prop · G303176 · 1979-12-31 00:00:00 — Till utredningsmajoritetens ståndpunkt att sådanytterligare kriminalisering inte erfordras ansluter sig ,länsåklagaren i , yttrandefrihetsutredningen (majoriteten). 7"C0och Föi-eningen åklagare. Samma mening kommer till ultryck iyttrandet från pressens samarbetsnämnd, som anför. Prop.1979/80: 176 38 delar majoritetens uppfallning atl skäl inlefinns för alt föreslå bestämmelser med särskild tillämpning på politiskt och ekonomisklspionage. Den argumentering som två reservanter anför för silt förslag pä dennapunkl visar enligt samarbetsnämndens uppfallning vilka utomordentliga svårighelersom uppslår vid lillämpningen av en lag som i fredstid kriminaliserar ickemilitär underrättelseverksamhet vad gäller induslriella. ekonomiska och poliliskaförhållanden. Övervakningen av en sådan lagsliftning skulle kunna tänkasmedföra att polisens uppmärksamhet riktades mol insamlandet av uppgifler omekonomiska och poliliska förhållanden som massmedia kan vilja insamla somunderlag för sina opinionsbildande reportage. Även RA säger sig dela den mening som redovisas av ulredningensmajoritet atl en utvidgning av spioneribeslammelsen lill all avse andraintressen än men för rikets säkerhet skulle leda till att gränsen för stadgandetstillämplighet blir vag och osäker. Länsåklagaren i framhålleratt han. i likhet med utredningens majoritet, anseratt "men för rikets inlresse"är en alltför vag begränsning för alt läggas till grund fören kriminalisering.Rikets intresse kan ju växla högst avsevärl frän tid till annan och fråga måsteäven slällas vem som i sä fall skall göra del auktoritativa uttalandet om vadsom innefattas i "men för rikets inlresse". Anledning kan finnas tro atlbegreppel skulle kunna bli föremål för stora meningsskiljakligheler. Bakom utredningsmajoritelensståndpunkt ställer sig vidare tingsräll och överåklagaren i , vilkabåda remissinstanser dock framhåller alt det beträffande industrispionagebehövs andra överväganden än dem ulredningen haft atl företa och all del medhänsyn till angelägenheten av att svenska intressen på detta område bereds ettbättre skydd än är erforderligt med ytterligare utredning.Stockholms tingsräll anför att, när det gäller politiskt spionage som inteorsakar men för rikets säkerhet men väl skadar rikets intressen, tingsrätiendelar utredningsmajoriieiens uppfattning att i annat sammanhang föreslagna beslämmelserrörande tystnadsplikt och handlingssekretess är till fyllest och ger etltillräckligt skydd. Vad beträffar industrispionage anser tingsrätien dock attfrågan bör ulredas närmare. , som ger ullryck för annan mening änutredningens majoritet, hänvisar i silt yttrande till den hemställan om översynav spionerilagstifiningen som slyrelsen gjorde hos regeringen den 30 september1975 samt anför: Enbart del av ulredningen föreslagna förtydligandet avspioneriparagrafen ger inte tillräckligt skydd mot skadlig underrättelseverksamhetmol riket. Flertalel av de spioneriutredningar som sedan 1950-talel lelt lillåtal visar, att gärningsmännen redan i elt mycket tidigt skede bedrivit någonform av underrättelseverksamhet utan atl rättsliga åtgärder då kunnat vidtagas moldem. I de främmande underrättelsetjänsternas arbetsmetoder ingär att melodisktoch gradvis binda uppgiflslämnare så fast till verksamhelen alt dessa inle harnågon möjlighet alt själva avbryta kontakterna utan atl bli komprometterade.Härigenom har elt ogenom- Prop.1979/80:176 39 trängligt mönster för den fortsatta och för rikets säkerhetmenliga verksamhelen tillskapats. Det kan lilläggas alt i underrättelsetjänstockså sker etl hänsynslöst utnyttjande av uppgiftslämnares rädsla förrepressalier mot anhöriga i andra länder ävensom hot om sådana åtgärder. Omsådan främmande underrättelseverksamhet som bedrivs obehörigt eller hemligt ochmed konspirativa meloder straffbeläggs, får man möjlighet att ingripa redaninnan en alltför besvärande situation uppkommit för den enskilde och uppgiftslämnandetnått därhän att men för rikets säkerhel uppslån. Slyrelsen har den beslämdauppfattningen atl det för atl effektivt bekämpa mot riket skadligunderrättelseverksamhet är erforderligt att själva bedrivandet av hemlig sådanverksamhet kriminaliseras som spioneri. Även JK hänvisar i silt yttrande till rikspolisstyrelsenshemställan hos regeringen samt anför: får förutsättas mer ännågon annan myndighet besitta erfarenheter och kunskaper om hur och i vilkenomfattning underrättelseverksamhet bedrivs mol vårl land och måste därförförutsättas vara väl skickad alt bedöma om gällande beslämmelser medger ett effekiivtbekämpande av underrättelseverksamhet i moderna former. Jag fäster därför storvikt vid uppfattning i saken. Ett konstaterat behov utgörenligt min uppfattning elt så starki skäl för ändring atl man bör avslå endastom motskälen väger mycket tungt. Huruvida del konstaterade behovet är störreeller mindre liksom ovisshet om behovets slorlek anser jag vara av underordnadbetydelse i sammanhanget. Skulle det visa sig atl behovet är obetydligt ellerskulle det rent av visa sig alt något behov inle föreligger, blir följden av enutvidgad kriminalisering endast alt denna sällan eller inte alls kommer tilltillämpning. Att om eller när behov aklualiseras stå utan möjlighet till straffrättsliglingripande vore däremot olyckligt. Fräga är ju om verksamhet som skadar förriket viktiga intressen. Svårigheterna att åstadkomma en skarp avgränsning avdet straffbara områdel är helt visst stora men bör inle få föranleda att manavstår, särskilt som den möjligheten slår till buds att för åtal föreskrivaregeringens förordnande. Det nu anförda föranleder mig att tillstyrka ändringav spioneribestämmelserna, ochjag kan därvid i huvudsak anslula mig till vadsom anförs i reservationen mol ulredningens ställningstagande i denna del. Överåklagaren i anser atl det förslag ulredningensmajoritet lämnal inle är lillräckligl för alt komma lill rätta med problemenmed politiskt och industriellt spionage. Han hänvisar därvid bl. a. lill alldet för åklagare och domstolar uppstår stora svårigheler när frågan omstraffbar-hel för induslriellt spionage beror av hypotetiska framtidsbedömningarom vilken betydelse induslriella hemligheter och andra hemliga forskningsrönkan länkas fä vid framställningen av ny svensk krigsmaleriel. särskilt som detankommer pä åklagaren att styrka insikt hos den misstänkte om den framlidamilitära användningen. Samma sak gäller rekvisitet "men för riketssäkerhet". Åklagaren måste visa all della rekvisit omfattas av den Prop.1979/80:176 40 misstänktes uppsåt, dvs. att fråga varit om politiskteller industriellt förhällande av sådan dignitet att det kunnal medföra menför rikels säkerhel om etl röjande sketl till främmande makt. Överåklagarenanser därtör, i likhet med utredningens reservanter, atl en generellbestämmelse som straffbelägger hemlig underrättelseverksamhet av polilisk,ekonomisk och industriell nalur bör införas i 19 kap. 10 S BrB. Reservanternas förslag till ändring av straffbestämmelsenom olovlig underrättelseverksamhet i 19 kap. 10 § BrB bilräds också av överåklagareni , överbefälhavaren, en ledamot uv yttrandefrihetsutredningen samlSveriges industriförbund. tar i sitt yltrande upp det ipromemorian redovisade s. k. Guillaume-fallet i anför: Förbundet anser i motsats till utredningen alt del behövsytterligare kriminalisering av politiskt spionage. Det framstår enligtförbundets mening som ytterligt otillfredsställande om en agentverksamhet åtfrämmande makt av det slag som bedriviis av inle kan bestraflas annatän som brott mot tystnadsplikt. Straffskalan för nämnda brott är inte allsadekvat för sådan verksamhel. Förbundel menar vidare att det inte finnsanledning bortse från möjlighelen av att ett parallellfall till Guillaume-falletkan inlräffa i - dvs. alt främmande makt anlitar en agent som ärplacerad på en nyckelpost i samhället. Visserligen har i nuvarande läge detkänsliga förhållandet mellan de båda tyska slalerna ingen motsvarighet i vårtlands förhållande till främmande makter. Lagstiftningen måsle emellerlid ulformasockså med tanke pä atl siluationen i framliden kan drastiskt förändras sä attrikels internationella ställning blir mera sårbar och främmande maktersintressen för hemlig information om poliliska och ekonomiska förhållanden meraframlrädande. Förbundel menar ocksä att utredningen överdrivit de lagtekniska svärighelerna.En lagstiftning mot politiskt spionage kan förslagsvis inriktas direkt på defall som i allmänhel lorde vara allvarligast, nämligen dä någon som är ålagdtystnadsplikt med direkt uppsåt att gå främmande makt tillhanda röjer sådanuppgift som skall hållas hemlig enligt de stadganden i nya sekretesslagen somlar sikle pä förbindelser med annan stat eller på rikels centralafinanspolitik, penningpolitik och valutapolitik. En straffbestämmelse medsådan innebörd lorde kunna inarbetas i stadgandena om obehörig befattning medhemlig uppgifl, BrB 19; 7-8. Förbundel menar vidare atl ytteriigare övervägandenkan behövas i fråga om kriminaliseringen av industrispionage samt av sådanunderrättelseverksamhet som kan komma atl ulvecklas till spioneri och somenligt reservanternas förslag skulle straffbeläggas enligt 19 kap. 10 S BrB. När det gäller spioneribestämmelsen tar RA slutligen uppfrågan om skärpta straff för s. k. fiyktingspionage. RÅ hänvisar till att enökande invandring av ulländska medborgare ägl rum från olikaländer, där politisk och social oro råder. Många av dessa invandrare har 1979/80:176 41 uppgetlsig vara ulsatla för förföljelse i sina hemländer. Avslöjanden av dessamänniskors personliga förhållanden kan orsaka oöverskådlig skada inte bara fördem själva utan även för närslående i hemlandet. På grund härav anser RÅ attdel finns skäl att ytterligare överväga en straffskärpning för denna form avolovlig underrättelseverksamhet. Utredningsmajoritetensförslag att genom bestämmelse i 19 kap. 13 S BrB återinföra ett straffstadgandemot ryktesspridning till fara för rikets säkerhel tillstyrks av JK, lingsrätt,överåklagarna i och , överbefälhavaren, överstyrelsen Jör ekonomisklförsvar, en ledamot av yttrandefrihelsutredningen saml Föreningen . Del är viktigt att understryka att i första hand skallfalsk ryktesspridning som är till fara för rikels säkerhet motverkas med sakligupplysning och informalion. Del kan emellertid, som utredningen anser, finnassådana situationer då anledning föreligger alt med andra medel söka motverkaskadlig ryktesspridning. Avfattningen av del utvidgade förslaget kan tyckasvagt formulerat genom att bestämmelsen omfattar fall då allvarligt oroslillslåndråder. Men genom att en precisering sker i och med alt etl krav införs påsamband mellan faran för rikets säkerhet och krig eller annat allvariiglorostillstånd så är stadgandets tillämpning begränsat lill vissa bestämdaförutsättningar och detla är till ledning för rättstillämpningen. JKframhåller atl den av utredningens majorilel förordade utvidgningen av detnuvarande straffstadgandet är hell obelydlig och knappast kan inge betänklighetermed hänsyn till tryckfriheten och yttrandefriheten. Föreningen menar atl det synes föreligga behov av den föreslagna bestämmelsen,men alt uttrycket "allvarligt oroslillslånd" är vagt och börförtydligas i lagstiftningsärendet. Sveahovrätt, överåklagaren i och förordar i sinayttranden en mera långtgående kriminalisering av falsk ryktesspridning än vadutredningsmajoritetens förslag innebär. hänvisar till del yttrandesom avgavs av hovrätten i anslutning till lagändringen där hovrätten bl.a.anförde, att det förefaller vanskligt att helt lita till den fria debatten ochmassmedias vilja och förmåga att medverka till erforderiigatillrättalägganden, och därför avstyrkte förslaget att upphäva straffsladgandenamot samhällsfarlig ryktesspridning, beljugande av myndighet och ryktesspridningtill fara för rikets säkerhet. Hovrätten framhåller vidare att vad som härefterförekommit inte ger hovrätten anledning frångå sin tidigare uppfattning om behovelatt lagbestämmelser mot uppsåtligt spridande av osanna uppgifter. Vad beträffardet av utredningsmajoriteten framlagda förslagel lill lagstiftning anserhovrätten att Prop.1979/80:176 42 uttrycket "allvarligt oroslillslånd" är vagt ochsvårt all avgränsa eller närmare definiera. Den nu gällande avgränsningen lillkrig och beredskapstillslånd är klar och otvetydig, men när råder"allvarligt oroslillslånd"? Bestämmelsen är därtör med den föreslagnalydelsen svär alt tillämpa. Hovrätten föreslår i stället den lösningen alt engenerell bestämmelse äterinförs mot säkerhetshotande ryktesspridning. Bestämmelsen kan lämpligen byggas pä stadgandena i 16 kap. 6 S och 19 kap. 8 SBrB innan lagrummen ändrades genom lag. Enligt domareförbundblir det slraffvärda områdel för ifrågavarande brott lillräckligt avgränsalgenom kravet atl ryktesspridningen skall vara ägnad att framkalla fara förrikets säkerhel. Det ligger i sakens natur alt det företrädesvis är under krig,beredskapstillstånd eller andra allvarliga oroslillslånd som falska rykten kanframföras med sådan genomslagskraft alt rikets säkerhet kan komma i fara. Däremoiär det mindre troligt att sådan fara kan uppkomma under mera stabilaförhållanden dä allmänhelens förtroende för den poliliska ledningen och förrikets myndigheter är orubbal och dä falska uppgifter lätl kan vederläggas i enöppen samhällsdebatt. Skulle emellertid undanlagsvis under sädana förhållandenkunna konstateras att falska rykten hotar rikets säkerhet framstårkriminalisering av ryktesspridningen enligt förbundets mening lika påkallad somunder krig eller andra allvarliga orostillstånd. Särskilt olillfredsslällandeär det atl en falsk ryktesspridning inle enligt utredningens förslag - liksomenligt nuvarande lag - kan bestraffas när den framträder under sådana politisktlabila förhållanden som inte ryms under rekvisitet "annat allvarligtorostillstånd", trots att den kanske verksamt bidrar lill alt riket råkari krig eller i sådan konfiikt med främmande makt atl krigsfara föreligger. Förbundelförordar således atl den före lagändringen gällande straffbestämmelsen motryktesspridning lill fara för rikels säkerhet äterinförs. Överåklagaren i Malmöanför för sin del: Påståendet att ryktesspridning motverkas med informationoch upplysning genom massmedia och andra medel låter sig väl sägas. Sedanryktesspridningen åstadkommit skada gagnar ett kanske svärframtvingattillrättaläggande genom massmedia föga. Kriminalisering av spridande avmedvetet sanningslösa påståenden rörande myndigheters agerande kan inle ansesinkräkta på den fria krilikrätten eller pä annal gott uppsåt varför jag villföreslå den utvidgning av utredningens förslag att en bestämmelse lik tidigare17:6 BrB om beljugande av myndighet ånyo införes. Utredningsmajoriieiens förslag att i 19 kap. BrBåterinföra en bestämmelse mol falsk ryktesspridning avstyrks av RA,länsåklagarna i och , ,, , yttrandefrihelsutredningen(majorilelen), TCO, , pressens samarbetsnämnd ochSveriges förjättarjörbund. Sisinämnda remissinstans anför bl.a. De föreslagna formuleringarna rymmer mänga problemberörande ytt- Prop.1979/80:176 43 randefrihelen som inle blir tillräckligt belysta ibetänkandet. Redan bestämningarna "falskt" och "osant"inbjuder till tvekan. Ulredningen utgår givetvis från alt straff endasl kankomma ifråga, när full bevisning föreligger om alt ryktet var falskt ellerpåståendet osant. Men bestämmelsen "fungerar" ju långt innanbevisningen blivit prövad av domstol. Åven för legala myndigheter kan sanningenibland vara besvärande och det finns tyvärr elt icke ringa antal exempel på altförelrädare för det allmänna eller för politiska inslanser såsom osannastämplat pressuppgifter, vilka sedermera visat sig vara rikliga. I dettahänseende gär ingen stat fri. ej heller värt eget land. Självfallet finns deten uppenbar risk atl den officiella ståndpunkten i sådana fall påförundersökningsstadiet tillerkännes vitsord framför enskildas. somman hoppas, "sanningen lill sist segrar", kan alltså en bestämmelseav föreslagen typ användas för ingripanden som utan alt leda till rättegång färödesdigra effekter pä yttrandefriheten. Som utredningen säger torde det rådaallmän enighet om alt falsk ryktesspridning kan få allvarliga konsekvenserunder krig. Givetvis finns dä ocksä de angivna riskerna för missbruk men i ettså allvarligt läge får ytlrandefrihetsaspekten vika. Men därifrån är steget längtlill att acceptera dessa risker i fredslid. Ulredningen understrykervisserligen att bestämmelsen inte fär göras vidare än vad som oundgängligenkrävs och att det skall finnas etl "samband mellan faran (för rikelssäkerhet) och krig eller annal oroslillslånd": ulredningen talarom"skymningslägena" mellan krig och fred som prototypiska för vad somavses. Emellerlid pekar utredningen också pä många andra situationer somansetts kräva en straffbestämmelse av förevarande art. Det lalas om"tider av politisk oro, dä en bestämmelse kan ha elt belydande värde"eller alt rikets säkerhet äventyras "vid våldsamma inre oroligheler ellerdå statsmakternas auktoritet är så undergrävd att ett falskt rykte kan tänkasmedföra fara för sädan orolighet". Ulredningen menar att ryktesspridning iförsta hand skall molverkas genom upplysning men anser atl statsmakterna måsleha ell krafligl verkande medel lill sitt förfogande, eftersom"samhällsorganens trovärdighet genom inträffade händelser (kan) varaallvarligt ifrågasatt och möjligheterna atl motverka ryktesspridningen därförvara begränsad". Det lorde således finnas situationer, säger utredningen,då man inle kan räkna med atl kunna genom upplysning i massmedia eller på annatsätl undanröja den fara för rikets säkerhet som en osann uppgift eller ettfalskt rykte skapat; därför finns det anledning alt söka motverkaryktesspridning genom alt tillämpningsområdet för nuvarande straffsladgandeutvidgas. Utredningens förslag är mol bakgrund av angivna motivutlalandenägnat att inge oro. Tanken atl man skulle sätta denna strafflagstiftning ihänderna på samhällsorgan, vilkas trovärdighet är allvariigl ifrågasatt, ellerpä en statsmakt, vars auktoritet är undergrävd, ger etl antal icke behagligaassociationer. En statsmakt som har förlorat sin auktoritet och en förvaltningsapparatvars irovärdighel kan ifrågasättas brukar normall anses ha föriorai sinlegitimitet. Ändå föreslås nu all man till dess förfogande i fredstid slällerett legalt instrument för att med den makt och del våld. som en strafflagstiftningger rätt lill. återupprätta den egna prestigen. Inte minsl i della stycke finnsdet anledning alt betrakta utländska "förebilder" som borde skrämmafrän efterföljd. försvar hänvisar i siltyttrande till atl nämnden i sin egenskap av central myndighet för denpsykologiska Prop.1979/80:176 44 försvarsberedskapen har alt vidta förberedelser för attpress, radio, TV och övriga publicitetsorgan utan andra begränsningar än demsom följer av hänsyn till rikets säkerhet och enskild person kan verka underberedskap och krig. Målel blir då liksom under fredsförhållanden - att främjaen fri och effektiv nyhetsförmedling samt en snabb och saklig informalion. Isitt yttrande över betänkandet (Ds Ju 1975; 16) Spioneribrottet m. m. har beredskapsnämndenanfört, atl stadganden av denna art inte bör gälla i fredstid.Beredskapsnämnden understryker att ryktesspridning i försia hand bör motverkasgenom upplysning genom massmedier och med andra medel. I betänkandet medges altett återinförande av bestämmelsen lill alt omfatta fall, då allvarligt oroslillslåndråder, medför alt den blir vag och inte lämnar myckel ledning förrättstillämpningen. Det kan tilläggas all det är särskilt allvarligt atlinskränkningar föresläs i tryckfriheten på grundval av så vagt ulformade rekvisit. RÅ ifrågasätter om det finns behov av den av ulredningsmajoriletenföreslagna lagändringen. RÅ pekar pä alt den föreslagna bestämmelsen har ävenutformats sä vagt all dess lämplighet från rättsäkerhelssynpunkt kanifrågasättas. Begreppel "annat allvarligt oroslillslånd" kommeralterbjuda Slora tolkningssvårigheler. Dessa lorde inle bli mindre av del ilagtexten angivna sambandet med framkallande av fara för rikets säkerhel.Vidare anser RÅ del vara tveksamt om en kriminalisering av ryktesspridning iförevarande fall har någon preventiv effekt. Slutligen framhåller RÅ all beiräffandeden lagsliftning, varom här är fråga, det inte bör införas mer vittgåendebestämmelser än som krävs med hänsyn till tidsförhållandena. Först i ellkrisläge kan del vara akluelll all överväga lagändringar i detla hänseende. Pågrund av vad ovan anförts vill jag därför avstyrka den föreslagna ändringen. yttrandefrihetsutredningen (majoriteten) menar all detföreslagna rekvisitet "annal allvariigl oroslillslånd" är alltförvagt och att redan osäkerheten om bestämmelsens räckvidd är ett tillräckligtskäl att frän yltrandefri-helssynpunkl avstå från lagändringen.Huvudinvändningen mol förslaget är emellertid en annan. Yttrandefrihelsutredningenanser alt det är en i grunden felaktig metod atl med slraffhot söka värna om envacklande trovärdighet i tider av oro. Trovärdigheten kan man vinna elleråterställa bara genom alt uppträda trovärdigt. En fällande dom förryktesspridning är inle något verkningsfullt argument när uppfattning står motuppfattning. Den kan möjligen tysta oppositionen men knappast ryktet. I sinuppgift att klara ut vad som är ett falskt rykte och elt sant påstående tvingasdomstolen kanske att förlita sig på uppgifler från de samhällsorgan som i deltänkta exemplet har förlorat sin trovärdighet. Den föreslagna bestämmelsenskulle medföra en belydande fara för att vikliga ämnesområden mörkläggs och undandraskritisk granskning i sådana lägen där demokratin är som mest beroende av enfungerande yttrandefrihet. Prop.1979/80: 176 45 3 Tagande av utländskt understöd Utredningsmajoriieiens ståndpunkt, alt en straftbestämmelsemot lagande av utländskt understöd inte bör återinföras, vinner slöd av JK.RA. överåklagaren i , länsåklagaren i Norrbotiens län. ,, en reservant i , yttrundefri-helsutredningen(majoriteten), TCO. JK hänvisar till silt yttrande i anslutning tilllagändringen , i vilket han uttalade att den av utredningsmannen anfördamoliveringen för avkriminalisering av lagande av utländskt understöd i alllväsentligt syntes hållbar. Ingenting har härefter framkommit som gett JKanledning att ändra ståndpunkt. Också erinrar om sitt i deltidigare lagstiftningsärendet avgivna yttrande. Styrelsen anförde däri vissabetänkligheter mol att bestämmelsen om lagande av utländskt understöd slopadesoch ansåg att frågan borde ytterligare utredas. Med hänsyn till utvecklingendärefter och den bearbetning av olika frågeställningar som redovisats avutredningen godtar styrelsen uppfaltningen alt ell återinförande av straffstadgandeti angivet hänseende inte är påkallat. RÅ påpekar att tagande av utländsktunderstöd för finansiering av polilisk propaganda i vissa fall redan nu ärstraffbart som förberedelse lill andra brott i 19 kap. BrB och i vissa fall somlagande av mula. RÅ biträder utredningsmajoritetens mening med hänsyn till attriksdagen upphävt straffbestämmelsen mot tagande av utländskt understödoch intet nyll därefter förekommil, som påkallar en förnyad kriminalisering.Överåklagaren i menar att den preventiva verkan av enstraffbestämmelse mot tagande av utländskt understöd lorde vara begränsat medhänsyn till den låga upptäcktsrisken. Den skiljaktige ledamoten av Malmötingsrätt anför följande till utveckling av sin mening. Här är det inle fråga om ryktesspridning utan om dennormala opinionsbildningen. Denna präglas av ganska långsamma skiftningar ochändringar. Argumentering för en svag sak hjälps på knappast av ekonomisklstöd. Utredningens reservanter har ingen större tilltro lill omdömesförmåganhos folk i allmänhet. Reservanterna är av den åsikten att man genom denföreslagna kriminaliseringen skulle "värna den fria meningsbildningen ochden allmänna opinionens frihet". Men genom kriminaliseringen sätter manenbart en sorls tullmur kring den lilla skaran av opinionsbildare medgaranterat svenskt kapital bakom sig.