prop · G303122 · 1979-12-31 00:00:00 — Genom denna lösning kunde, enligtvad som uttalades i propositionen till BevL, anlalet väktare medordningsvaktsförordnanden förväntas minska (prop. 1974:39 s. 45-46). En visseffekt av detta slag torde också ha åstadkommits. förekommer detemellertid i inte obetydlig utsträckning att väktare förordnas tillordningsvakter. Jagkan i allt väsentligt instämma i den uppfattning som förls fram av bl. a.polisutredningen, att det kan skapa en viss oklarhet hos allmänheten nch blandväktarna själva, när en väktare förordnas som ordningsvakt. Detta gäller inteminst då en väktare växelvis arbetar med och utan stöd avordningsvaktsförordnande. Även i fråga om förmanskapet över en väktare medordningsvaktsförordnande kan i vissa fall komplikationer uppkomma. I och försig hyser jag därför förslåelse för nrdningsvaktsutredningens principiellainställning att det är önskvärt att åstadknmma en skiljelinje mellan väktarnasoch ordningsvakternas uppgifter. Att fullt ut genomföra en sådan ordning äremellertid förenat med bely- 1979/80:122 39 Även utredningens förslag innebär att väktare åtminstone tills vidareskall kunna få förordnande som ordningsvakter; låt vara bara når det gällersådan ordningshållning som avses med den av utredningen föreslagnaundantagsregeln, dvs. då det är oundgängligen nödvändigl för atl upprätthållaordningen. Förslaget är alltså inte ägnat att åstadkomma någon fullständigrenodling av de båda personalkategoriernas uppgifter. Dessulom skulle ettgenomförande av förslaget få den som det synes irrationella konsekvensen, attväktare förbjuds att tjänstgöra som ordningsvakter just i de fall dåordningshållningen traditionellt brukar utföras av annan personal änpolispersonal. Som i har påpekat bör det från allmänsynpunkt vara mindre betänkligt att låta en väktare medordningsvaktsförordnande tjänstgöra vid t. ex. en offentlig tillställning än ide situationer som avses med undantagsregeln. Vidare finns det, som ett parremissinstanser har framhållit, en risk för att utredningens förslag skulleleda till svårigheter för bl. a. arrangörer av offenfliga tillställningar attfå sitt behov av lämplig personal för nrdningshållning tillgndnsett. Det börhär erinras om att väktarna har en väsentligt mera omfattande utbildning ännrdningsvakterna. Snmjag har framhållit tnrde man få sebevakningsföretagens och ordningsvakternas verksamhet som ett nödvändigtkomplement till det skydd som samhället tillhandahåller genom polis och andraorgan. Enligt min mening är det inte realistiskt att tänka sig en lösning sominnebär att väktare aldrig skall kunna förordnas till ordningsvakter eller attde skall förbjudas att tjänstgöra i sådan egenskap i vissa särskilda fall.Däremot är det angeläget att utvecklingen på detta område står underfortlöpande kontroll från det allmännas sida, inte minst med hänsyn lill viktenav att motverka att personer med särskilda befogenheter att ingripa motenskilda koncentreras till vissa företag i en omfattning som inte är acceptabelfrån allmänna synpunkter. Jag kommer längre fram att ta upp frågan om tillsynenöver bevakningsföretagen (avsnitt 2.3.) och kommer då att föreslå regler somavser att skapa underlag för en bättre och effektivare kontroll. Bl.a. tänkerjag föreslå att det vid auklorisalion av och tillsyn över bevakningsföretagskall kontrolleras att företagens verksamhet utförs i överensstämmelse med godsed inom branschen och inte har en från allmän synpunki olämplig inriktning.Genom en ordning som innebär alt tillsynsmyndigheten kan göra en samladbedömning av företaget och därvid beakta både dess verksamhetsinriktning ochantalet anställda med särskilda befogenheter får samhället ökade möjligheterför den kontroll över utvecklingen som kan behövas för att motverka uppkomstenav något som skulle kunna uppfattas som privata pohskårer. Särskiltmed hänsyn till vad jag nu har sagt om vikten av att samhället har insyn i ochkontroll över de företag som har personal med särskilda befogenheier delar jagutredningens uppfattning att ett förbud bör införas för andra företag änauktoriserade bevakningsföretag att tillhandahålla Prop.1979/80:122 40 ordningsvakter.Företag som ägnar sig uteslutande ål ordningsvaklsverk-samhet - s.k.ordningsvaklsföretag - bör sålunda tillåtas endast under förutsätlning all deuppfyller förutsättningarna för auklorisalion. Jag ålerkommer till denna frågai avsnitt 2.3. F.n.flnns inte några föreskrifter nm enhetlig uniform för ordningsvakter.Ulredningen påpekar att detta har medfört att förhållandena är mycketvarierande nch att det på vissa håll finns en tendens att vid valet av uniformi så stor utsträckning som möjligt efterlikna polisens tjänstedräkt. Det flnns,anser utredningen, vissa skäl snm talar för att ordningsvakterna bör varaenhetligt unifnrmerade. Å andra sidan skulle en enhetlig ordningsvaktsuniformkunna medföra en ökad risk för att ordningsvakterna av allmänheten uppfattassom etl slags reservpnliser med andra och mera vidsträckta befogenheter än dehar. Utredningen har dårför stannat för alt föreslå att en ordningsvakt börvara klådd så att det är uteslutet att han kan förväxlas med en polisman. Utredningenanser att kravet på igenkånn-lighet bör kunna uppfyllas utan en enhetligunifnrm, genom atl den civila klädseln kompletteras med elt emblem nch med enapplikalinn med texten Ordningsvakt. Frågannm nrdningsvakternas unifnrm har gett upphnv flll delade meningar blandremissinstanserna. a. uch flera polisstyrelser haransett att det är angeläget atl en ordningsvakt är lätt att känna igen och harmed hänvisning härtill betonat vikten av att frågan om en uniform förordningsvakter får en snar lösning. Denna grupp instanser har förordal en föralla ordningsvakter enhetlig uniform, som inte kan förväxlas medpolisuniformen. En motsatt uppfattning har kommit till utiryck iremissyttrandena från bl.a. folkelshusföreningarna och . Dessa remissinstanser har bestämt hävdat atl man måsleundvika att ge klädsel och ulrustning karaktären av uniform, eflersomuniformering kan få en viss provocerande effekt på allmänheten. Förmin del anser jag att det av flera skäl inte lämpligen bör komma i fråga attinföra bestämmelser om obligatorisk uniformering. Jag kan alltså i huvudsakanslula mig till utredningsförslaget. Något förbud mot uniform synes emellerfldinte heller böra föreskrivas. I de fall då uniform bärs måste tillses alt varjerisk för förväxling med polisuniformen undanröjs. Det bör även i denna delankomma på regeringen eller efter regeringens bemyndigande rikspolisstyrelsenatt meddela de närmare bestämmelser som behövs. Närdetgäller ordningsvakternas utrustning i övrigl delar jag utredningens ochremissinstansernas uppfattning att ordningsvakterna även i fortsättningen ivissa fall bör kunna utrustas med batong och handbojor enligt beslut avpolisstyrelsen. En ordningsvakt bör emellerlid inte i denna egenskap fåtillstånd atl bära pistol eller tårgaspistol. Sådan utrustning torde däremot ien del fall vara nödvändig vid fullgörande av vissa väktamppdrag. Jagåterkommer till denna fråga (avsnitt 2.3. 1979/80:122 41 Ocksånär det gäller annan utrustning än uniform bör del ankomma på regeringen eller,enligt regeringens bemyndigande, rikspulisslyrelsen att meddela närmareföreskrifier. Ett utrymme för en lokal bedömning i de frågor det här gällermåste naturligtvis flnnas, men det synes önskvärt att man når fram till enenhetlig syn när det gäller mera generella frågor om utrustningens användningoch beskaffenhet. Ettförordnande som ordningsvakt ger, om annat inle framgår av förordnandet, vissasärskilda befogenheier. Här bör särskilt nämnas att en ordningsvakt enligt 10S LTO har samma befogenhet som en polisman alt enligt 3 § LTO omhänderta densom genom sitt uppträdande stör allmän ordning eller utgör en omedelbar faraför denna. Delsamma gäller när omhänderlagande erfordras för atl avvärjastraffbelagd gärning. En ordningsvakt får vidare enligt 10 S LOB verkställaomhändertagande enligt LOB. Enligt 2 S lagen (1958: 205) om förverkande avalkoholhaltiga drycker m. m. har en ordningsvakt dessutom rätt att vid enoffentlig tillställning beslagta rusdrycker som i strid med gällandebestämmelser har medförts vid tillställningen. Enordningsvakt får också i vissa fall använda våld enligt de regler som flnns i24 kap. 2 § om s. k. laga befogenhet. Enligt första stycket idenna paragraf har en polisman som skall verkställa en ijänsteåtgärd rätt att,om han möts eller angrips med våld eller hot om våld, bmka det våld som medhänsyn flll omständigheterna kan anses försvarligt. Denna regel är enligt förarbetenatillämplig även på en ordningsvakt. Enligt andra stycket i paragrafen gällervidare att om någon som skall häktas, anhållas eller annars berövas frihetenförsöker undkomma eller hindra den som äger verkställa ålgärden, del våld fårbrukas som med hänsyn lill omständigheterna kan anses försvarligt. Av dennabestämmelse följer sålunda att även en ordningsvakt vid omhändertagande enligt3 S LTO eller enligt LOB får bruka ett visst mått av våld. Enkonsekvens av ordningsvaktens befogenhet att verkställa omhändertagande enligt3 S LTO torde också vara att ordningsvakten, om förutsättningar föromhändertagande föreligger, i stället kan välja den mindre ingripande åtgärdenatl avlägsna den ordningsstörande från den plats där han uppehåller sig, om ensådan åtgärd skulle vara tillräcklig. Även i sådana fall måste då ett visstvåld eller tvång kunna användas. I16 § polisinstruktionen finns en regel om användande av våld som är tillämpligockså för ordningsvakter. Enligt den bestämmelsen får våld tillgripas endast dådet är nödvändigt, dvs. då tjänsleåtgärden inle kan lösas på annat sätt. Vidareinnebär bestämmelsen att i förekommande fall lindrigaste möjliga våld alltidskall användas. Ordningsvaklsutredningenföreslår att en ordningsvakt i fortsättningen inte skall ha befogenhet att göraomhändertagande enligt 3 S LTO. 1979/80:122 42 ningenanser dnck att det är nödvändigt att en ordningsvakt har viss befogenhet attverkställa tillfälligt omhändertagande och föreslår därför att han skall kunnaomhänderta den som allvarligt stör ordningen. Ett sådant omhändertagande skallenligt utredningen följas av att ordningsvakten skyndsamt överlämnar denomhändertagne till polisen. Utredningen föreslår vidare atl denna befogenhelalt göra omhänderlagande kumpletteras med en befogenhet för ordningsvakten attfrån sitt verksamhetsområde avvisa eller avlägsna den som stör ordningen elleröverträder föreskrift snm är meddelad av polisstyrelsen. När det gällerbefogenhet att göra omhänderlagande enligt LOB föreslår utredningen inle någonändring i nu gällande regler. Förslagetatt en ordningsvakt inte skall få verkställa omhändertagande enligt 3 S LTO hari princip tillstyrkts bl.a. av och polisutredningen. Bådadessa inslanser anför dock erinringar mot den av utredningen föreslagnaregleringen av ordningsvaktemas befogenheter att verkställa omhändertaganden.Bl.a. har ifrågasatt om inte en ordningsvakt även ifortsättningen bör kunna göra ett omhändertagande när det är nödvändigt föratt förhindra en straffbelagd gärning. Dethelt övervägande antalet instanser som har gått in på frågan har avstyrktutredningsförslaget och förordat att ordningsvakternas befogenhet att göraomhändertaganden enligt 3 S LTO behålls. Därvid har man bl. pekat på attordningsvakten kommer att ställas inför mycket stora svårigheter om det läggspå honom att avgränsa de fall då en ordningsstörning skall anses varaallvarlig. Vidare har det ansetts ägnat att vålla problem, om olika regler skallgälla för pulisman och ordningsvakter i aktuellt hänseende, särskilt som debåda personalkategorierna ibland tjänstgör exempelvis på en offentligtillställning, LTO/, som enligt sina direktiv skall pröva vilkakriterier som i allmänhet skall gälla för tillfälligt omhändertagande, harföreslagit att gällande regler om ordningsvakts rätt att göra omhändertagandeenligt LTO bibehålls oförändrade i avvaktan på att ställning tas tillulredningens kommande förslag. Föregen del ansluter jag mig till den principiella uppfattning som torde liggatill gmnd för ordningsvaktsutredningens ställningstagande, nämligen attordningsvakternas uppgifter så långl möjligt bör lösas utan att så ingripandeåtgärder som ett omhändertagande skall behöva vidtas. Som har påpekats underremissbehandlingen skulle emellertid den reglering som utredningen harföreslagit leda till avsevärda svårigheter vid tillämpningen. Med hänsyn tilldetta och till LTO/pågående översyn av institutet tillfälligtomhändertagande har jag stannat för att det f. n. inte bör ske någon ändring ifråga om ordningsvakternas rätt att göra omhändertagande enligt LTO. När detgäller befogenheten att verkställa omhändertagande enligt LOB föreligger allmänenighet om att den bör bibehållas. 1979/80:122 43 Somjag har påpekat torde befogenheten att ta en person om hand enligt 3 § LTOmedföra att ordningsvakten också har rätt all i stället välja att avvisa elleravlägsna den som stör ordningen från den plats där hand uppehåller sig, omdetta skulle vara en tillräckligt ingripande ålgärd (jfr SOU 1979: 6 s. 303).Det är därför f. n. inte heller nödvändigt att införa någon uttryckligbestämmelse om rätt för en ordningsvakt att avvisa eller avlägsna en ordningsstörandeperson. Densärskilda frågan om befogenheten för ordningsvakter att i vissa fall användavåld bör enligt min mening behandlas i BrB. Jag återkommer till frågan ispecialmotiveringen, där jag också knmmer att beröra frågan nm befngenhet fören urdningsvakt att företa s. k. prnvisnrisk skyddsvisita-tinn. 2.2.4Ledningsförhållanden m. m. Närdet gäller förmanskapet över en ordningsvakt under dennes tjänsteutövningföreslår utredningen att en ordningsvakt liksom nu skall vara skyldig att följade anvisningar som lämnas av polisstyrelsen eller en enskild polisman. Vidareföreslår utredningen att även den som exempelvis i egenskap av anordnare av enoffentlig tillställning engagerar en ordningsvakt skall ha rätt att lämnaordningsvakten instrukfloner för verksamheten så länge de inte strider motpolisens anvisningar. Ordningsvaktens lydnadsplikt gentemot anordnarenföreslås alltså vara sekundär i förhållande till lydnadsplikten gentemotpolisen. Utredningen föreslår att en särskild bestämmelse om detta tas in i dennya lagen om ordningsvakter. Liksomde remissinstanser som har berört frågan flnner jag det självklart att enordningsvakt även i fortsättningen bör vara underställd polisen. Att detdessutom måste finnas ett utrymme för den som anlitar en ordningsvakt attmeddela honom anvisningar för tjänstgöringen ligger enligt min mening i sakensnatur och synes inte kräva något särskilt författningsstöd. Klart är attlydnadsplikten mot polisen måste vara det primära. I den mån exempelvis enarrangör skulle ge anvisningar som strider mot polisens har de senare alltidföreträde. Ordningsvaktsutredningenhar särskilt uppmärksammat frågan om ord-ningsvakternasställningpåarbetsmarknaden. Utredningen påpekar attordningsvakterna i detta hänseende kan delas in i olika kategorier, nämligenordningsvakter som är anställda av eller annars fast knutna till anordnare avoffentliga tillställningar, ordningsvakter som är anställda i bevakningsföretageller annan rörelse, ordningsvakter anställda av statlig eller myndighetsamt ordningsvakter utan direkt anknytning till något av de nämnda organen. Flertaletav de ordningsvakter som hör till den sistnämnda kategorin s. k.frilansvakter - är medlemmar i någon av de ordningsvaktsföreningar som finns ilandet. Föreningarna fungerar bl. a. som förmedlare av ord- 1979/80:122 44 ningsvaktertill anordnare av offentliga tillställningar och liknande arrangemang.Utredningen räknar med att de omkring 100 föreningarna hade ca 3 600medlemmar. Antalet ordningsvakter som var anställda av anordnare av offenlligatillställningar eller var funktionärer hos sådana uppgick enligt utredningentill omkring 2 600. Vidare var omkring 3 900 ordningsvakter anställda iauktoriserade bevakningsföretag, ca 1 200 i annan rörelse och likaledesomkring 1 200 hos statlig eller myndighet. Utredningen har intekunnat ange någon uppgift om hur många ordningsvakter som var anställda i des. Utredningenframhåller all det har rått viss tvekan om humvida den förmedlingsverksamhetsom ordningsvaktsföreningarna utövar är att bedöma som arbetsförmedling i denmening som avses i lagen (1935: 113) med vissa bestämmelser nm arbetsförmedling(arbetsförmedlingslagen). Enligt denna lag gäller bl. (2 §) attarbetsförmedling - med visst undantag som här inte är aktuellt - inte fårbedrivas i förvärvssyfte och att tillstånd från ()fordras för förmedlingsverksamhet som bedrivs mot ersällning. För den sombedriver arbetsförmedling utan ersättning räcker del med atl anmälan omverksamheten görs till AMS (5 §). Förmedling av uppdrag med entreprenadkaraktärfaller däremot utanför lagen. Med hänsyn till att en ordningsvakt enligtförslaget skall ha en sekundär lydnadsplikt gentemot den som anlitar honomanser utredningen att det i fortsättningen inte kan råda något tvivel om att enordningsvakt blir att anse som en arbetstagare och att förmedling av vakterföljaktligen omfattas av arbetsförmedlingslagen. fungerar ordningsvaktsföreningarnas förmedlingsverksamheteffektivt. Utredningen anser det därför lämpligt att den får fortsätta underförutsätlning alt den ställs under kontroll från samhällels sida. Utredningenföreslår atl arbetsförmedlingslagen kompletteras med en bestämmelse av innebördatl föreningarna för all få bedriva förmedlingsverksamhet skall ha tillståndav AMS och att sådant tillstånd skall fordras även om föreningen inte uppbärersättning för sin förmedling, Kravel på tillstånd nckså i sistnämnda fall motiverasmed vikten av en offentlig insyn i den speciella form av arbetsförmedling somförmedling av personer med särskilda befogenheier ulgör. Utredningensuppfattning atl förmedling av ordningsvakter generellt omfattas avarbelsförmedlingslagen har under remissbehandlingen ifrågasatts av bl.a.polisutredningen nch AMS. Enligt AMS måste de faktiska förhållandena i detenskilda fallet bli avgörande för bedömningen av frågan om en ordningsvaktskall anses vara arbetstagare eller självständig uppdragslagare. AMS hartillagt att, om föreningarna skulle åläggas skyldighet att sökaförmedlingstillstånd, det med hänsyn till de principer som slyrelsen tillämparskulle vara uteslutet att meddela sådana Ullslånd till de många och spriddaföreningar som det här gäller. har i sillremissyttrande erinrat om att dess olika musikerförmedlingar i Prop.1979/80: 122 45 landet, vilka bedrivs med erforderiigl flllstånd, medfördel skulle kunna ha hand om förmedlingen av ordningsvakter. Förbundethänvisar till att musikerförmedlingarna har en god geografisk spridning överlandet och att de disponerar personal som är van vid förmedlingsverksamhet.Vidare har arrangörer av offentliga tillställningar redan nu kontakt medförmedlingarna för att erhålla dansorkestrar och musiker och skulle dåsamtidigt kunna rekvirera ordningsvakter. Frågan humvida de ordningsvakter snm tillhör ennrdningsvaktsförening är att betrakta sum arbetstagare i förhållande tillanurdnaren nch huruvida den verksamhet snm föreningarna bedriver skallbetraktas snm arbetsförmedling i arbetsförmedlingslagens mening måsle, snm AMShar påpekat, bedömas med hånsyn lill samtliga föreliggande faktiskanmständigheter i det enskilda fallet. Något generellt svar på dessa frågor kansåledes inte ges. Med hänsyn till de förhållanden under vilka de ifrågavarandeordningsvakterna vanligtvis arbetar torde det dock inte råda någon ivekan omalt de är alt anse som arbetstagare i förhållande till anordnaren.Jag vill emellertid peka på att ett annal förhållande av avgörande betydelseför tillämpligheten av arbetsförmedlingslagen är hur förmedlingsverksamhetenbedrivs. Enligt arbetsförmedlingslagen är det AMS som svarar för lillsynen avefterievnaden av lagen. Det är således i första hand AMS som har att bedömahuruvida lagen skall anses tillämplig beträffande viss verksamhet. Utredningens förslag innebär att en ordningsvaktsföreningskulle åläggas skyldighet att söka tillstånd för sin förmedlingsverksamhetäven i del fallet att ersäitning inte utgår för förmedlingen. Enligt min meningflnns det emellertid inte tillräckliga skäl att på förevarande område införa enreglering som saknar motsvarighet för arbeismarknaden i övrigt. Förhållandenanär det gäller ordningsvakter kan nämligen inle anses så särpräglade att ensådan speciell reglering är motiverad. Jag kan således inte tillstyrka utredningensförslag i denna del. 2.2.5 Jakt- och fisketillsyn Tillsynen över efterlevnaden av olika jakträttsligabestämmelser utövas f. n. av - förutom polisen - tullverkels kust- ochgränsbevakning, av vissa befattningshavare vid domänverket ochlantbruksnämnden, av sliflsjägmäslare och av jakträttsinnehavare samt avordningsvakter förordnade för jakthevakning. 1 lagen (1938:274) om rätt lilljakt och vapenlagen (1973: 1176) finns särskilda bestämmelser som förutsätteratt en person kan förordnas till ordningsvakt för atl utöva jaktbevakning. Densnm ulövar jakltillsyn har vissa befogenheier, bl.a. rätl aU ta jaktbyte ibeslag samt räll att knntrnllera innehav av jaktknrl. Vidare har en del av demsom ulövar jaknillsyn, bl. a. ordningsvakter för jaktbevakning, i vissa fallbefogenhet atl omhänderta vapen och ammunition. En ordningsvakt för jaktbe- 1979/80:122 46 vakninghar dessutom de befogenheter i övrigt som allmänt följer av förordnandet. Fisketillsynen,dvs. övervakningen av efterlevnaden av de flskerättsliga bestämmelserna, utövasf.n. bl.a. av polisen, av kust- och gränsbevakning samt av särskiltförordnade flskelillsynsmän. Fisketillsynsman förordnas enligt 1 §instmktinnen (1955; 274) för fiskelillsynsmän av en länsstyrelse eller avfiskeristyrelsen. Fiskelillsynsmän har en del särskilda befogenheter, bl.a.rätl att i vissa fall verkställa beslag. Denna befogenhet tillkommer ävenbefattningshavare hos samt befälhavare på statligt fartyg somhar sänts ul för att övervaka ordningen på fiskeplats. Någonbestämmelse i fiskelagstiftningen motsvarande den i jakllagssflft-ningen omordningsvakt för jaktbevakning finns inte. Det förekommer dock att ordningsvaktförordnas för att utöva fiskebevakning. En sådan ordningsvakt har inte i dennaegenskap några särskilda befogenheter utöver vad snm följer av självanrdningsvaklsförnrdnandet. Somjag lidigare har nämnt utgör ordningsvaklsförordnandena för jakt-ochfisketillsyn en stor grupp av samtliga förordnanden. Enligt ulredningens enkätuppgick de till ca 4 200 av totalt ca 18000 förordnanden. Ordningsvaklsutredningenföreslår att etl förordnande som ordningsvakt i fortsättningen inte skall gesför jakt- eller fisketillsyn. Utredningen anser att jakt- och fiskelillsynsmäninte har behov av de särskilda befogenheter som följer med ett förordnande somordningsvakt. Förordnande av persnnal för sådan lillsyn bör enligt utredningensmening regleras uteslutande i den jakt- och fiskerättsliga lagstiftningen.Utredningen föreslår att det i jaktlagen införs en särskild bestämmelse som germöjlighet för att förordna jaktiillsynsman. Utredningenpåpekar att en följd av förslaget i denna del blir atl jakl- ochfiskelillsynsmän i fortsättningen inte kommer att ha befngenhet atl verkställanmhändertagande enligt 3 S LTO. Någnt behuv av denna befogenhet föreliggerenligt utredningens mening inle. Däremot anser utredningen att jakt- ochfiskelillsynsmän i vissa fall behöver få använda våld för att kunna lösa sinauppgifter. Enligt förslaget bör de därför ges en uttrycklig befogenhet attbruka våld. En bestämmelse härnm föreslås inlagen i 24 kap. 2 S BrB. I övrigtföreslås inga ändringar i befngenheterna för jakt- nch fiskeiill-synsmännen. Ordningsvaktsutredningensförslag att urdningsvaktsförnrdnanden för jakt- nch fiskeflllsyn ifortsättningen inte skall få förekomma har berörts endast av ett fåtalremissinstanser. Bland dessa har , domänverket ochfiskeristyrelsen tillstyrkt förslaget.