop.1979/80:10 169 ,6 ÖVERVÄGANDEN OCH FÖRSLAG I direktiven talas endast om forskning med hybrid-DNA. framgår emellertid att forskningen redani gått över också i tillämpning av hybrid-DNA metoden för industriell framställning av proteiner. Övervägandena kan därför inte begränsastill frågan om kontroll av forskning med hybrid-DNAutan raåste omfatta användningen av hybrid-DNA-teknik överhuvud taget, päforskningslaboratorier, i fabriker eller andra lokaler. Den hybrid-DNA-teknik soradä åsyftas är den mycket väl definierade teknik som skildrats i föregående avsnittoch sora kännetecknas av att naturliga ellersyntetiska nukleinsyra-segraent (DNA eller RNA) kopplas samman utanför en levande cell för att sedan medelst ett virus, en bakterieplasmid eller någon annan bärareföras in i en levande cell - enbakteriecell eller vävnadskultur - för att därföröka sig och eventuellt ocksäuttrycka sig. Den nya teknik sora nu stårtill forskarnas förfogande i form av hybrid-DNA-teknikkan dock komma att utvecklas vidare och förbättras i olika avseenden så att tekniken sora sådan blir alltmer fulländad. Pä teknikens grund kan också andra tekniker tänkaskorama att utvecklas, t ex tekniker förs k genterapi. Det är emellertid ännu för tidigt attta ställning till sädana utvecklingsmöjligheter.Det är nu och för den närmasteframtiden tillräckligt att begränsa övervägandena till vad som skulle kunna kallas denursprungliga hybrid-DNA-tekniken. I direktiven anges att det som framkommitvid min utredning bör kunna utgöra ett gott underlag för att bedöma behovet av att utreda de humanitära och etiska villkor sora bör gällaforskning rörande hybrid-DNA. Det kandiskuteras ora utredningen verkligen ger ett sädant underlag och ora inte alltförlitet ännu är känt om vart utvecklingen kommer attbära hän för att det skall gä att formulera någrahumanitära och etiska villkor för forskningen ifråga.Föga synes emellertid kunna invändas mot hybrid-DNA-tekniken i dess ursprungliga ochännu så länge enda tillämpade form frånhumanitära och etiska synpunkter. Det bör framhållasatt hybrid-DNA-tekniken ifråga är en allmänbiologisk teknik med t ex säväl veterinärmedicinsksora humanmedicinsk tillämpning och att den heller inte begränsar sig till medicinska ting utan ocksä Prop.1979/80:10 170 i lika män harbetydelse för växtförädling o d. Som utgångspunkt för utredningen har i direktiven satts att etttillfredsställande skydd skall finnas mothygieniska och ekologiska risker som kan uppstä i samband med forskning rörandehybrid-DNA. I direktiven nämns intet omatt också frågan om ett förbud mot sådan forskning skall övervägas. Det är dock självklartatt, om under utredningen sådana omständigheter skulle ha kommit fram i fråga om forskning med hybrid-DNA som motiverat att etttotalförbud togs upp till övervägande, jagskulle ha gått in också härpå. Emellertid har jag inte funnit någon omständighetsora talar för ett totalförbud. anses visa att det är högst angeläget stt forskr.ing kan bedrivas i med hybrid-DNA-tekniksä att inte kommer på efterkälkeni de fcrskningsgrenar som det är fråga om. Härtillkommer att hybrid-DNA-tekniken a allt att döma har en mycket stor utvecklingspotential inte bararent 'ete.1skapligt utan också i fråga om den praktiska tillämpningen. är det dock tydligt att hybrid-DNA-tekniken dels har vis.sa direkt påvisbara risker, dock inte allvarligare än de som vidlådert ex anna virologisk eller bakteriologisk teknik, ooh dels ger grund för mer eller mindre spekulativa hypoteser om riskervilka dock intill dess de visats inte existera ra.åste tas påallvar enligt principen att det säkratas för det osäkra. Den omständighetenEtt intet vådligt inträffat vid användningenav hybrid-DNA-teknik får inte tas till intäkt för atttekniken är ofarlig.