prop · G3032 · 1979-12-31 00:00:00 — Likaså innehåller 8 kap, 8 § i förslaget,att sekretess som enligt bestämmelsens andra stycke gäller för viss där angivenuppgift i myndighets upplåningsverksamhet eller affärsmässiga utlåningsverksamhetockså gäller när uppgiften lämnats lill annan myndighet. En liknandebestämmelse finns i 8 kap, 10 § andra stycket i förslaget. Vidare bör uppmärksammasatt t, ex, den i 12 kap, intagna regleringen av sekreiessen hos domstolarnainte är uttömmande för domstolarnas del, 1 de primära sekretessbestämmelserna ide föregående kapitlen finns nämligen insprängda regler som avser justdomstolarna. Så är fallet med 7 kap. 22 §, 8 kap. 17 § samt 9 kap. 15 och 16 §§. Dessutom har sekretessbestämmelserna i t. ex. 2 kap. och 7 kap. 14 § förstastycket ett så allmänt innehåll att de blir direkt tillämpliga även i mål ellerärende hos domstol. Del anförda skapar en särskild svåröverskådlighet hosbestämmelserna. Även för ett så begränsat men tiUika centralt område somdomslolsområdei blir regleringen svårtiUgänglig. Förslagels systematik är sålunda i viss mån vacklande.Även delta förhållande synes emellertid främst hänga samman med ämnetskomplicerade natur. De sakliga lösningar som eftersträvas inom det stora anlalskilda sakområden som är föremål för reglering företer inbördes betydandeskiljaktigheier och det torde knappast vara möjligt alt foga in dem i ellsystematiskt enkelt schema. Även om vissa erinringar kan riktas mot den iförslaget valda systematiken, torde denna därför enligt lagrådets mening böra ihuvudsak godtas. Förslagel inleds med en del aUmänna bestämmelser i 1 kap,,huvudsakligen av grundläggande betydelse för de följande sekrelessbe- 1979/80:2 Del A Lagrådets yiirande 453 stämmelserna, I 1 § anges föremålet för den föreslagnaregleringen, I första stycket sägs sålunda, alt lagen innehåller bestämmelserom begränsning av rätten atl ta del av allmänna handlingar samt om förbud molatt lämna ul sådana handlingar och om lystnadsplikt i del allmännas verksamhet.Dessutom, sägs det vidare, innehåller lagen andra föreskrifter angåendeallmänna handlingar. Stycket avslutas därefter med att grundläggandebestämmelser om rätlen alt la del av allmänna handlingar samt omyttrandefriheten finns i TF och RF, Andra styckel tar sikte på begränsningar iden enligt massmedielagstiftningen gällande s, k, meddelarfriheten. När det gäUer allmänna handlingar anges i försia stycketatl regleringen avser både rätten att ta del av sådana handlingar och förbudmol alt lämna ul sådana handlingar. Nämnda rätt och förbud är emellertid olikasidor av samma sak. En förenkling bör ske så, all regleringen anges avse enbartden ena sidan av saken, nämligen den som innefattar förbud mol att lämna utaUmänna handlingar. Därmed nås överensstämmelse med tystnadspliktsdelen ochlagen kan ges formen av handlingsregler för myndigheterna och de till demknutna befattningshavarna, Lagrådel vill för sin del förorda följande uppbyggnad avden inledande 1 §, 1 etl försia stycke upptas som första stadgande, att lageninnehåller bestämmelser om tystnadsplikt i det allmännas verksamhet och omförbud all lämna ut allmänna handlingar. Att lagen sålunda innehållerbestämmelser om begränsning av den i RF stadgade yttrande- ochinformationsfriheten torde inte behöva utsägas. Däremot kan vara lämpligt atttillfoga att beslämmelserna såvitt angår allmänna handlingar innefattarbegränsning i den i TF stadgade rätten att ta del av allmänna handlingar,eftersom TF i 2 kap, 2 § andra stycket hänvisar lill en särskUd lag i dennadel. Därefter torde i ett andra stycke kunna anges, att bestämmelserna avserförbud all röja uppgift vare sig det sker muntligen eller genom att allmänhandling lämnas ut eller det sker på annat sätt. Som strax kommer att berörasbör härtill som sammanfattande benämning på detla förbud fogas ordet sekretess,I ett tredje stycke får därefter följa, att lagen innehåller även andraföreskrifter om allmänna handlingar. Slutligen får det remitterade förslagetsandra stycke bilda ett fjärde stycke med lydelsen, att i lagen finns ocksåbestämmelser om begränsning av den rätt atl lämna meddelande föroffentliggörande i tryckt eller därmed jämställd skrift eller i radioprogramvarom grundläggande bestämmelser ges i TF och radioansvarighetslagen (1966:756),Det kan anmärkas att med radioprogram förslås här, i överensstämmelse medterminologin i radiolagen (1966:755) och radioansvarighetslagen, bådeljudradioprogram och televisionsprogram. Del sålunda angivna förbudet alt röja uppgift på olikasätt har i det remitterade förslaget fått benämningen sekretess. Enligtremissprotokollet innebär nämligen uttrycket sekretess ett på vissl sättavgränsat förbud för myndigheterna och för de personer som deltar i dessasverksamhet att röja sekretessbelagd uppgift, vare sig del sker genom atl allmänhandling lämnas ut eiler det sker muntligen eller på annal sätt. Ordetsekreiess används alltså i förslaget som en samlande term förhandlingssekretess Prop.1979/80:2 Del A Lagrådets yu rande 454 Någon klar detinition av uttrycketsekretess ges emellertid inte i lagtexten. Innebörden framgår endast av deförsta meningarna i 2 och 3 §§, I 2 § heter det sålunda att, om sekretess gäUerenligt denna lag för uppgift, uppgiften inte får lämnas tUl enskild, vare sigdet sker genom atl aUmän handling lämnas ut eller det sker muntligen eller påannat sätt. Och i 3 § sägs att, om sekretess gäller enligt denna lag föruppgift som förekommer hos viss myndighet eller hos verksamhetsgren inom enmyndighet, uppgiften inte får lämnas tUl annan myndighet eller till annanverksamhetsgren inom samma myndighet. Denna avsaknad av definition i lagtextenvisar sig i det följande vara en brist. Där används nämligen i storutsträckning uttrycket "sekretess gäUer för uppgift" på det sättetatt sekretessen sägs gälla inom visst verksamhetsområde eller i ärende av visstslag eller hos viss myndighet. Denna användning av uttrycket väcker någonundran med hänsyn till den innebörd som vanligen förknippas med ordet sekreiess.Enligt vanligt språkbruk torde sekretess (=hemlighållande, tystnad enligtSvenska ordlista över svenska språket, 10 uppl, 1973) uppfattas så,att den gäller utåt i förhållande till den verksamhetsgren eller den myndighetsom är i fråga, inte inom verksamhetsgrenen eller myndigheten. Det syneslämpligt att en förklaring ges av den speciella innebörd uttrycket avses ha ilagen. Problemet torde kunna lösas så, att efter den här förut föreslagnabestämmelsen i andra stycket av 1 § tillfogas ordet sekretess, kursiverat, inomparentes. Ordet får därigenom samma innebörd som det enligt remissprotokoUethar i det remitterade förslaget. Sedan ordet sekretess blivit förklarat i själva lagtextenpå sätt som sagts, torde den i fortsättningen av förslaget användakonstruktionen, att sekretess gäller för uppgift i viss verksamhet eller iärende av vissl slag eller hos viss myndighet, kunna passera trots att denegentligen inte är fullt nöjaktig från språkhg synpunkt. En utformning av 1 § enligt det anförda nödvändiggör enredaktioneU omarbetning av 2 och 3 §§ och medger en förenkling avdessa paragrafers lydelse. Denna fråga behandlas närmare i det följande vid desärskUda paragraferna, Några huvudpunkter i innehållet TUl sitt innehåU kännetecknas den föreslagna regleringenav en strävan tdl nyansering av regelsystemet på sådant sätt att sekretesseninte kommer att täcka fler uppgifter eller ha större styrka än som äroundgängligen nödvändigt i del särskUda fallet. Utsikterna torde emellertid,som lagrådet ser saken, vara små att en långt driven teknik i detta syfte skallge nämnvärt utslag i den praktiska tUlämpningen, En fingradering förefallersnarare ägnad att göra bestämmelserna invecklade och svårtiUgängliga än skapaprecision i tUlämpningen, Till det remitterade förslagels förtjänst måsteräknas den förenkling som skett i förhållande till departementspromemoriansförslag. Lagrådet vill för sin del förorda alt alla möjligheter att gå vidarepå den vägen tas tiU vara. Lagrådet ansluter sig helt till utgångspunkten iförslaget, att större 1979/80:2 Del A .,,_ Lagrådeis yttrande 455 sekretess inte bör tillskapas än som är oundgängligennödvändigt för att skydda de iniressen som kommer i fråga. Del synes ocksåändamålsenligt att, såsom skett i förslaget, grunda gränsdragningen försekretessen på en skadebedömning. Som framhålls i remissprolokollet förutsättervisserligen användningen av skaderekvisit, alt en värdering måste göras ivarje särskill fall, vilket kan skapa vissa svårigheter. Dessa torde emellertidi allt fall inte behöva befaras bli större än de som följer med nuvarandelagstiftning, vilken också kräver en prövning i skilda fall. Det remitterade förslaget innehåller två typer avskaderekvisii, i motiven benämnda det ena rakt och det andra omvänt. Det rakaskaderekvisilet innefattar en presumtion för offentlighet och innebär altsekreiess föreligger, om det kan antas att skada uppkommer genom att uppgiftenröjs. Del omvända skaderekvisilet innefattar däremot presumtion för sekreiessoch innebär att sekretess gäUer, om det inte står klart att uppgiften kan röjasutan skada. Denna uppdelning med hänsyn till om presumtionen är föroffentlighet eller för sekretess synes kunna unerlätta tillämpningen, även omskadeprövningen i praktiken kan antas leda tUl väsentiigen samma resultat i detena som det andra fallel. Fördelen ligger däri, atl presumtionen får fällautslaget i de tveksamma fallen. Lagrådet vUl tillstyrka förslaget så långt. En avgränsning av sekretessen på grundval av enskadebedömning enligt de två anförda formerna av skaderekvisit torde i aUmänhelinnefatta tillräckliga möjligheter atl praktiskt tUlgodose det förut angivnaändamålet att hålla sekreiessområdei så snävt som möjligt. Ytterligaregraderingar bör helst undvikas för att inte regleringen skaU bli onödigtinvecklad. På sina håll nöjer sig emellertid inte det remitterade förslaget medalt ett röjande kan medföra skada eller men, utan det kräver "avsevärdskada" eller "belydande men" (l.ex, 9 kap, 19 och 20 §§) eller"allvarligt men" (7 kap, 6 §), I ett par fall begränsas sekreiessenliU uppgift om "ömtåligt personligt förhåUande" (7 kap, 22 och 23 §§)i stället för uppgift om personhga förhållanden, vUket är det vanligauttrycket. Lagrådet viU förorda alt ändring nu görs på sistnämndapunkt och återkommer härtill vid de båda nämnda paragraferna. På andra punkterkan frågan lämnas öppen tiUs vidare. Erfarenheten av tUlämpningen får visa omytterligare ändringar kan behöva göras, 1 7-9 kap, i förslagel är det fråga om röjande av uppgiftom personliga och ekonomiska förhållanden. Som beteckning för den menligaeffekt, den olägenhel, som enligt skaderekvisiten här skaU kunna medförasekretess används i förslaget orden skada och men. I 7 kap, begagnas"men", i 8 kap, "skada" och i 9 kap, "skada ellermen" (i vissa fall "skada och men"). Vissa variationerförekommer, t, ex, "våld eller annat allvarligt men" och"avsevärd skada eller betydande men". Några definitioner av begreppen skada och men ges inte iförslaget. Det kan knappast sägas att detta vid begreppens användning anknytertUl något vederlaget allmänt eller juridiskt språkbruk. Enligt motiven avsesmed "skada" uteslutande ekonomisk skada. Innebörden av"men" är något mer diffust angiven. Det uttalas alt uttrycket menanvänds där det Prop.1979/80:2 Del A Lagrådets yttrande 456 i första hand är fråga om integritetskränkningar; ordetbör emellertid, sägs det, i vissa sammanhang också kunna inbegripa ekonomiskakonsekvenser för enskild. Innebörden i fråga om men synes vara, att här avsesdels olägenhet av icke ekonomisk natur, t, ex, sådant som missaktning frånomgivningens sida, obehag och andra rent personliga effekter som upplevs somnegativa, dels ekonomisk förlust. Användningen av termerna skada och men i nämnda trekapitel synes vidlådas av någon oklarhet, möjligen beroende på att man intenärmare beröri frågan om sambandet mellan å ena sidan arten av de uppgifter omvilkas röjande fråga är, å den andra arten av den olägenhet som röjande avuppgift kan befaras medföra, 1 del förra hänseendet skiljer förslaget, somnedan vidare berörs, mellan personliga och ekonomiska förhåUanden, Utgår manendast från ordalydelsen i lagförslaget och från uttalandena i motiven synestUl en början 7 kap, ej erbjuda några problem. Vad som skall leda tillsekretess är alll slags olägenhet som kan uppstå av offentlighet beträffandepersonliga förhållanden, såväl personligt obehag som ekonomisk förlust, I 8kap, talas endast om skada. Här skall alltså endast vara fråga om rent ekonomiskeffekt, alltså ekonomisk förlusl. Klart är atl del också till helt övervägandedel här blir fråga om sådan olägenhet. Det rör sig ju, i de fall där ettskaderekvisii uppställs, genomgående om uppgifter om ekonomiska förhållanden.Uteslutet är del dock inte att röjande av uppgift som avses i delta kapitel kanmedföra personlig olägenhet men inte någon påvisbar ekonomiskförlust. Röjande av vissa principer vid anställning av arbetskraft i ärende somavses i 8 kap, 1 § skuUe t, ex, kunna tänkas medföra missaktning förföretagaren hos allmänheten eller delar av denna. Det kan däremot vara klartatt någon ekonomisk förlust inte blir följden. En olägenhel av dennaicke-ekonomiska art skulle tydligen, eftersom här inte talas om "men"utan endast om "skada", ej kunna åberopas till stöd för sekretess. Vad slutligen angår 9 kap, talas här om både skada ochmen. Kapitlet gäller uppgifter såväl av personlig som av ekonomisk art, Eflerordalagen hänför sig tydligen "men" - dvs, bl, a, personligt obehag -såväl till personliga som liU ekonomiska uppgifter. Såvitt angår de senareskuUe aUtså här, i motsats till vad fallel är i 8 kap,, även personligt obehagpå grund av röjandet av en uppgift om ekonomiskt förhållande kunna föranledasekretess. Huruvida en sådan olikhet verkligen är avsedd är dock osäkert, Ivarje fall framstår den som omotiverad. Det blir vidare oklart, varför man härinte skuUe kunna nöja sig med att tala om "men", som ju skall omfattasåväl icke-ekonomisk som ekonomisk olägenhet. Måhända är emellertid i själva verket meningen atl"men" skall hänföra sig lill olägenhet av icke-ekonomisk ochekonomisk art som vållas av röjandet av uppgift om personligt förhållande,"skada" till ekonomisk förlust men inte annan olägenhet som vållas avröjandet av uppgift om ekonomiskt förhållande, I så fall blir det tydligenkongruens mellan de tre kapitlen. Men denna läsart kan knappasl sägas ha stöd iordalagen och ej heller i motiven. Om sist anförda antagande rörande förslagets syfte ärriktigt, betyder 1979/80:2 Del A .Lagrådetsyttrande 457 det, all i begreppen skada och men skaU inläggas ej endast såsom närmast synes framgå av motiven - viss effekt av röjandet av uppgiftutan även att ifrågavarande effekt åstadkommes genom röjandet av viss typ avuppgift. Är det på detta sätt man skall uppfatta förslaget kan frågas, om detinte borde införas en klarläggande beslämmelse härom i lagen. Genom en sådankunde tolkningssvårigheter främst vad angår 9 kap, förebyggas. En bestämmelse av berört slag kunde lämpligen intas i 1kap, och förslagsvis ges lydelsen: "I 7-9 kap, avses med men: sådan olägenhet av personlig art och sådan ekonomiskförlust som föranleds av att uppgift om personligt förhållande röjs, skada: sådan ekonomisk förlust som föranleds av attuppgift om ekonomiskt förhållande röjs," Genom endefinition av berört slag synes också bli klarlagt vad som skall gällabeträffande juridiska personer, såsom aktiebolag och föreningar, Förslagelsynes med stöd i förarbetena till ändringar i TF utgå från all man ifråga om en juridisk person inte kan tala om några personliga förhållanden utanendast om ekonomiska förhållanden. Efter vad som upplysts vid föredragningen ilagrådel är meningen vidare, att en juridisk person aldrig skall kunna åberopaannat än rent ekonomisk skada som stöd för sekretess. Däremot skall olägenhelav icke-ekonomisk art, t, ex, missaktning från utomstående - en sådan olägenhetkan ju som förut berörts uppstå genom röjande av uppgift om ekonomisktförhållande - inte bli aktuell vid juridiska personer, en uppfattning som väl ioch för sig inte är utan vidare given och som ej fått någol klart uttryck iförslaget. Antas all det beträffande juridiska personer kan bli fråga endast omuppgifter om ekonomiska förhållanden, blir del tydligen genom en definition avbegreppen men och skada av förut nämnd art klart vad som skall gällabeträffande juridisk person. Uttrycken skada och men används även på några andraställen i förslaget än i 79 kap. Sålunda stadgas i 6 kap, 4 § sekreiess föruppgift om vissa undersökningar, om det kan antas att det aUmänna lider skadaom uppgiften röjs; jfr också 2 kap, 1 §, där det talas om att lämnande av vissuppgift "skadar landet", I 1 1 kap, 4 § andra och tredje styckena,som avser vissa uppgifter som JO eller JK erhållit från myndighet och enskild,stadgas sekretess om det kan antas att allmänt eller enskilt intresse lideravsevärd skada eller betydande men, respektive att riket lider belydande men,om uppgiften röjs, 1 14 kap, 9 §, som gäller uppställande av förbehåll vidutlämnande av uppgift till enskild, talas om "risk för skada, men ellerannan olägenhet" som enligt bestämmelse om sekretess ulgör hinder attlämna uppgift till enskild, I de nämnda fallen kan uttrycken skada och men möjligentänkas ha en mindre preciserad, kanske något vidsträcktare innebörd än somefler vad förut utvecklats skulle vara fallet i 7-9 kap. Några tolkningssvårighelereller andra ölägenheter på grund härav synes dock knappast behöva uppstå. Nämnda förhållande skulle dock möjligen kunna anses talaför att 1979/80:2 Del A Lagrådets yttrande 458 angivandet av innebörden av begreppen skada och men i 79kap, inte tas upp i en lagbestämmelse utan endast kommenteras i motiven. Som avden föregående framställningen framgår, skulle detta emellertid betyda, alt denavsedda innebörden av bestämmelserna om skada och men i 9 kap, då skuUe kommaalt sakna stöd i lagtexten. Med hänsyn härtiU anser lagrådel, att, om avsiktenär alt begreppen skada och men i 79 kap, skall ha den innebörd här anlagils,den bästa lösningen är att ifrågavarande definition tas upp i lagen, I 9 kap, i förslaget talas, som nämnt, om "skadaeller men". Där ett omvänt skaderekvisii uppställs, används emellertidlokutionen "skada och men". För att det skaU bli helt klart att äveni dessa fall rekvisitet är uppfyllt, om antingen skada eller men kan antasinlräda, föreslås att också där uttrycket "skada eller men" används. Vidbeskrivningen av vilka slags uppgifter som skaU vara sekretessbelagda talas i7-9 kap, om personliga och ekonomiska förhållanden. Sekretess enligt 7 kap,gäller genomgående uppgifter om "personliga" förhållanden (i vissafall "ömtåligt personligt förhållande"), I 8 kap, är det i regelfråga om uppgifter om enskilds "affärs- eUer driftförhållanden", Inågot faU talas om enskilds "ekonomiska förhållanden" och i ett parfaU om "ekonomiska eller personliga" förhållanden, I 9 kap, slutiigentalas genomgående om "personliga eller ekonomiska" förhållanden. Det synes alltså klart att i 8 och 9 kap, med uttrycket"personliga" förhållanden avses förhållanden av icke-ekonomisk natur.Den frågan inställer sig då, om uttrycket "personliga förhållanden" -såsom ju ligger nära tiU hands all anla - har samma innebörd i 7 kap, och omsålunda meningen är att där utesluta uppgifter om ekonomiska förhållanden fränsekretesskydd. Motiven ger vid handen att så inte är fallet, I exempelvisdel fall som avses i 7 kap, 7 § skaU skyddet avse också uppgift om denenskildes ekonomiska förhållanden. Det uttalas att också uppgift om en personsekonomi kan falla in under begreppet personliga förhållanden. Då i 8 kap, talasom "affärs- eller driftförhållanden" eUer om "ekonomiskaförhållanden" får det å andra sidan antas, att sekretessen skall varabegränsad just till ekonomiska förhållanden och all alltså personligaförhållanden ej skall innefattas i de fall som regleras i delta kapitel (utomdå det särskilt anges), I 9 kap, anges, som nämnt, genomgående både personligaoch ekonomiska förhållanden. Man har alltså i 7 kap, dragit in åtminstone vissaekonomiska förhållanden under begreppet personliga förhållanden, I 8 och 9 kap,skiljer man däremot mellan personliga och ekonomiska förhållanden. Terminologin på förevarande område förefaller sålunda intevara fullt konsekvent eller i vaOe fall inte helt klar. Det kan väl exempelvisknappast antas vara meningen, alt sådana uppgifter av ekonomisk karaktär somskall gå in under begreppet personliga förhållanden vid tillämpningen av 7 kap,ej skall anses som uppgifter om ekonomiska förhållanden vid tillämpningen av 8kap. Det skulle också kunna hävdas, att en uppdelning inom området för uppgifter om ekonomiska 1979/80:2 Del A Lagrådets yttrande 459 förhållanden mellan sådana som tillika är av personlig artoch sådana som inte är detta, framstår som mycket långtgående och kan tyckasnödvändiggöra svåra gränsdragningar. Med hänsyn särskilt tUl arten av de ärenden varom är frågai 7 kap, är kanske dock dessa betänkligheter överdrivna, I allt faU torderegleringen kunna godtas i avvaktan på om svårigheter visar sig uppstå vid denpraktiska tillämpningen, I de fiesla faUen i 7 och 9 kap, har skaderekvisilet deninnebörden att det är den enskilde eller någon honom närstående som skyddasgenom att uppgift sekretessbeläggs. Beträffande de sekretessfaU som upptas i 9kap., vilket bl. a. gäller skyddet för enskUds förhållanden av ekonomisk natur,kan möjligen frågas om under "närstående" skaU innefattas den somenligt 29 a § andra styckel konkurslagen är att anse som närstående tillnäringsidkare eller juridisk person. Begreppet närslående har, utöver några anmärkningar under7 kap. 1 §, inte berörts i motiven. Det torde emellertid vara klart, att somnärstående i förslagel endast är alt betrakta den som är personligt närstående.Del kan anmärkas, att i 8 kap., som genomgående behandlar ekonomiskaförhållanden, begreppet närstående inte kommer till användning. Utöver den begränsning av sekretessen som följer avskaderekvistet innehåller del remitterade förslaget även regler omtidsbegränsning. Dessa gäller enbart handlingssekretessen och fullföljer därmedsamma princip som råder enligt lagen (1937:249) om inskränkningar i rättenatt utbekomma aUmänna handlingar (SekrL). Som också berörs i remissprolokolletär det mindre följdriktigt att införa tidsgränser för en sekretess som byggerpå skaderekvisit. Etl syslem med lidsgränser får emellertid anses ha ett såpass stort praktiskt värde genom att det anger en yttersta gräns försekretessen att de principiella betänkligheterna bör vika. Lagrådet biträderdärför förslaget att behålla en tidsbegränsning av handlingssekretessen. När delgäUer längden av de föreskrivna sekretesstiderna kan det remitterade förslageti stort sett sägas innebära en förkortning i förhållande lill vad som nugäller. Tiderna varierar efter det intresse som skyddas. Den längstasekretesstiden utgör och används huvudsakligen i fråga om sekretess föruppgifter om enskUdas personliga förhållanden. Beträffande handlingar som angårsådana förhåUanden är sekretesstiden i nuvarande lag i aUmänhet . Som redan berörts är de olika sekretessbestämmelserna iförslaget i allmänhet uppbyggda med skaderekvisit. Läget blir naturligtvis oftadet atl skaderekvisilet inte är uppfyllt sedan en längre tidrymd förflutitefter den tidpunkt från vUken sekretesstiden räknas. Sekretesstiden, som är enmaximitid för handlingens hemlighållande, får sitt särskUda intresse i det fallatt skaderekvisilet alltjämt är uppfyllt vid sekretesstidens utgång. Det är undersådana omständigheter överraskande alt sekretessliden ansetts kunna sänkas frän70 till när fråga är om uppgifter om enskildas personliga förhållanden.Med den medeUivslängd som man har att räkna med i vårt land kan förslaget inte ge skydd för uppgifter om en Prop.1979/80:2 Del A Lagrådets yttrande 460 människas personliga förhållanden under hela hennes levnadoch ännu mindre under alla hennes närslåendes livstid.