prop · G3032 · 1979-12-31 00:00:00 — JOberör frågan i vilken utsträckning krav kan uppställas atl sökanden röjer sinidentitet eller syftet med sin begära n, JO hänvisar därvid lill vad hantidigare hafl anledning att framhålla (se bl, a, JO:s ämbelsberättelse 1977/78s, 250 O, nämligen all den i TF stadgade rätlen alt ta del av allmännahandlingar fär anses innebära all myndighei inte fär ställa som villkor förutlämnande av en allmän och offentlig handling all sökanden lämnar uppgift omsin identitet och ändamålet med sin begäran, I sådana fall då allmän handlingomfattas av den föreslagna sekrelesslagen så lill vida att den endasl färutlämnas om del ej föreligger risk för men eller skada på sätt närmare anges idel aktuella lagrummet kan del ibland föreligga anledning för myndigheten allnärmare förhöra sig om sökandens identitet och avsikten med hans begäran förall det skall vara möjligt att avgöra om handlingen fär lämnas ul eller inte,Molsvarande förhållande föreligger inte då det gäller allmänna handlingar somöver huvud laget inte beröre av sekrelesslagen. För alt värna om den i TFstadgade rätten att ta del av offentliga handlingar vill JO föreslå atl i 13kap, intas en uttrycklig beslämmelse av innebörd all myndighet, när fråga är omallmän handling som ej omfattas av någon sekretessbestämmelse i lagen, inte lärsom villkor för utlämnande kräva att sökanden röjer sin identitet eller syftetmed sin begäran, Isammanhang med alt berör tidsbegränsningen av handlingssekrelessanknyter hovrätten till del påpekande som gjordes i hovrättens yttrande överLAH angående behovet av grundläggande regler om s k y 1 -dighet atl bevaraallmänna handlingar. Regler härom har inte intagits i förelaget. Rätten atl tadel av allmänna handlingar efter sekretesslidens utgång måste, framhållerhovrätten, rimligen svara mot en skyldighet alt bevara sådana handlingar, Ansvar för brott mot tystnadsplikt genom meddelande av uppgifter ochunderrättelser För offentliggörande i tryckt skrift m. m. Regeringsrättenanmärker i formellt hänseende atl begreppet tystnadsplikt i anslutning tillTF:s terminologi används om en del av den sekretess som Prop.1979/80:2 Del B Bilaga 2 - 509 definierasi I kap, 2 §, En samordning begreppmässigt och terminologiskt erfordras enligtregeringsrättens uppfattning såvitt avser sådan tystnadsplikt som följeravsekretesslagens bestämmelser, /lovraVf anser att 14 kap, bör ges en kortarerubrik. Byggnadsstyrelsenifrågasätter om inte 14 kap, bör kompletteras med en hänvisning till 1 kap, 1 §tredje slyckel TF angående rätlen för envar alt fritt meddela uppgifter ochundenättelser för offentliggörande i tryckt skrift, förelagsvis som etl föreiaslycke i 1 §, En liknande uppfattning har 7"C0 och . Enligt de båda organisationerna ger 14 kap, ingen klarbeskrivning av huvudprincipen för meddelarfriheten. De anser att man iklarhetens inlresse bör inleda kapitlet på ungelar samma sätt som MMU föreslogbelräffande 8 kap, I § förslagel lill massmediegmndlag: Varjesvensk medborgare har, i den mån ej annal framgår av tryckfrihetsförordningeneller denna lag, rätl all för offentliggörande i tryckt skrift och radioprogrammeddela uppgifter till författare, utgivare, redaktion eller nyhetsbyrå. FörsvaretscivilförvaUning föreslår alt hänvisningarna i 14 kap, till TF görs merafullständiga så att de anger alla de ovillkoriiga tystnadsplikter som inteföljer av kapitlet i dess föreslagna avfattning, Iannan riktning uttalar sig JK som anser all det bör övervägas om inte 1 och 3§§ kan ulgå. Juridiska fakuheten vid finner på liknande sättatt 1 § förefaller överflödig och att 3 § bör kunna inarbetas i ingressen till2 §, varigenom 14 kap, skulle komma att omfatta endast en paragraf Paragrafenhar kommenterats i de uttalanden av JK resp, juridiska fakulteten vid Lundsunivereilei som har redovisats under rubriken samt i lantbruksstyrelsensyttrande. Styrelsen gör del påpekandet att i andra siycket sägs alt"oriktigt offentliggörande" av allmän handling i tryckt skrift kanmedföra ansvar. Detta kan uppfattas som atl ansvar kan följa om offentliggörandetär oriktigt i den bemärkelsen alt det är fråga om förvanskning eller annal felaktigtåtergivande. Vad som avses äran ansvar kan drabba den som offentliggör allmänhandling i slrid mot gällande regler, dvs, när handlingen är hemlig. Lagrummetbör formuleras om i enlighel med delta. Denlaglekniska utformningen av paragrafen diskuteras i ett par yttranden.Regeringsrätten anser atl katalogen i 2 § är svårläst. Det vore önskvärt attnågon upplysning kunde lämnas om innehållet i de lagrum till vilka hänvisas.Även den i ingressen intagna huvudregeln bör enligt regeringsrättens yttrandeförtydligas, SACOISR erinrar om att genom att anta 7 Prop.1979/80:2 Del B Bilaga 2 510 kap,3 §TF i den lydelse den fär fr, o, m,den Ijanuari 1978 har bestämt sig för alltill förmån för meddelarfriheten skall gälla all ansvar för åsidosättande avtystnadsplikt vid lämnande av meddelande lill pressen m, m, skall följa endasldå det sker uppsåtligen och i de fall som anges i särskild lag, 14 kap, ilagförelagel är tänkt all fungera som denna särekilda lag. Enligt uttalande imotiven (prop, 1975/76:204 s, 104) gäller del att ge uttryck för atl annaretillämplig tystnadsplikt inte gäller i fråga om meddelande för offentliggörandei tryckt skrift, 12 § framställs saken emellertid inte pä detta sätt utan därsägs i stället atl den som på sätt nu avses med uppsåt åsidosätterlystnadsplikl fär fällas lill ansvar därför endast om tystnadsplikten följer avvissa uppräknade bestämmelser i lagen. Del framställs alltså så alt de ejuppräknade tystnadsplikterna lär åsidosättas slraffrilt genom meddelanden tillpressen m, m. En sådan uppläggning är olycklig dels från den enskildafunktionärens synpunkl, dels frän meddelarfrihetens synpunkt. För den enskildafunktionären måsle det te sig motbjudande alt bryta mot en tystnadsplikt, omock i vetskap om atl någol straff inte kan följa. Det måste för honom le sigonaiuriigl atl han trots en honom åliggande tystnadsplikt slraffrilt färberätta något fören journalist då straff kan utkrävas om han berättar samma sakför t, ex, sina vänner eller i en offentlig debatt. Enligt /SR lorde detvara svårt atl bland de offentliga funktionärerna sprida förståelse förfinessen med en sanktionerad tystnadsplikt belräffande samma sak. Vill manvinna gehör och förståelse hos de offentliga funktionärerna för en av meddelarfrihetenmotiverad skillnad mellan meddelanden till utomstående i allmänhet ochmeddelanden till massmedierna synes en företa fömtsättning vara atl det görsklart att del bara är vissa tystnadsplikter som gäller gentemot massmediernaoch alt den som lill massmediema meddelar andra uppgifter än sådana som fallerdärunder inie åsidosätter någon tystnadsplikt. Det kan befaras alt en sådanuppläggning som valls i 2 § inte bara skulle bli svårsmält för de offentligafunktionärerna utan också skulle motverka syftet med lagstiftningen, nämligendet att främja en allsidig upplysning och ett fritt meningsutbyte imassmedierna, /SR framhåller atl ändå under alla förhållanden enåterhållande faktor kommer all göra sig gällande i fråga om meddelanden lillmassmedierna. För den enskilda offentliga funktionären kommer det i de flestafall att bli en samvetsfråga om han skall informera massmedierna om något ochhan lär komma att besluta sig för alt göra det endast om publicitetsintressetkan anses väga påtagligt tyngre än de skyddsinlressen som den vanligatystnadsplikten slår vakt om. Dessabåda punkter har inte kommenterats under remissbehandlingen, I anslutning tillpunkt 1 bördock redovisas vad JK har anfört beträffande 2 kap, 4 § och 4 kap,15 § riksdagsordningen, JK uttalar att de tystnadsplikter som Prop.1979/80:2 Del B Bilaga 2 511 grundarsig på dessa paragrafer ärlikartadedensomavsesi 10kap,7 § RF och skyddar sammavitala allmänna intresse. Någon anledning att i förhållande lill meddelarfrihetenbehandla dem på annat sätt än den i 10 kap, 7 § RF stadgade tystnadspliktenfinns enligt JK:s mening inte, Atl låta meddelarfriheten hell la över dessatystnadsplikter innebären risktagning som inte kan förevaras. Del huvudsakligaskäl som motiverar den i promemorian intagna ståndpunkten (s, 191-193) synesvara den i 7 kap, 3 § TF fastslagna möjligheten all väcka åtal pä grund avvissa meddelanden som utgör brott mot rikets säkerhel. Detta skäl kan i så fallockså åberopas för atl låta meddelarfriheten ta över lystnadsplikt enligt 10kap, 7 § RF, I vaOe fall aren möjlighet lill åtal för brott mol tystnadspliktenligt 20 kap, 3 § BrB värdefull som en reservulväg. Vadremissinstanserna har yttrat angående undanlag från meddelarfriheten såvittgäller promemorieförslagels särskilda sekretessbestämmelser redovisas i sammaordning som dessa bestämmelser är upptagna i lagförslagets 3-11 kap, 3 kap, 1 § Förslagetalt undanlag från meddelarfriheten skall göras såviti del kan antas att röjandeav uppgift skulle medföra fara för rikets säkerhel eller för annan allvarligskada för riket tas upp i de yttranden som rör utrikessekretessen. SIDAanmärker all i promemorian framhålls del olämpliga med skaderekvisit när delgäller regler om undanlag från meddelarfriheten. Såväl begreppet "fara förrikets säkerhel" som "fara för annan allvariig skada" kan väntasge upphov till tolkningssvårigheler. De i promemorian angivna exemplen lordedock enligt SIDA:s mening tiäna som garanti för att massmediernas möjligheterlill kritisk granskning och informationsspridning inte hämmas. Värnpliktsverketdelar de uppfattningar som framförs i promemorian belräffande begränsningarna imeddelarfriheten på utrikesförvaltningens område. Pressens samarbelsnämndframhåller alt de överväganden som har lett fram till att vissatystnadsplikter skall genombryta meddelarfriheten givetvis är av subjektivkaraktär. Andra avvägningar mellan tystnadsplikt och meddelarfrihet än dem somföreslås är självfallet länkbara. hälsar medtillfredsställelse alt man i förslaget godtar TK:s ståndpunkt atl en vissmeddelarfrihet skall föreligga i fråga om utrikessekretessen. Samarbelsnämndenansluter sig till uttalandena i promemorian alt "vägledande vidtillämpningen bör vara den allmänna grundsatsen atl presumtionen är förmeddelarfrihet" och att "det endasl i Prop.1979/80:2 Del B Bilaga 2 512 undantagsfallkan hävdas att ett brott mol den föreslagna utrikessekretessen verkligen medförfara för rikels säkerhel". Enkritisk hållning iniar däremol kommerskotlegium. Kollegiet återger att det ipromemorian framhålls all det lorde råda allmän enighet om all sekretess måslekunna upprättas i sådan utsträckning all kontakter med andra länder pådel utrikespolitiska planet inte förevåras eller omöjliggörs. I likhet med TKanser man emellertid att del skulle föra för långt om den gmndläggandetystnadspliktsregeln på förevarande område - tystnadsplikt belräffande uppgiftvare röjande kan antas innebära skada för riket - tilläts genombrytameddelarfriheten. I överensslämmelse med vad TK har föreslagit bör enligtpromemorian tystnadsplikten fä företeg framför meddelarfriheten endasl i denmån röjande av uppgifter skulle medföra fara för rikets säkerhel eller förannan allvariig skada för riket. Kollegiet hänvisar lill alt det i sittyttrande över TK:s betänkande redovisade en motsatt uppfattning ochifrågasatte, om inte tystnadsplikt generellt borde ha företräde framförmeddelarfrihet vad gäller verksamhei på del ulrikeshandelspoliiiska områdel.Den enligt promemorian "länkbara" invändningen mol meddelarfrihet iden omfattning som föreslås, nämligen atl det önskvärda utrymmet förmeddelanden lill massmedierna i själva verket öppnas genom del skaderekvisitsom införe i den grundläggande sekretessbestämmelsen, är sålunda enligtkollegiets uppfattning i högsta grad relevant för den handelspolitiskauiredningsverksamhei m. m., vilken kollegiet härom hand. I sammanhanget måsteockså uppmärksammas de tolkningssvårigheler som rekvisitet "fara för annanallvariig skada för riket" otvivelaktigt kommer atl ge upphov lill i denpraktiska tillämpningen, 3kap, 2 § Deremissinstanser som uttalar sig särskilt om undanlag frän meddelarfrihetensåviti gäller försvaresekreiessen anser, med ett undanlag, atl sekretesseninte är tillräckligt långtgående. Undantaget utgörs av patent- ochregistreringsverket, som menar att skyddet för försvarehemligheier genom 7 kap,3 § första stycket 1 TF är till fyllest. Fleraav de kritiska remissinstanserna förordar ett undantag från meddelarfrihetenefter mönster av vad som gäller i fråga om utrikessekretessen. Sålunda förordarbl, a, JK att tystnadsplikt enligt 3 kap, 2 § skall bryta meddelarskyddet underfömtsättning av all röjande kan anlas medföra allvariig skada för riketsförsvar. påpekar atl innebörden av promemorieförslaget bliraitoffentliga funktionärer fär meddelarfrihet bl, a, i fall som eljesl bedöms somobehörig befallning med hemlig uppgift (19 kap, 7 § BrB i dess nya lydelse),medan sådan frihei enligt TF blir utesluten för meddelanden som är atl hänföraunder 19 kap, 8 § BrB om grov obehörig befattning med hemlig Prop.1979/80:2 Del B Bilaga 2 513 uppgift.Enligt civilförvaltningens mening är en sådan gränsdragning olämplig i sak ochsvårbemästrad i tillämpningen. Förvaltningen framhåller atl de absolutatystnadsplikterna föreskrivs för atl gardera mol vissa skaderisker som är av såallvariig natur alt frågan om uppsåtet med röjande av uppgift träder i bakgmnden,119 kap, 7 § BrB avses röjande av uppgift, vars uppenbarandeför främmande makt kan medföra men för rikets försvar eller eljesl för riketssäkerhel. Vid BrB:s införande klargjordes alt uttrycket "men för riketssäkerhet" avsägs innefatta en begränsning till verkligt betydelsefullaling. Den lagändring som trädde i kraft (SFS 1976:509) lordeinte syfta lill vidgat straffansvar och kan alltså inte avse att ge delciterade uttrycket en mindre allvariig innebörd, även om en ytteriigareskärpning av rekvisitet ingår som ett av flera alternativa led i beskrivningenav del grova brottet enligt nya 19 kap, 8 § BrB, Del enkla brottet kan därförsägas avse meddelanden förknippade med skaderisker jämföriiga med dem somenligt förelaget utesluter meddelarfrihet på utrikessekretessens område. uppfattning hänför sig svårigheten i tillämpningen av engränsdragning mellan 19 kap, 7 och 8 §§ BrB särskilt till det förhållandet atten gärning kan komma att bedömas enligt 19 kap, 8 § BrB bl, a, om denbrottslige röjde vad som på grund av allmän eller enskild Oänst hade betroilshonom. För en presumtiv meddelare som är offentlig funktionär måste det t, v,förefalla ovisst vilken tyngd denna fråga kommer alt fä. Även föruisäitningamaför ell genombrytande av anonymitetsskyddet kan förefalla oklara. Del nu sagdapekar enligt civilförvaltningens uppfattning på all meddelarfriheten påförsvarssekretessens område mäste ytteriigare begränsas, med närmareöverensslämmelse i sak med vad som föreslagits beträf fande utrikessekretessen. yttrar att det enligt promemorian skulle finnas behov av någonslags "reservutgång" i den normala sekretessregleringen (s, 173), Ensådan reservutgång ulgör reglerna om meddelarfrihet. Avsikten medmeddelarfriheten sägs på samma sida vara atl "samhällsdebatten inte skallberövas från allmän synpunkt myckel betydelsefulla uppgifter av den anledningenatt dessa är sekretessbelagda av hänsyn lill ett just i del aktuella sammanhangetmindre tungt vägande sekrelessintresse". Försvarssekretessen betraktastydligen som etl sådant mindre tungt vägande sekretessintresse, eftersom deninte i punkt 3 undantas från meddelarfriheten. På s, 195 uttalas direkt all det"förordas inte någol undanlag från meddelarfriheten i fråga omsekretessen på försvarsområdet". återger och instämmer ivad JO har uttalat i sill remissyttrande över TK:s betänkande (prop,1975/76:204 s, 62) angående förhållandel mellan tystnadsplikt ochmeddelarfrihet. Verket anför vidare att genom den föreslagna lagstiftningenmeddelarfriheten på försvarels område kommer att utvidgas. Hur värdefull man änmå anse öppenheten mol allmänheten och massmedierna vara i en demokrati, fär,enligt verkets mening, dock inte offentlighetens 65 1979/80. I saml Nr 2 Prop.1979/80:2 Del B Bilaga 2 514 intressetillgodoses på bekostnad av tryggheten i sådan utsträckning all rikets säkerhelkan sältas i fara. Detta är emellertid vad som sker om den föreslagnameddelarfriheten kommer all gälla på försvarets område. När sekretessen påförevarsområdel inte undantas från meddelarfriheten, har bl, a, som skälanförts alt "avslöjanden på försvareomrädet i stor utsträckning knappasllorde vara allvariigare än läckor i utrikespolitiska frågor" (s, 197) ochatl vissa meddelanden - som faller in under bestämmelsen om obehörig befattningmed hemlig uppgift - kan länkas vara av sä stort värde för den allmännadebatten atl de framstår som i hög grad försvariiga. Häremot invänder verketall med de internationella förhållanden som råder även pä förevarsområdelföreligger slor sannolikhet för all röjande av hemliga förevarsuppgifter färbetydelse också för relationer lill ett eller flera andra länder. Omuppgift som rör annan stat och åtnjuter sekretesskydd enligt 3 kap, 1 §undantas från meddelarfriheten "såvitt det kan antagas alt röjande avuppgiften skulle medföra fara för rikets säkerhel", bör uppgift, varsröjande skulle innebära samma fara, även undantas från meddelarfrihet, omsekretesskydd för uppgiften åtnjuts enligt 3 kap, 2 §, En central funktion iskyddet av rikets säkerhet åvilar förevarsmakien, och det är av utomordentligbetydelse atl förevaresekrelessen kan bevaras för all inte äventyra denna funktion.Försvarels resurser är sammansatta av en mängd komponenter, vars värde iblandpå ell avgörande sätt är beroende av om de kan undanhållas från obehörig insyn,I sammanhanget framhåller verkel också att har avlal medandra regeringar om utbyte av information inom förevarels område, varvid delslälls krav pä och myndigheter all de skall lillföriitliglhemlighålla uppgifter som mottas, I princip skall kunna ge sammasekretesskydd ät försvarsinformaiion som det som gäller i urepmngslandel. Detfinns risk att trovärdigheten i svenska försäkringar om hemlighållandeifrågasätts, om nu föreslagna bestämmelser, som ger möjlighet att genombrytaförevaresekrelessen genom meddelarfriheten, kommer alt fastställas. Det tordeenligt verkets uppfattning inte kunna uteslutas all som en konsekvens avmeddelarfriheten på förevarssekreiessens område möjligheter all köpasekreiesskyddad förevaremaieriel i utlandet kan komma att försämras. Föreslagenmeddelarfrihet kan inte fä lillämpas pä uppgifter som verkel inom ramen försekreiesskyddsavial med utlandet förbundit sig atl inte röja lill utomstående,Meddelarfriheten på förevarsområdet kan enligt verkets uppfattning intemotiveras med att avvägningen mellan offenllighetsintresset och intresset avsekretesskydd göre av offentlig funktionär, som visseriigen bedöms normalt hastörte möjligheter all göra sådana lämpliga avvägningar än utomstående men pävilken några särekilda kvalifikationskrav inte slälls Ofr s, 181 och 197-198),Med beaktande av konsekvenser, som en "uppkommen publiciteisskada"kan fä, när del gäller rikets säkerhel, förefaller del verkel hell oacceptabeltatt ät varje offentlig funktionärs personliga bedömning - oberoende av dennes Prop.1979/80:2 Del B Bilaga 2 .. 515 kompelensoch erfarenhet - överiämna för hela landet vitala överväganden, där enfelbedömning med måhända svåra följder inte ens skall medföra risk församhällets reaktion. Vad den presumtiva meddelaren skall hålla sig lill skalltydligen vara humvida 14 kap, innehåller något undanlag från meddelarfrihetenbeträffande förevarssekretessen. Eftersom 3 kap, 2 § inte återfinns iuppräkningen i punkt 3 betyder detla alt meddelaren fritt efter egetgoitfinnande kan uppsåtligen åsidosätta sin tystnadsplikt genom atl lillmassmediema lämna ut hemlig uppgift om vårt förevar utan risk för straff,"Det här förordade ställningstagandet innebär all också för de offentligafunktionärernas del endasl sådana meddelanden till massmediema som avses i 7 kap,3 § företa stycket 1 TF kommer att medföra straffansvar" (s, 198), Riketssäkerhel kräver enligt verkets bestämda uppfattning bättre skydd mot ev,missbruk, Verkel åberopar också atl meddelarfriheten belräffande förevaretutgör en motsägelse lill talet om all den starkaste sekreiessen gäller påförsvarsområdet (promemorian s, 145), Verkel ifrågasätter inie behovet avsekretess inom det sociala och andra områden av betydelse för den enskildemedborgaren. Verket betraktar emellertid landets frihet och del förevar fördenna frihei, som landet kan åstadkomma, såsom förutsättningar för denpersonliga och sociala välfärden inom landet och anser därför all minsl likastort skydd bör finnas mot publicering och spridning av hemliga uppgifter avbetydelse för rikets säkerhet som av uppgifter om gynnande myndighetsutövning(promemorian s, 200), Med avseende på uppgifter av betydelse för riketssäkerhel bör därför inte meddelarfriheten gälla på sätt som föreslagils ipromemorian, Verkel anserdel oacceptabelt att "inte" göra "någolundantag frän meddelarfriheten i fräga om sekretessen på förevarsområdet"(promemorian s, 196), Värnpliktsverkelkan inte dela de synpunkter som har framförts i motiven mol atl ytterligarebegränsa meddelarfriheten inom förevarsmakien. Förelaget skulle om delgenomföre ihnebära att uppgiftslämnande till massmedierna som i och för sigskulle innebära brott mot 19 kap, 7 § BrB i dess lydelse den 1 januari 1978inte skall medföra ansvar. Enligt verkets uppfattning kan brott mot 19 kap, 7 §BrB, inte minst med hänsyn lill lagrummets relation lill 19 kap, 5 §, medförafara för rikets säkerhel av minst lika allvarlig art som läckor på detutrikespolitiska områdel. Punkt 3 bör därför ändras så atl den begränsning somnu föreslås gälla 3 kap, 1 § omfattar även 3 kap, 2 §, Planläggningoch annan förberedelse av verksamhei för rikels försvar är enliglförsvaretsradioanstalts mening en lika viktig del av vår säkerhetspolitik som skötseln avvåra internationella förbindelser. Radioanstalten finner därför all del är hellotillfredsställande atl det på förevareområdet saknas en särekild regel i punkt3 motsvarande den som gäller för utrikessekretessen, i synnerhet med hänsyntill den verksamhei som radioanstalten skall bedriva. Prop.1979/80:2 Del B Bilaga 2 516 Engmpp remissinstanser kräver atl 3 kap, 2 § las upp i punkt 3 men uttalar siginte närmare om hur undantaget från meddelarfriheten skall vara utformat, ÖB nämner all förelaget,att sekretesslagen inte skall innehålla någon regel som begränsarmeddelarfriheten på försvaresekretessens område, motiveras närmare på s,195-198 i promemorian, Efler en allmän genomgäng av lagreglerna på det straff-och tryckfrihetsrättsliga områdel diskuteras och undersöks om det finns gmndadanledning atl särbehandla de offentliga funktionärerna på försvarels område.Den sannolika grunden till särbehandlingen anges i promemorian vara atloffentliga funktionärer har tillgång till hemliga uppgifter i en hell annanomfattning än utomstående och därmed störte möjligheter atl göra sig skyldigalill obehörig befattning med hemliga uppgifter. Vidare nämns den traditionellasynen på tystnadsplikten som eii normalt inslag i Oänslepliklen, I motivenanges vidare, anföre det i ÖB:s yttrande, atl även meddelanden som inte kan ansesinnefatta svårare brott än obehörig befattning med hemlig uppgift mänga gångerkan medföra ganska allvariiga skadeverkningar. En jämförelse medutrikessekretessen görs också varvid konstateras att förberedelserna för riketsförsvar är en lika viktig del av vår säkerhetspolitik som sättet atl sköta vårainternationella förbindelser och att avslöjanden på försvarets område i storutsträckning knappast torde vara allvariigare än läckor på det utrikespolitiskaområdet.