prop · G303103 · 1979-12-31 00:00:00 — 1975/76:34 s. 94 f.) som en grundtanke attmyndigheterna visserligen måste ha möjlighel till tvängsvisa ingrepp men all deönskvärda förändringarna av företagens beteenden så långl möjligt bordegenomföras på grundval av frivilliga åtaganden från förelagens sida. Såsom en ytterligare princip angavs atlkonsumentpolitiken skall bedrivas i en decenlraliserad ekonomi, där besluten omproduktion och konsumtion fattas av etl stort anlal individer under siarktskiftande förutsättningar. I denna marknadsekonomi måste ansvarei för produktutvecklingoch marknadsföring i försia hand ligga hos de enskilda företagen. De närmareformerna för de konsumentpolitiska organens arbele med att påverkaproducenterna måste allmänt bestämmas mot bakgrund av delta. I fråga om den lekniska utformningen av tvingandebestämmelser rörande produktinformation och produktsäkerhet låg vissa förslaglill grund 1975. Dessa innebar huvudsakligen enramlagstiftning med befogenhet för en viss myndighet alt utfärda detaljeradeföreskrifier som sanktionerades med straff eller vite. En sådan ordningbedömdes (prop, 1975/76:34 s, 106) dock vara förenad med olägenheler när detgäller del vida område som utgörs av konsumentprodukter i stort. Statsmakternasslutsats blev i stället alt den nya lagstiftningen borde byggas upp eftermönsier av generalklausulen om otillbörlig marknadsföring, dvs, med formellnormbildning först i genom vilesbeslul i enskilda ärenden.Slutsatsen byggde pä förutsättningen atl resultat i allmänhel kan åstadkommasgenom frivilliga överenskommelser och utfärdande av rikllinjer. Genom den valda formen och dess nu angivna förutsättningargrundades de nya bestämmelserna på alt icke bindande riktlinjer m,m, också ifortsättningen skulle vara ett av de främsta medlen för samhällels producenlpåverkan.Riktlinjerna skulle beakta behovet av vägledning för näringslivel i fråga omlillämpningen av generalklausulerna rörande informalion och 387 Kommittéer: Del II H:4 Den valda lösningen byggde pä atl de fallsom skulle komma under prövning ofta borde bli sådana däretl förelag inle följt riktlinjer som lämnat för elt visstområde och som ju inte är bindande. Utgångspunkten var därvid att de meddeladeriktlinjerna normall ligger lill grund för bedömning.Avgörandet skulle dock ankomma på domstolen. För de närmare överväganden som har skelt vid valel avdenna lösning får jag hänvisa till vad som i övrigt sägs i proposilionen1975/76:34 med förslag till marknadsföringslag, m,m. Jag vill här endast erinraom vissa uttalanden rörande riktlinjernas utformning och förekomst. Dåvarandedepartementschefen anförde bl,a, att detaljerade rikllinjer ställde höga kravpå myndigheternas utredningsresurser. Med de resurser som inom överskådlig lidkunde stå till buds för det konsumentpolitiska arbetet torde det inte varamöjligt att annal än i undantagsfall utfärda anvisningar som innehöll meradetaljerade krav på företagens marknadsföring. Vidare uttalades atl delaljeradekrav kunde komma i konflikt med uppfattningen alt ansvaret för produktutvecklingoch produktinformation i försia hand måsle åvila företagen själva. Det torde inormalfallet inle heller vara möjligt för myndigheterna att förutse och beaktaalla de olika situationer, som kunde uppstå i anslutning till utveckling ochmarknadsföring av en produkl. Bedömningen blev därför den att utfärdaderiktlinjer vanligen måste bli allmänl hållna och att det av den anledningenblev nödvändigl alt i inte obetydUg utsträckning ha överläggningar mednäringsidkare rörande riktlinjernas innebörd i enskilda fall. Vidare ansågs detinte vara möjligt eller lämpligt att inom överskådlig framlid la framrikflinjer för alla de produktområden, där konsumentsynpunkter behöver förasfram. Frågan om riktlinjernas rättsliga karaklär har ånyoberörts i förarbetena fill konsumenlkreditlagen (prop. 1976/77:123 s. 349 f.samt 370 f.) Därvid anfördes bl.a. alt riktlinjerna är att anse somrekommendationer men att det ligger i sakens natur att de i praktiken måsle fåen väsentlig betydelse, särskilt när de återspeglar även branschorganisationensuppfattning eller i övrigt ger uttryck för vad som får anses vara god sed påmarknaden. Som har berörts tidigare skall enligt sininstruktion bl.a. utfärda riktlinjer för företagens marknadsföring ochproduktutformning. Det kan filläggas att begränsning därvid inte har gjorts medavseende på om rekommendationernas innehåll kan komma att upprätthållas medstöd av marknadsföringslagen, avtalsvillkorslagen eller konsumenlkreditlageneller ej. I de delar som riktlinjerna rör frågor inom dessa lagarsfillämpningsområde är riktlinjerna närmast alt se som konsumentverketsuppfattning om hur lagen bör lolkas på ett visst område. Men konsumentverketsriktlinjer kan även omfatta rekommendationer om sådant som inte kan framtvingasmed stöd av lag. Innan riktlinjer utfärdas på etl visst område börförhandlingar normalt ha förekommit mellan verket och berördabranschorganisationer. Men verket kan också förhandla direkt med ett vissteller vissa företag och kan utfärda riktlinjer även om enighel inte haruppnåtts med näringslivet om deras innehåll. Verket har f.n. utfärdat drygttjugo riktlinjer. Som har framgått av min redovisning har utbyggnaden på delproducentpåverkande områdel under 1970-talel skett etappvis. En grundläggandesträvan har därvid varit att knyta an lill vunna erfarenheler av vilkahandläggningsformer som i praktiken visat sig mesl smidiga och ändamålsenliga.I sådant syfte har tillkommit en ordning som skall skapa förutsätt- Delll H:4 Skr 1979/80:103 388 ningar för samarbele mellan samhällsorgan och näringslivutan tyngande rättslig detaljreglering men med möjlighet för dessa organ atltvångsvis genomdriva särskilt viktiga krav. Den nu angivna ordningen kan sägas vara okonventionelljämfört med den vanliga lekniken för näringsrältslig reglering. De ansvarigaorganen lämnas elt belydande mått av frihet all själva fastställa vilka formerav producentpåverkan som bäst gagnar lagstiftningens syften saml vilka medelsom är lämpligast för alt genomdriva angelägna krav. Redan mol denna bakgrund framslår det som naturligt atl nusöka utreda del valda systemets verkningar och då särskilt riktlinjernasbelydelse i det konsumentpoliliska arbetet. Därvid saknas dock enligt minbedömning fog för all överväga ändringar av hittillsvarande grundläggandeprinciper för del producentpåverkande arbetet. En översyn på detla område bör istället inriktas mer på de lekniska formerna för producenlpåverkan och på atlpå grundval av de erfarenheter som har vunnits se om systemet i vissa avseendenkan förbältras. Bakgrunden är då givetvis regeringens ambition atl sättakonsumenternas bäsla i första rummel. Vid en sådan översyn som jag här har berört fåruppmärksammas bl.a. vad som i den allmänna debatten eller på annat sätl haranförts rörande riktlinjesystemel. att jag för egen del nu kan taställning till skilda synpunkter vill jag här peka på vissa sådana som jagmenar bör prövas förutsättningslöst vid en översyn. Jag vill tillägga atl desynpunkter som jag nu kommer all redovisa har mötts av skilda molargument idebatten. Del skulle föra för långl alt här beröra även dessa. Givetvis är delen uppgift vid översynen atl ta ställning till de olika åsikternas tyngd. Det har ifrågasatts om rekommenderande rikllinjer somproducentpåverkande medel är lämpligt på produktsäkerhelsområdet även om så ärfallet beträffande informationsfrågor. För vissa delområden kan. har detanförts, en detaljreglering med straffsanktion vara att föredra. Det har vidareframförts atl en sådan reglering kan passa bättre inom vissa delar avinformationsområdel, såsom beiräffande informalion om prisei på utbjudna varorm.m. Ytterligare invändningar tar sikle på vad som regleras iriktlinjerna och på hur regleringen sker. I det förslnämnda avseendet har påvissa håll anförts att de ulfärdade riktlinjerna täcker flerproduktområden och förelagsbeteenden än som har varit statsmakternas avsikt. sistnämnda avseendet har kritiken ibland gäll ut på att de utfärdaderiktlinjerna i vissa fall varil långt mer detaljerade än vad som förutsattesvid tillkomsten av marknadsföringslagen, särskilt mot bakgrund avföretagens förstahandsansvar för produktutformning och marknadsföring. Å andrasidan, framhålls det, vill åtskilliga företag ha delaljerade och entydigariktlinjer. Andra synpunkter gäller sättet för framtagande avriktlinjer. I överensstämmelse med statsmakternas intentioner utgörs eltunderlag för dessa av förhandlingar med företagen. Risk finns härvid, har delframförts, all förhandlingssystemet har konkurrenssnedvridande effekter. Dettaskulle särskilt gälla när förhandlingarna förs främst med marknadsledandeföretag. Stora företag och betydelsefulla branschorganisationer skulle kunnaanvända förhandlingarna som konkurrensmedel. Med detta hänger samman fråganhuruvida utfärdade riktlinjer ibland skapar s.k. lekniska handelshinderoförenliga med inlernationella ålaganden. I samband med dessakonkurrenssynpunkter har vidare uttalats att billigare men ändock 389 Kommittéer: Del IIH:4 för vissa konsumenter lillräckligt användbara varor kankomma i underläge genom de krav som slälls i riktlinjer som gäller produktersbeskaffenhel. Vidare skulle riktlinjerna kunna begränsa produktutvecklingen. Del har även satts i fråga om inte erfarenhelerna nu harvisat att riktlinjerna reglerar sä omfattande problemkomplex alt dessa iprakliken svårligen kan lösas genom principbeslut av . Som ellexempel har tagils frågor rörande skötsel av textilier, Däruiöver har även rests frågan om inte framtagandet avriktlinjer bör göras mer öppet för direkt inflytande också frän enskildakonsumenler och konsumentorganisationer. Man pekar härvid på del arbetssätt somdel amerikanska organet tillämpar och som innebär enakliv påverkan för atl få konsumenter i allmänhet att föra fram synpunkter påvad blivande riktlinjer på visst område bör innehålla. Vidare har i den allmänna debatten rests invändningar motden juridiska konstruktionen såvitt gäller riktlinjernas status somrekommendationer saml kopplingen fill prövning av fråganhuruvida innehållel i riktlinjerna kan upprätthållas med tvångsåtgärder enligtbl,a, marknadsföringslagen. Ett visst samband med detta har den kritik somriktas mot all i sina rekommendationer formulerar vissa kravsåsom regler som "skall" följas trots att rekommendationerna i siginle är bindande. Kritiken har också gått ut på atl det är svårt för deenskilda företagen all räll uppfatta vilken status skilda rikflinjer ellerdelar av sådana kan ha. Enligt denna kritik är alltså själva systemet och dessblandning av olika normer svårförståeligt. Det har också ullalats att riktlinjer möjligen bordeutfärdas endast i den mån där reglerade förfaranden omfaltar vad som ingär imarknadsföringslagens tillämpningsområde. Andra åsikter har gällt fördelningen av resurser, bl.a.mellan utformandet av rikllinjer saml övervakningen av dessas efterlevnad.Några anser atl övervakningen har fåll elt för litet uirymme. Vidare har allmänl ställts frågan vilka kosinaderrespeklive fördelar för konsumenterna som systemet med styrning genomriktlinjer medför. Särskilt anför man atl verksamheten för att ta framriktlinjer kräver att bäde och näringslivet sätter in betydanderesurser, bl.a. av administrativ arl. Några mer delaljerade alternativ till nugällande ordning synes dock inte ha formulerats. Tankar som emellertid harframförts är bl.a. all förhandlingar med näringslivet om riktlinjer borde ske medutgångspunkt i konkreta ärenden som kunde pröva när enighelinle uppnåddes. Mot detla har invänts alt riktlinjer som skall läcka allarelevanta aspekter beträffande exempelvis produktsäkerhet inte rimligen kan haen sådan konkret anknytning. På produklsäkerhelssidan men även i viss mån påinformationssidan borde, som har berörts tidigare, enligt en uppfattningbindande föreskrifter vara befogade, I alla händelser vore det, anför några,befogal att åstadkomma ett mer differentierat system som möjliggör ytterligareåtgärder och innehåller fler styrmedel. Mot den nu angivna bakgrunden anser jag att en översyn börgöras av de nu aktuella konsumentpoliliska medlen för producentpåverkan. Föröversynen bör en särskild kommitté tillkallas. Kommittén bör inom den ram som jag har angivitkarllägga om problem förekommer samt, om så skulle vara, lämna förslag om deförändringar i eller kompletteringar av det nuvarande systemet som bedömsmöjliga och lämpliga. Jag vill tillägga alt kommittén i sitt arbete bör DeinH:4 Skr 1979/80:103 390 tillgodogöra sig de erfarenheler som på olika håll harvunnits vid framtagandet av riktlinjer samt del omfattande material som harredovisats i samband med den förda deballen. En särskild fråga som rör den lekniska ulformningen av 4 §marknadsföringslagen bör vidare uppmärksammas. Saluhåller näringsidkare lill konsument för enskill brukvara, som på grund av sina egenskaper medför särskild risk för skada på personeller egendom, kan enligt vad som anges i nämnda bestämmelseförbjuda honom all fortsätta därmed. Detsamma gäller, om varan är uppenbartotjänlig för sitt huvudsakliga ändamål. Regeln äger motsvarande lillämpning, omkonsumenten erbjuds att mol vederlag förvärva nyttjanderätt lill vara förenskilt bruk. Förbud får inte meddelas i den mån del i författning eller beslulav myndighet har meddelals särskilda beslämmelser om varan med samma ändamålsom förbudet skulle fylla. I en skrivelse till regeringen har konsumentverketframhållit att bestämmelsen inte gör det möjligt alt ingripa mot denförsäljning som sker exempelvis från tillverkare lill grossist eller frångrossist lill detaljistledet. Enligt konsumentverkels mening är dennabegränsning otillfredsställande. Verket har därför begärt all 4 §marknadsföringslagen ändras sä att förbud kan riktas även mot annan försäljningän den som sker direkt till konsument. Konsumentverkels skrivelse har remissbehandlais.Remissinstanserna är i allmänhet principiellt positiva. Vissa av dem förordardock att frågan utreds ytterligare, bl.a. med hänsyn till civilrättsligakonsekvenser, effekter beträffande redan sålda produkter samt formen församhällsingripande. Jag finner det lämpligt att frågan bedöms inom ramen förden översyn jag här förordar. Vid översynen bör kommittén också kunna överväga behovelav ändringar på andra särskilda punkler än som har berörts när del kommerupp frågor som gör detta påkallat. Kommiitén bör hålla sig underrättad om arbetet inom andrauiredningar som kan ha belydelse för uppdraget. Del kan sålunda finnasanledning att samråda med bl.a. konsumenlköpsutredningen (Ju 1977:13). Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jagatt regeringen bemyndigar chefen för att tillkalla en kommitté med högst sju ledamöter meduppdrag atl se över vissa konsumentpoliliska medel för producenlpåverkan m.m., att utse en av ledamöterna alt vara ordförande, att besluta om sakkunniga, experter, sekreterare och annalbilräde ål kommittén. Vidare hemställer jag att regeringen föreskriver attkostnaderna skall belasla elfle huvudtitelns kommittéanslag. Regeringen ansluter sig föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. 391 Kommittéer: Del IIH:5 medlemskap i den Interamerikanskautvecklingsbanken Beslul vid regeringssammanträde 1979-08-23Departementschefen, statsrådet , anför. har engagerat sig i etl antalregionala utvecklingsbanker. Etl gemensaml drag hos dessa banker är all degenom kredilgivning och visst tekniskt bistånd skall främja utvecklingen i deländer inom regionen som är . Vidare är till bankerna knulna fonder somlämnar krediter pä särskilt gynsamma villkor. Den , , bildades år1959. Banken har till uppgifl atl bidra lill ekonomisk och social utveckling ide latinamerikanska medlemsländerna. Härför skall banken utnyttja egel ochupplånal kapital för finansiering av utvecklingsprojekt saml i övrigl främjainvesteringar av offentligt och prival kapital för utvecklingsändamål. Lån påförmånliga villkor ges från den särskilda fonden. Nya regler för upphandling anlogs av bankens direktion år1975 och trädde 1976, Enligt dessa regler är all upphandling somfinansieras med IDB-medel begränsad till bankens medlemsländer, IDB-projektenhar en dominerande ställning inom många seklorer i åtskilliga latinamerikanskaländer. Detta kan få till följd att ulrustning som köps till IDB-finansieradeprojekt blir standardbildande så all sådan ulrustning också köps in lillprojekt som inle finansieras med IDB-medel. Många av de projekt som finansierasav IDB ligger inom sektorer där svenska förelag har goda möjligheter atl görasig gällande. Mol denna bakgrund ansökte 1977. Tankenpå svenskt medlemskap hade tidigare prövats från biståndspolitiskautgångspunkter men dessa ansågs inte ge tillräckliga motiv för deltagande.Däremot bedömdes de exporlfrämjande moiiven vara betydande. är såledesmed i IDB av exportfrämjande skäl (prop. 1976/77:83, NU 1976/77:47, rskr1976/77:332) och vårt dellagande finansieras med anslag för exportfrämjandeåtgärder. Denna inrikining innebär dock inle alt deulvecklingspolitiska aspekterna av bankens verksamhet kan lämnas åsido. IDB hari princip samma målsättningar som Asiatiska () ochAfrikanska () samt Asiatiska utvecklingsfonden ochAfrikanska ulvecklingsfonden, där bidrag utgår med anslag urbiståndsbudgeten. Bl.a. av dessa skäl måste vi noggrant följa bankensutlåningsverksamhet och i möjlig mån söka styra utlåningen till fattiga länderoch fattiga befolkningsgrupper i enlighet med svenska biståndspolitiskaprinciper. En redogörelse för IDB:s verksamhet ges ibudgetpropositionen. I den .senaste budgetpropositionen (prop. 1978/79:100 bil.14) redovisas lDB;s planer på uiökad utlåning . Av denanledningen har diskuterats en ökning av bankens kapital, den s.k. femtekapitalpåfyllnaden. I propositionen förordas atl dellar ikapitalpåfyllnaden. Det svenska deltagandet föreslås dock nu bli mindreomfattande än IDB ursprungligen avsåg. I samband med behandling av prop, 1978/79; 100bil, 14 väcktes en mofion (1978/79:2017) av m,fl, (c), där detyrkades alt uttalar sin avsikt alt ta upp medlemskap i förnyad prövning efter det atl varit medlem . Vidareyrkades all hos regeringen hemsläller om tillsättande av enparlamentarisk Del II H:5 Skr 1979/80:103 392 kommitté för atl ulvärdera lDB;s utlåningspolitik och geriksdagen erforderligt beslutsunderlag samt alt inte godkänner allSverige dellar i den femle kapitalpåfyllnaden, I en annan molion (1978/79:1507) av m,fl, (s)yrkades att som sin mening ger regeringen lill känna vad som imolionen anförs om utträde ur IDB saml att avslår regeringens förslagom dellagande i den femte kapitalpåfyllnaden, I motion 1978/79:661 av LarsWerner m.fl. (vpk) yrkades all beslular uttala sig för utträde urIDB. Näringsulskollel förordade beiräffande dellagande i denfemte kapitalpåfyllnaden inom IDB atl dellar i denna med den begränsningsom anges i prop. 1978/79:100 bil. Beträffande omprövning av Sverigesmedlemskap i hemställde näringsutskotlei om bifall till de två förstayrkandena i motion 1978/79:2017 (NU 1978/79:37). Utskottet anförde aU del bordehöra till den i molionen föreslagna kommitténs uppgifler atl göra en jämförelsemed andra utvecklingsbanker och atl söka bedöma vilka följder del skulle fåfrån handels- och utrikespolitisk synpunkt och för sysselsältningen i landetom utträder ur IDB eller med fortsatt medlemskap avstår från atl dellai framlida kapitalpåfyllnader. Resultatet av utredningsarbetet borde så snarlsom möjligt presenleras för för alt kunna ligga till grund för etllångsiktigt ställningstagande fill frågan om medverkan i IDB. uttalade delta som sin mening (rskr1978/79:337). Den utredning som har förordats av bör nu kommatill stånd. medlemskap synes vara en rimhg tid för att kunna utvärderaeffekterna av medlemskap i . Inte minst mol bakgrund av den livliga debatt som harförts om IDB i anser jag del vara värdefullt att en ingåendeundersökning nu görs om för- och nackdelar av all är med i banken. Detär också väsentligl atl elt fylligt och konkret faktamaterial tas fram för attligga till grund för vidare ställningstaganden. Jag föreslår mot denna bakgrund och efter samråd medchefen för atl en särskild kommitté med parlamentarisksammansättning tillkallas för all ta fram underlag för en bedömning av IDB:sutlåningspolitik och inriktning i övrigt. En jämförelse skall därvid göras medandra regionala utvecklingsbankers resp. utvecklingsfonders verksamhet.Tonvikten i kommitténs arbete skall läggas vid en bedömning av effekterna försvenskt vidkommande av medlemskapet i IDB samt följderna av elt svenskt utträdeur IDB från handels- och utrikespolitisk synpunkt och för sysselsätlningen ilandet. En liknande bedömning skall om möjligt göras med utgångspunkt iantagandet alt med bibehållet medlemskap avstår från att delta iframtida kapitalpåfyllnader. Utredningsarbetet bör bedrivas skyndsamt. Med hänvisning till vad jag nu har anförl hemställer jagatt regeringen bemyndigar chefen för att tillkalla en kommitté med högst sex ledamöter meduppdrag att utreda frågan om medlemskap i , , att utse en av ledamöterna att vara ordförande, atl besluta om sakkunniga, experler, sekreterare och annatbiträde åt kommittén. 393 Kommittéer: Del II H:6 Vidare hemsläller jag alt regeringen föreskriver aU kostnaderna skall bestridas från elfte huvudlilelnskomhiilléanslag. Regeringen ansluter sig lill föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. Utredning om marknadsöversikter, varuprovningar ochandra produktundersökningar Departementschefen, statsrådet , anför. Konsumenterna ställs inför ell myckel omfallandeutbud av varor och tjänster. Antalet produktvarianter inom varje varuområde ärofta betydande. Utbudet förändras vidare mycket snabbi. Nya produkterintroduceras ständigt på marknaden, som äldre försvinner.Kännetecknande är vidare all produkterna blir alltmer komplicerade. Den härbeskrivna utvecklingen har från många synpunkter varit värdefull. Konsumenternahar numera stora möjligheter all välja ur ell omfattande och varierande utbudav varor och ijänster. Ulvecklingen har dock även försvårat konsumenternasmöjligheter att överblicka utbudet. Därmed kan konsumenterna få problem med attvälja rätt. Konsumentpolitikens uppgift är att stödja konsumenternaoch förbättra deras ställning på marknaden. Samhällel har inom ramen för deltaövergripande mål vidtagit åtgärder för att öka konsumenternas medvetenhet ochdärmed hushållens förutsättningar att mol bakgrund av sina behov planera deegna inköpen. Insatserna för att erbjuda konsumenterna rådgivning ochinformation vid köp har efter hand ökat. Vägledning och information tillkonsumenterna i de avseenden som har berörts anses numera i första hand varaen uppgifl (jfr. I avvakian på all den kommunalakonsumentverksamheten blir fulll utbyggd lämnar också ochpersonalen vid länsstyrelserna råd direkt till konsumenterna. Det har kunnat konstaleras atl i takt med atl kommunernabygger ul sin konsumentpolitiska verksamhel så ökar också konsumenternasmedvetenhet samt deras efterfrågan på informafion om produkternas egenskaper.Denna utveckling överensstämmer väl med de mål som gäller för konsumentpolitikenmen ställer också ökade krav på information och kvalificerad rådgivning. Traditionellt har samhället mött efterfrågan påinformation om produktutbudet genom att göra jämförande varuprovningar ochställa samman resultatet av dessa (ofta kallade marknadsöversikter). I dagingår del i uppgifter atl göra varuprovningar och andraundersökningar. Verket utför sålunda varuprovningar i egen regi men låterockså ulföra sådana vid andra provningsorgan. Dessutom deltar man i internationelltsamarbete på området. Särskilt bör här nämnas den försöksverksamhel medgemensamma provningar av kapitalvaror som bedrivs inom Nordiska Delll H:6 Skr 1979/80:103 394 Vidare ulför verket varuprovningarm.m. på uppdrag från bl.a. olika förelag. Resultatet av verkels provningarpubliceras ofta i form av marknadsöversikter, köpråd och handböcker saml ilidningen Råd och Rön. Också vissa privala organ ulför och publicerar resultatav varuprovningar.