prop · G303151 · 1979-12-31 00:00:00 — om ändring iförordningen (1923:116) angående skatt för hundar Regeringenföreslår att antaga det förslag som har upptagits i bifogande utdragav regeringsprotokoll. 1propositionen föreslås att den nuvarande begränsningen i kommunernas rätt attbestämma hundskattens storlek slopas. Vidare föreslås att en kommun får rättatt bestämma skattens storiek till olika belopp i olika delar av kommunen ochatt ytterligare skatt inte skall utgå när en hund flyttas inom en kommun ellermellan kommuner. De nya bestämmelserna föreslås träda i kraft den 1 januari1981. Prop.1979/80:151 2 Lag om ändring i förordningen (1923:116) angående skattför hundar Härigenom föreskrivs i fräga om förordningen (1923: 116)angående skatt för hundar dels att 12 § skall upphöra att gälla, dels attrubriken till förordningen, 2 § 2 och 3 mom. samt 4 och 9 §8 skall ha nedanangivna lydelse. 2 mom. Har skatt för hund er lagts till en kommun, skall skatt för samma hund för det året e/erläggas //// annan kommun, med mindre den årliga skattesatsen för hunden i den senare kommunen är högre än det belopp, som för året redan er lagts i skatt för hunden. Skatteplikt inom viss kommun förfaller, om hunden dör innan den tid gått till ända, då an mälningsplikt Jämlikt 5 § senast kunnat fullgöras, eller skatteplikt inom den tid inträder till annan kommun. Skatl skall ej erläggas, därest förhållande, .som eljestskolat föranleda skatteplikt, inträder efter september månads utgång. Skatten skall av kommunen beslämmas till etl för varjehund lika belopp, lägst lio högst etthundra kronor Jör kalenderår. I fall, som avses i 2§ 2 mom., skaU eljest belöpande skattminskas rned vad den skattskyldige styrker hava för året erlagts i skatt förhunden lill annan kommun. 2 mom. Har skatt för en hund erlagts enligt denna lag kommun skall ytterligare skatt för samma hund för det året inte erläggas. 3 mom. Skatteplikten för viss hund förfaller, om hundendör innan anmälan enligt 5 § senast skall göras. Inträder skalteplikl för viss hund efter utgången avseptember månad, skall skatl för det året inle erläggas. Varje kommun skall bestämma hundskattens storlek ikommunen. Kommunen får därvid bestämma skallen till olika belopp i olika delarav kommunen. Det skattebelopp som bestäms skall gälla för alla hundar ikommunen eller kommundelen. 'Senaste lydelse 1969:718. Till böter, högst femhundra kronor, dömes den som 1. underlåter attfullgöra anmälningsskyldighet enligt 5 S, 2. genom oriktiguppgift söker undandraga sig skattskyldighet, om ej gärningen är belagd medstraff i , eller 3. bryter mot 8§. Har skatteplikt för hund viss kommun under löpande årinträtt ifall, som avses i 2§ 2 mom., dömes dock till ansvar enligt förstastycket I endast om den skattskyldige av kommunen erhållit anmaning attfullgöra anmälningsskyldighet enligt 5 §. Dömes någon enligt första stycket I eller 2, skall handärjämte erlägga dubbel hundskatt. Tillböter, högst femhundra kronor, döms den som 1. underiålerall fullgöra anmäl ningsskyldighet enligt 5 8, 2. genom oriktiguppgift söker undandra sig skattskyldighet, om inte gärningen är belagd medstraff i , eller 3. bryter mot 8§. Denna lag träder i kraft den . Äldrebestämmelser gäller fortfarande i fråga om förhållande som hänför sig tilltiden före ikraftträdandet. Senaste lydelse 1969:718. 11-Riksdagen 1979/80. Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , , Mundebo, Mogård,, Åsling, Söder, Krönmark, , , , ,, , , , , Propositionom ändring i förordningen (1923:116) angående skatt för hundar Ienlighet med vad har begärt (SkU 1975:9, rskr 1975:55) avser jag atti det följande ta upp hundskatten till behandling. Beskattningenav hundar regleras i förorthringen (1923: 116) angående skatt för hundar(ändrad : 718). Författningen har i sina huvuddrag samma innehållsom när den trädde 1924. De ändringar som har vidtagits därefter harhuvudsakligen berört endast den skattefria kretsen av hundar och skattensmaximigräns. Skattskall erläggas till kommun för varje hund som omfattas av skatteplikten.Kommunen skall bestämma skattens storlek till ett belopp som är lika för varjehund, lägst 10 och högst . En differentiering av skattenför olika områden inom kommunen är således inte möjlig. Kommunen bestämmer hurde influtna skattemedlen skall användas. Vissahundar är undantagna från skatteplikt. Detta gäller bl. a. ledarhundar försynskadade och hundar som inte har uppnått en älder av . Skattskyldigför viss hund är den som stadigvarande innehar hunden närskatteplikt inträder. Den skattskyldige skall tillkommunen arjmäla hund för vilken skatteplikt förelegat vid årets ingång. Inomvarje kommun skall ett särskilt hundskatteregister föras. 1979/80:151 5 Hundskattskall erläggas till den kommun där hunden stadigvarande innehas. Om hundenflyttas till annan kommun, skall skatt erläggas även till den nya kommunen omskatten där är högre. 1 ett sådant fall skall skatten i den nya kommunenminskas med vad den skattskyldige redan har erlagt i skatt. Skatteplikt förviss hund upphör, om hunden dör före januari månads utgång. Har skatten dåredan betalats återbetalas den på begäran av hundinnehavaren. Inträder skattephktunder visst år efter september månads utgång, behöver skatt inte erläggas fördet året. 2 behandling av hundskatten, m. m. Är1969 föreslog Kungl. Maj:t (prop. 1969: 135) att begränsningen i kommunernasrätt att bestämma hundskattens storlek skulle slopas. I propositionen framhöllsatt kommunerna tillagts stort inflytande över hundskatten, bl.a. rätten attfritt bestämma över influtna hundskattemedel, och att det därför också varrimligt att kommunerna medgavs rätt att själva få besluta om skattens höjd.Bevillningsutskottet (BeU 1969:65) tog upp hundskatten och dess utformning tillprincipiell prövning och fann att en förutsättningslös översyn av hela hundskattefrågenborde ske. I avvaktan på denna översyn förordade utskottet att maximigränsenför skatten skulle höjas . beslöt i enlighet medutskottets förslag (rskr 1969:397). Kungl.Maj:t tillsatte därefter en särskild utredning, hundskatteutredningen, somlämnade betänkandet Hundavgift (SOU 1972: 89). Utredningen såg hundskatten iförsta hand som ett sätt att finansiera kommunernas kostnader för registreringav hundar, renhållning m. m. och föreslog att en enhetlig hundavgift pä 75 kr.per hund och år skulle tas ut i varje kommun. Utredningen föreslog att dentekniska utformningen av hundskatten i huvudsak skulle bibehållas. Vidremissbehandlingen fick utredningens förslag ett blandat mottagande och Kungl.Maj:t beslöt att lämna förslaget utan åtgärd. Imotioner till 1975 ärs riksdag framfördes yrkanden om rätt för kommunerna attdifferentiera hundskatten såväl regionalt som med hänsyn till olika hundägarkategorier.Därjämte begärdes i andra motioner lättnader i beskattningen av kennelhundar. betänkande över motionsyrkandena (SkU 1975: 9) uttalades bl.a.: Hundskattenär en i många avseenden unik skatteform vars bibehållande det finns anledningatt ifrågasätta. har understrukit skattens rentmarginella betydelse för kommunernas ekonomi, men motionärerna har framhållitatt den framstår som betungande och delvis orättvis för vissa hundägare. Idetta sammanhang har särskilt åberopats de skatteskärpningar som uppstått pågrund av att kommuner med låg tätortsgrad och låg hundskatt genom kommunindelningsreformenslagits samman Prop.1979/80:151 6 med större kommuner med hög tätortsgrad som haftväsentligt högre hundskatt, vilken ofta blivil gällande för hela storkommunenenligt bestämmelsen om enhetlig hundskattesats. Mot denna bakgrund finner utskottet skäl förorda att de gällandereglerna om hundskatt omprövas. Utskottet, som finner en fortsatt registreringav hundbeståndet erforderlig, anser att registreringsbestämmelsema därför börbibehållas och att kommunerna följaktligen måste få ersättning för kostnadernahärför liksom för de övriga kostnader som hundarna förorsakar kommunerna. Beträffande formerna för sådana kommunala hundavgifter kanolika lösningar övervägas. Den enklaste lösningen skulle vara att föra in rambestämmelserom hundregistrering i lagen (1954:459) om tillsyn över hundar. Lagen skulle dåkompletteras med en av regeringen utfärdad förordning om registreringensomfattning och finansiering. Utskottet förutsätter att varje kommun därvid inomfastställda gränser skall få bestämma hundavgiftens storlek och om skälföreligger även differentiera avgiften med hänsyn till l.ex. Enannan möjlighet är att omarbeta den nuvarande hundskatteförordningen till enavgiftslag enligt vilken kommunema på motsvarande sätt inom fastställda ramarfår fastställa avgiftens storlek. Utskottet hemställde att hos regeringen begärdeförslag om införande av hundavgift i överensstämmelse med vad utskottet anförtsamt att motionerna med yrkande om skattelättnader för kennelhundar skulleavslås. biföll vad utskottet hemställt (rskr 1975: 55). har i en skrivelse hemställt attskatten dilTerentieras på så sätt att stora hundraser beskattas hårdare änmindre raser. I en skrivelse har kommunen föreslagit vissa åtgärder föratt förenkla den administrativa hanteringen av hundskatten. a. att ny skatt inte skall erläggas för hund som har förvärvats somersättning för avliden hund. Vidare föreslås i skrivelsen att hel återbetalningav skatten skall ske om en hund avlider före februari månads utgång, atttilläggsskatt inte skall behöva eriäggas för en hund vid flyttning från enkommun till en annan och att skatteplikt inte skall inträda förrän en hund haruppnått sex månaders älder. Aktionsgruppen för hundar i samhället och har hemställt att kommuns skrivelse lämnasutan åtgärd. och Svenska brukshundsklubbenförordar i en skrivelse att en ny utredning tillsätts, om en revideringav hundskatteförordningen skall göras. Hundfrämjandet har i en skrivelse med bifogandeav namnlistor protesterat mot en förmodad höjning av hundskattensmaximibelopp. polisutredning har i sitt betänkande (SOU 1979:6)Polisen pekat på att ärenden om hundskatt medför en inte oväsentligarbetsbelastning för polisväsendet. Utredningen har bl.a. noterat att vissakommuner till polisen skickar en förteckning över de personer som inteunder året har Prop.1979/80:151 7 betalt hundskatt men som erlagt sådan skatl under åreldessförinnan och atl polisen efter ulredning ofta kan konstalera atl någonförseelse inte föreligger. Utredningen har därför föreslagit att den årligaanmälningsskyldigheten för hundinnehav avskaffas. (Jo 1979:03) har i en promemoria somöverlämnats till behandlat fråganom djursjukhusens finansiering. Utredningen konstaterar att djursjukhusen imånga fall har en svår ekonomisk situation och att djursjukhusen kan behövafinansiellt stöd framför allt för atl kunna genomföra nödvändiga investeringarmen även för att kunna uppehålla en tillfredsställande jour och beredskap. Djurhälsoutredningenframhåller vidare att det i första hand är hundarna som erhåller vård viddjursjukhusen. Hundarna är också de enda djur som är kommunalt regisirerade ochbeskattade. Det är därför naluriigt att vissa kommuner lämnat slöd tilldjursjukhusen. Enligt djurhäl-soutredningens uppfattning bör nuvarandeetablerade registrerings- och beskattningssystem för hundar utnyttjas för attmöjliggöra ett kollektivt finansiellt stöd till djursjukhusen från hundägarna. har i en skrivelse ifebruari 1980 bl.a. föreslagit att i författning skall fastslås atl bidragsgivningtill ell regionalt djursjukhus är en förutsättning för att en kommun skall fåhöja hundskatten. Frågan om hundskattens storlek och utformning har undersenare år diskuterats i skilda sammanhang. Hundskatten, som utgår med minst 10kr. per hund och är, har inte någon slörre ekonomiskbetydelse vare sig för kommunerna eller de enskilda hundinnehavarna. Underår1977 inflöt i hundskatt ca 36 milj. kr. I980utgår skatl enligt följande. Skattebelopp, kr. 100 90 85 80 75 70 65 60 50 45 40 30 25 Antal kommuner 103 2 4 6 78 11 I 27 37 16 2 1 Hundskatten är i allt väsentligt en angelägenhet.Inte minst framgår detta av bestämmelsen att influtna hundskattemedel fåranvändas på det sätt kommunen själv bestämmer. Den kommunala handlingsfrihetenbegränsas dock i några hänseenden av regler, som har varitföremål för diskussion. Det har bl. a. ifrågasatts om skatteuttaget bör varabegränsat till visst intervall och om skatten inom en kommun bör vara densammaför alla hundar. För egen del vill jag framhålla följande. Hundskatten bör,liksom f. n., anförtros kommunerna. Skatten är, såsom skatteutskottet påpekadeår 1975, en i många avseenden unik beskattningsform. Inte minst gäller dellaenligt min mening regeln om intervall för skattens storiek. 1979/80:151 8 begränsarkommunernas självbestämmanderätt i en angelägenhet. Detta talar föratt kommunerna, liksom när det gäller kommunalskatten, själva får bestämmahundskattens storiek. För en sådan lösning talar också den omständigheten attdet saknas tillförlitliga beräkningar av kommunernas verkliga kostnader förhundhållningen, vilket gör det svårt att sätta ett väl avvägt tak för skatten.Jag föreslår därför att nuvarande bestämmelse om minimi- och maximigräns förskattens storlek slopas. Med hänsyn bl.a. till att 176 av totalt 279 kommuner f.n.tar ut lägre hundskatt än maximibeloppet finns det enligt min mening ingenanledning att räkna med att slopandet av maximigränsen kommer att leda till enmer allmän höjning av hundskatten. Influtnahundskattemedel bör fritt få disponeras av kommunerna. Medlen kan därvidanvändas för att täcka kommunernas kostnader för registreringen av hundarna,renhållningen och liknande. Det ankommer givetvis också på kommunen att avgöraom och i vilken utsträckning kommunen skall ge finansiellt stöd åthundorganisationer, djursjukhus m. m. Den föreslagna åtgärden ger dock kommunemaökade möjligheter att stödja verksamheter av sådana slag. Omen kommun beslutar att höja hundskatten, t. ex. för att täcka ökade kostnaderför hundhållningen, bör även höjningen få användas på det sätt kommunenbestämmer. Jag är därför efter samråd med chefen för jordbruksdepartementetinte beredd att medverka till sådana villkor för en ev. hundskattehöjning somSvenska djursjukhusföreningen har föreslagit. 1flera sammanhang, bl. a. av skatteutskottet är 1975, har förts fram krav pä atten kommun skall kunna ta ut hundskatt med högre belopp för hundar som vistas itätort än för andra hundar. Det framstår som uppenbart att kostnaderna och demed hundhållningen förenade nackdelarna är störst i tätorter. a. lett till att kommuner med låg tätortsgrad och låg hundskatt harslagits samman med kommuner med hög tätortsgrad och hög hundskatt. I sådanafall har hundskatten i den nya kommunen ofta bestämts till den högsta skatt somhar gällt i kommundelarna. Detta har av många uppfattats som opåkallat ochorättvist. Jag har förståelse för dessa synpunkter och föreslår att möjlighetöppnas för kommunerna att differentiera hundskatten. De med differentieringenförenade praktiska svårigheterna lorde lokall kunna bemästras, exempelvis genomen anknytning till hundinnehavarens församlingstillhörighet. Vidare bör, av prakliskaskäl, nägon ändring av betald hundskatt inte göras omhundinnehavaren flyttar inom kommunen. Jag anser ocksä att praktiska fördelarkan vinnas, om man slopar skyldigheten att i vissa fall betala ytteriigarehundskatt när en hund flyttas från en kommun till en annan. 2 § 2 mom. föreslåsändrad i enlighet med vad jag nu har anfört. Som en konsekvens härav börsamtidigt 4 8 andra stycket och 9 § andra stycket upphävas. Bestämmelsen i 9§tredje stycket om att dubbel hundskatt skall utgå när någon döms till böter förviss förseelse torde i stort sett sakna Prop.1979/80:151 9 Jag föreslår därför att också delstycket upphävs. Den nuvarande beskattningen av hundinnehav har i storadrag varit oförändrad . I allt väsentligt är skatten teknisklsetl väl utformad. Utöver vad jag redan har anfört ärjag därför inte beredd attnu biträda de övriga ändringsförslag som har framförts. Detta gäller även detav polisutredning framförda önskemålel om en minskning avpolisväsendets arbetsbelastning på hundskatteområdet. Sisinämnda önskemål tordei allt väsentligt kunna lillgodoses om man från kommunernas sida lämnar överärenden till polisen endast om det finns grundad misstanke om att en förseelsemot hundskattebestämmelserna föreligger. Med hänsyn till hundskattefrågans beskaffenhet ärdetenligt min mening inte motiverat att inhämta lagrådets yttrande överlagförslaget. Med hänvisning till vad jag nu har anfört hemställer jagatt regeringen föreslår att antaga inom budgetdepartementet upprättatförslag till lag om ändring i förordningen (1923: 116) angående skattför hundar. Regeringen ansluter sig till föredragandens övervägandenoch beslutar att genom proposition föreslå att antaga det förslag somföredraganden har lagt fram.