prop · G3035 · 1979-12-31 00:00:00 — Det krävs alltså att de formella krav somdär uppställs exempelvis beträffande myndighets medverkan är uppfyllda. En fastställelsesom har skett i en utomnordisk stat blir däremot inte gällande i av denanledningen att avgörandet godtas i något av de nordiska ländema enligt detlandets internationella privaträtt. Detlorde inte bereda några större svårigheter att inför svensk myndighei påvisaatt ett faderskap har blivit fastställt i ett annat nordiskt land genom erkännande.I , och krävs medverkan av myndighet för att etlfaderskapserkännande skall leda till sådan fastställelse. Också den norskaordningen med "forelegg i barnefarsaker" är ett myndighetsförfarande.Del är alltså i dessa myndigheters protokoll och handlingar i övrigt som ledningfår sökas när det gäller alt avgöra om fastställelse har ägt rum. I kan fastslällelsegenom erkännande ske antingen inför präst eller myndighet eller genom att enbevittnad handling upprättas. I detla sammanhang kan påpekas att det i isländskrätt finns en presumtionsregel av den innebörden att en man betraktas som far tillett barn, om mannen och barnets mor har bott tillsammans lio månader före och ivåår efler barnets födelse (se bilaga 5). Del bör därför anmärkas attbestämmelsen i 2 ! ; inte tar sikte på presumlionsregler. Atl mannen ochbarnets mor har bott tillsammans betyder alltså inte att en fastställelseenligt 2 §harskett.Enannansakäratten prövning här i landet av faderskapsfräganenligt allmänna internationellt privaträttsliga regler kan leda till atl mannenkommer alt anses som far lill barnet. Enligtij 11 Stk 3 i den danska loven om horns retsstilling kan den danske justitieministernbestämma att ett i utlandet avgivet faderskapserkännande skall likställas medett danskt avgörande. Har så skett, är faderskapet, vid tillämpning av den lagjag nu föreslår, alt anses som fastställt i . Det rör sig nämligen härom en fastställelse enligt dansk rätt. Endom eller fastställelse som avses i I och 2 §§ gäller dock inte i , 1. omdomen eller fastställelsen står i strid med en här i landet giltig dom i en rättegång som påbörjades innan den andra rättegången inleddes eller innan faslslällelsen skedde, 2. om domen eller fastställelsen står i strid med enhär i landet giltig fastslällelse av faderskap i annan form än genom dom,såvida denna fastställelse skedde innan rättegången påbörjades eller innan denandra fastställelsen skedde, 3. om del här eller utomlands pågår en rättegängangående faderskapet som kan leda lill en dom som gäller i och dennarättegång påböriades innan den andra rättegängen inleddes eller innan fastställelsenskedde, 4. om det skulle vara uppenbart oförenligt medgrunderna förden svenska rättsordningen alt erkänna domen eller fastställelsen. 1979/80:5 21 Iparagrafen anges de undantagsfall då faderskapsavgöranden från de andra nordiskaländerna inte godtas i . Första punklen behandlarden situationen att ett i och för sig giltigt nordiskt faderskapsavgörande somaktualiseras i (del åberopade avgörandet) slår i strid med en dom somgäller här i landet (den konkurrerande domen). En dom som innefattar enomprövning efter talan i extraordinär ordning av ett lidigare avgörande kaninte anses slå i strid med delta avgörande i den mening som avses här. Detåberopade avgörandet kan vara antingen en dom elleren fastställelse i annanform än genom dom. Den konkurrerande domen kan vara en svensk dom eller en domfrän någol av de andra nordiska länderna som enligt 1 § gäller här i landet.Den konkurrerande domen kan emellertid också länkas vara en utomnordisk dom somenligt annan svensk lag är giltig här i landet. Bland ulomnordiska avgörandenkan f. n. bara schweiziska avgöranden komma i fråga (se avsnitt 3.4 och den därberörda lagen (1936:79) om erkännande och verkställighet av dom som meddelats iSchweiz). Är det åberopadeavgörandet en dom, får denna vika för den konkurrerande domen, såvida denrättegäng som ledde till den konkurrerande domen påböriades före den rättegångsom resulterade i den åberopade domen. Principen är alltså atl en dom i entidigare inledd rättegång tar över en dom i senare inledd process, oavsett ivilken rättegäng dom först har meddelals. Åberopas således här ilandet en dom som har meddelals exempelvis i , får den norska domen vika ikonkurrens med en annan nordisk eller en schweizisk dom som har meddelats i enrättegång som påböriades före den norska. Påböriades den norska rättegångenförst, gäller den norska domen och den konkurrerande domen får vika, om den harmeddelats i , eller . Lagen reglerar inte direkt densituationen att den konkurrerande domen har meddelats i en senare påböriadrättegång i eller . Av 4 § jämförd med 59 kap. 1 och 2 §§rättegångsbalken följer dock atl en svensk dom i denna situation skallundanröjas, om besvär över domvilla anförs . De säkeriigenmycket sällsynta fall där del föreligger två motstridiga avgöranden som båda tillerkännsgiltighet fär i övrigt bedömas med ledning av allmänna rättsgrundsatser. Är det åberopadeavgörandet en fastställelse av faderskap genom erkännande eller annars i annanform än genom dom, fär fastställelsen vika förden konkurrerande domen, såvidaden rättegäng som ledde till den konkurrerande domen bökade innan fastställelsenskedde. När det förfarande böriade, som ledde lill fastställelse genomerkännande, tillmäts alltså inte någon betydelse i sammanhanget. Avgörande är istället den tidpunkt då faderskapet ansågs fastställt i enlighet med reglernai ifrågavarande nordiska land. Har fastställelsen ägl rum innan rättegången anhängiggjordes,gäller den i . 1 annat fall färden vika för den konkurrerande domen, - Atlhär som utgångspunkt har valts tidpunkten för själva fastställelsen beror bl.a, på svårigheterna att utreda och närmare ange när det förfarande börjar somleder 1979/80:5 22 Andrapunklen behandlar den situationen att det åberopade avgörandet står i strid meden uiomprocessuellfastslällelse som i och för sig gäller i . En dom somgår ut på alt ett vissl faderskapserkännande skall vara utan verkan kan inteanses stå i strid med del erkännandet. Förhållandetmellan de motstridiga avgörandena bedöms här på i princip samma sätt som enligtförsta punkten. Är således det åberopade avgörandet en dom, fär denna vika förden konkurrerande fastställelsen, såvida fastställelsen har skett innan denrättegång påböriades som ledde till den åberopade domen. Och är det åberopadeavgörandet en utomprocessuell fastställelse, får denna vika för denkonkurrerande fastställelsen, om denna har sketl tidigare än den åberopade. En utomprocessuellfastslällelse av faderskap måsle, liksom en faderskapsdom, vara i och för siggiltig i för att över huvud taget kunna konkurrera med det åberopadenordiska faderskapsavgörandet. Giltiga här i landet är naturligtvis svenska fastställelseroch dessutom - till följd av 2 § -fastställelser som har skett i något av deandra nordiska länderna. 1 svensk rätt finns inte några lagbestämmelser omerkännande här i landet av ickenordiska, utomprocessuellafaderskapsavgöranden. En fastställelse genom erkännande vilken har skett i en utomnordiskstat torde emellertid ofta tillerkännas giltighet i vårt land med stöd avallmänna internationellt privaträttsliga regler (se avsnitt 3.4 och det därberörda rättsfallet NJA 1977 s. 743). Tredjepunkten innehåller en s, k, indirekt litispendensregel som kompletterar dendirekta litispendensbestämmelsen i 4 §. Den har sin motsvarighet i 8 § 4 i dennordiska domslagen. Regelnansluter till bestämmelsen i punkt 1 och innebäratt redan den försia rättegångensinledande utgör hinder mot att erkänna domen i den senare rättegången eller densenare utomprocessuella fastställelsen. Skulle (den första) rättegängen leda lilldom, följer av punkt 1 att domen i denna rättegång har företräde framför detåberopade avgörandet. Skulle däremot rättegången avslutas utan något avgörandei sak, kommer den åberopade nordiska domen eller fastställelsen att gälla iSverige. Denomständigheten att ett utomprocessuellt fastställelseförfarande pågår i Sverigeeller något annat land påverkar inte i något fall giltigheten av en dom ellerett faderskapserkännande som har kommit lill stånd efter det att del nämndaförfarandet inleddes. Fjärdepunkten innehåller den ordre-public regel som har berörts i den allmännamotiveringen. Väcksvid en svensk domstol talan angående faderskapet lill ett barn men pågår redanen rättegäng angående faderskapet i , , 1979/80:5 23 ellerNorge, skall talan avvisas eller förklaras vilande i väntan på lagakraftvunnendom i den utländska rättegången. Pågår en rättegång omfaderskap i , , eller , får en svensk barnavårdsnämndinte godkänna ell erkännande av faderskapet. Enligt./ors/o slyckel har en rällegång om faderskap i annat nordiskt land s. k. liiispendensverkani . Syftet med bestämmelsen och den tidigare berörda indirekta liiispendensregelni 3 § 3 är alt motverka atl talan angående samma faderskap förs iflera länder och alt hindra atl i de olika länderna avkunnas inbördesmotstridiga domar som - bortsett från den inbördes konflikten - uppfyllerförutsättningarna för giltighet (jfr prop. 1976/77:128 s. 61). Detbör anmärkas att bestämmelsen om litispendens, när fråga är om faderskapsmål,är tillämplig inte bara om en rättegång i en annan stat pågår mellan sammaparter utan också om rättegången avser olika män. Huvudsaken är alt dekonkurrerande målen rör samma barn. Beslämmelsen avser endasträttegångar och således inte förfaranden som kan leda till fastställelse avfaderskap i annan ordning än genom dom. Pågår ell sådant förfarande i något avde andra länderna, ulgör detta alltså inte hinder mot atl genomföra en svenskrättegång om samma faderskap. När litispendens enligt 4 §föreligger bör den svenska domstolen i regel avvisa talan. Vilandeförklaringkan dock ibland vara lämpligare, exempelvis om faderskapstalan förs mot olikamän i de båda konkurrerande målen och det kan antas all lalan i det utländskamålet kommer att ogillas. I andra slyckel klargörs atlen svensk inte får godkänna elt erkännande av faderskap medanen rällegång pågår i något av de andra nordiska länderna rörande faderskapet.Självklart bör nämnden inie heller under den tiden medverka till att ett sådanterkännande kommer till stånd. Bestämmelsen kan sägas utgöra elt komplement tillförsta siycket och syftar liksom detta lill att hindra motstridiga avgöranden ide olika länderna. Kommer etl svenskt faderskapserkännande likväl till ståndoch resulterar den nordiska rättegången i en dom som är giltig här i landet färerkännandet vika för domen, om det står i slrid med denna (jfr 3 §).Bestämmelsen hindrar inte barnavårdsnämnden från att påbörja elier fortsätta enfaderskapsutredning, medan rättegången i del andra landet pågår. Föreliggeren här i landet giltig utländsk faderskapsdom eller faderskaps-faststäkelse iannan form, skall barnavårdsnämnden naturiigtvis inte godkänna ettfaderskapserkännande varigenom faderskapet på nytt fastställs. Bedömsavgörandet vara malerielll oriktigt och har barnet tillräcklig anknytning tillSverige (jfr 2 kap. 1 § ), bör barnavårdsnämnden emellertid varaoförhindrad att försöka medverka till att faderskapsfrågan omprövas. Om ett barn med anknytningtill är fött i ell annat nordiskt land, bör den svenskabarnavårdsnämnden ta reda på om faderskapet har fastställts i det landet ellerom rättegång eller annat förfarande som gäller fastslällelse 1979/80:5 24 kan meddela behövliga råd om detta. Jag räknar också medalt handläggningen skall kunna underlättas genom att uppgifter om faderskapet tillbarn i viss utsträckning förmedlas mellan de nordiska ländernasfolkbokföringsmyndigheter. Som framgårav remissyttrandena har riksskatteverketi sin egenskap av central svensk folkbokföringsmyndighet sin uppmärksamhetriktad på denna fråga. Dennalag iräder i kraft den . Lagentillämpas även pä domar som har meddelats före lagens ikraftträdande och på fastställelsersom har skett i annan form än genom dom. Detta gäller dock inte omdomen eller fastställelsen står i slrid med en annan dom eller fastställelsesom ocksä har kommit till stånd före ikraftträdandet, antingen i ,, , eller eller, när den senare domen eller fastställelsenär giltig här i landet, i något annat land. Enligtförslaget blir alltså lagen tillämplig också på äldre nordiska faderskapsavgöranden.De bestämmelser som hariagils upp i lagen förfall då motstridiga avgörandenföreligger passar emellertid inte alltid när båda avgörandena härrör frän tidenföre ikraftträdandet. Svensk domstol kan t. ex, ha dömt i ett faderskapsmål därdel redan förelåg en äldre dom från etl annat nordiskt land. Den svenska domenbör i ett sådant fall gälla framför den andra domen även efter lagensikraftträdande. Ett annat exempel är alt av två faderskapserkännanden fränolika länder det senare tillkomna enligt tillämpade regler hartillerkänts rättsverkan i . Lagens ikraftträdande bör givetvis interubba rättsläget. Attinföra särskilda bestämmelser för de säkerligen sällsynta fallen av konkurrensmellan äldre avgöranden har inte ansetts påkallat. I stället har föreskrivitsalt den nya lagens regler inte alls skall tillämpas när det finns motstående,äldre avgöranden. I en sädan situation saknar alltså en faderskapsdom frän ett annalnordiskt land liksom formell giltighet i , Om två äldrefaderskapserkännanden står emot varandra, fär efter allmänna regler avgöras omnågot av dem skall anses gällande i och i så fall vilket av dem. Densvenska lagen föreslås träda i kraft oberoende av när motsvarande lagstiftningblir gällande i , , och , Jaghemställer att lagrådels yttrande inhämtas över lagförslaget, Regeringenbeslutar i enlighet med föredragandens hemställan. Prop.1979/80:5 25 Lagom erkännande av nordiska faderskapsavgöranden 1 § En lagakraftvunnen dom som har meddelals i , ellerNorge och som avser faderskap lill barn gäller även i , 2 § Ocksä en fastställelse av faderskap i annan form än genom dom gälleri , om fastställelsen har sketl i , eller . 3 § En dom eller en fastställelse som avses i 1 och 2 §§ gäller dockinte i , om en rättegång angående faderskapet pågår här eller i ,eller och talan iden rättegången har väckts innan talan väcktes iden andra rättegången eller innan faslslällelsen ägde rum. 4 § Väcks vid svensk domstol talan angående faderskapet lill elt barnmen pågår redan vid domstol i , eller rättegäng om faderskapet,skall talan avvisas eller förklaras vilande i väntan på lagakraftvunnen dom iden utländska rättegången. Dennalag träder i kraft . Lagen tillämpas också pä dom som har meddelalsföre lagens ikraftträdande och på fastslällelse som har skett iannan form än genom dom, såvida inte domen eller fastställelsen är oförenligmed annan dom eller fastställelse som har kommit till stånd i eller iDanmark, eller före ikraftträdandet. Prop.1979/80:5 26 Sammanställningav remissyttrandena över promemorian (Ds Ju 1979:3) med ett förslag till lag omerkännande av nordiska faderskapsavgöranden Hovrättendelar den i promemorian framförda uppfattningen att frågan om giltigheten av nordiskafaderskapsavgöranden lämpligen bör regleras särskilt utan alt avvakta enlösning i ett vidare inlernalionelll sammanhang. Uppnående av den senarelösningen lorde nämligen komma alt visa sig komplicerat och tidskrävande medannu föreliggande förslag utgör eit värdefullt komplement till det redan ganskaomfattande konventions- och lagstiflningssamarbetet på familjerättens område iNorden, Hovrätten har ingen erinran mot förslaget atl grunda en likalydandenordisk lagsliftning pä nordiska domskonvention. Beträffandede i promemorian s. 18 omnämnda passiva faderskapserkännandena i Norgekonstaterar hovrätten, utöver vad som anförts i promemorian, att sådanaerkännanden enligt förarbetena till art. 3 Europarådskonventionrörande utomäktenskapliga barns rättsliga ställning ansetts förenliga med iartikeln omnämnt "frivilligt erkännande av faderskap". Dennakonvention har tillträtts av (prop. 1975/76:95), Även med hänsyn tilldetta saknas anledning att ej godta norska passiva faderskapserkännanden. Ordalydelsen av förslagels1 och 2 §§ saml - belräffande utomprocessuella fastställelser av faderskap -uttalandena på s. 25 synes kunna medföra att elt beslut varigenom danska justitieministerielfastställer ett utanför gjort faderskapserkännande (s. 34 fO kan bligällande här enligt 2 §. Förhållandet torde bli detsamma om statusdom från icke-konventionsslatläggs till grund för motsvarande dansk dom utan materiell prövning. Detla har iDanmark endast skett prejudiciellt, men inget motsäger att det ävenskulle kunna ske i huvudsaken. Del förhållandet att i de nu angivna situationernadet ulomnordiska avgörandet eller erkännandet skulle underkastas kontroll bl.a. ur ordre public-synpunkt av dansk myndighet före det danska avgörande somerfordras för all den föreslagna lagen skall bli tillämplig, föranleder dockenligt hovrättens mening all ingen avgörande invändning kan riktas mot en sådaneffekt av lagförslaget. Beträffande3 och 4 §§ finner hovrätten att det vore önskvärt atl - måhända i annan ordning- åvägabringa regler för att undvika att utomprocessuellt fasisiällande avfaderskap kommer till stånd under pågående rättegång i någon avkonventionsstaterna. Det förefaller annars sannolikt att motstridiga domar ocherkännanden kommer att föreligga i olika länder. Prop.1979/80:5 27 tordeockså kunna inträffa att motstridiga domstolsavgöranden kommer till stånd. Frågorsammanhängande med motstridiga avgöranden kan alliså få viss praktiskbetydelse. Emellertid har någon regel angående lösande av konfiikier mellanmotstridiga avgöranden ej ansetts behövlig, bl. a. med hänsyn till all en sådanregel ej finns i nordiska domslagen (1977:595), 1 promemorian antyds ianslutning till 3 § atl i vart fall en inhemsk dom i mål där talan väckts förstskall ges företräde framför tidigare dom i senare påbörjat mål eller eflermålets början meddelad utomprocessuell fastslällelse. Denna tankegäng synesöverensstämma med den svenska ståndpunkten vid förarbetena till Haagkonvenlionangående verkställighet av tvistemålsdomar. (Jfr Pälsson "The instituteof pendens in international civil procedure"; Scand, Studies in Law1970 s. 83, SOV 1968:40 s. 129, Drotz "Compelence judiciaire et effels desjugemens dans le marché commun" s. 330 O- Andra bestämmelser i svensk rätlsom berör området ger dock genomgående svenska domar företräde; jfr t. ex. 6 ij2 si. i nordiska domslagen (1977:595), arl. 2 konventionmellan , , , och angående indrivning avunderhållsbidrag, 3 § i lag (1965:723) om erkännande och verkställighet avvissa utländska domar angående underhållsskyldighet och 4 § 4 p. lagi samma ämne (1976:108). Svåra tillämpningsfrågor kan här uppslå. Dådetemellertid är fråga om en ceniral internationell processrättslig fråga medbetydelse långt utöver det nu aktuella lagstiftningsärendet, bör kanskeproblemet lämpligast lösas i annal sammanhang. Medhänsyn till vad som i promemorian anförts angående skiljaktigheterna mellanSverige ocli övriga nordiska länder såviti avser utformningen av faderskapspresumtionen,finner hovrätten i detla sammanhang anledning framhålla intresset av att bättreöverensstämmelse mellan de nordiska familjeräiisliga lagstiftningarna inteminst i detta hänseende eftersträvas. Sammanfattningsvisvill hovrätten föreslå att förslaget läggs till grund för lagstiftning ioförändrat skick. Påskäl som angetts i promemorian bör en lagstiftning av ifrågavarande slag kommatill stånd. Mot utformningen av den föreslagna lagen har lingsräiten intet atterinra. Då lagen tillkommit i nordiskt samarbete, kan ifrågasättas om den ej -om möjligt - bör träda i kraft med motsvarande lagar i ,och . Domstolsverkethar ingen erinran mot alt förslaget i promemorian leder till lagstiftning. (Verket har framfört vissa synpunkter på den språkliga utformningen av laglextengenom marginalanleckningar. Dessa redovisas inte här.) 1979/80:5 28 F.n. råder stor osäkerhet om när utländska domar angående faderskap och utländskafaderskapserkännanden skall anses giltiga i . I många fall föreliggerdärför oklarhet om behovet av en särskild faderskapsfastställelse i de fallogift kvinna med barn bosätter sig i . Det är tillfredsställande att mani varie fall vad gäller domar och erkännanden (eller motsvarande) i ,och nu föreslår att de skall bli giltiga i . Socialstyrelsentillstyrker också förslaget i dess huvuddrag. Enfråga som emellertid inte har blivit tillräckligt behandlad i promemorian ärhur de övriga ländernas presumlionsregler skall påverka handläggningen av ettfaderskapsärende i . I dansk, finsk och norsk rätt presumeras f. d. äktamannen vara barnets far om barnet föds efter ell äktenskaps upplösning.I gäller detta inte vid äktenskapsskillnader, I sådana fall måstefaderskapet fastställas i särskild ordning genom erkännande eller dom. 1promemorian tas denna fråga upp i samband med den situationen att negativbördstalan ogillas. En sådan dom i t. ex. skulle då inte i och för sig fåden effekten att en frånskild man i strid med svenska presumlionsregler voreatt betrakta som barnets far. Frågan om den frånskilde mannen skal! anses sombarnets far eller inte skulle i ett sådant fall enbart vara beroende av omsvensk eller norsk rält vore att tillämpa, Ipromemorian ges emellertid ingen anvisning om i vilka fall svensk respektiveutländsk rätt skall tillämpas. Det hade varit angeläget att närmare fastslåefter vilka kriterier frågan skall lösas om vilket lands lag som är tillämplig.I vilka fall är således utländsk presumtion giltig i ? ex. vara den alt norska makar bosatta i skiljer sig. Därefter bosättersig kvinnan i och föder barn här efter äktenskapetsupplösning. Enligt svensk rätt skall faderskapet fastställas. Barnavårdsnämndär skyldig alt söria härför. Om negativ bördstalan förs i med detresultatet atl lalan ogillas, uppkommer frågan om skall verkaför att fa fram etl faderskapserkännande eller ej. Promemorian ger inte svar påhur barnavårdsnämnden skall handla i elt sådant fall. Särskilt egendomlig blirsituationen om annan man än den f d, äkta mannen är beredd att erkänna barnetsom sitt. få fram ett erkännande uppkommer ocksåfrågan om delta erkännande i strid med den norska domen erkänns i , Dethade därför enligt uppfattning varit angelägel att i överenskommelsenmellan de nordiska länderna la in en klausul om tillämpningen i det enskilda fallelav ett lands presumlionsregler, Försl härigenom skulle barnavårdsnämnderna vadgäller barn med nordiskt medborgarskap få tillräcklig vägledning i vilka fallskyldighet föreligger att söka få faderskapet fastställt. Fastslällelseav faderskap kan ske i dom eller genom fastställelse. Enligt huvudregel skallinledd rättegång hindra fastställelse genom erkännande eller att rättegånginleds i annat land. Inledd utredning om erkännande av 1979/80:5 29 faderskapskulle däremot i och för sig inte hindra att rättegång inleddes i annat land omsamma faderskap. Enligt uppfattning borde emellertid en avbarnavårdsnämnden (eller motsvarande) inledd utredning om faderskap medföra atttalan om samma faderskap inför domstol förklarades vilande i avvaktan påresultatet av uiredningen. I ärenden rörande fastställande av faderskap harnämligen, i varje fall i svensk rätt, barnavårdsnämnden partssiällning. I denmån barnavårdsnämnden anser sig behöva väcka lalan skall denna avse alla mänsom är tänkbara som barnets far. Enskild part kan däremot begränsa sin lalan lillnågon eller några av de aktuella männen. Det kan tänkas atl lalan infördomstolen enligt det landels lag leder till atl "fel" man måstefastställas som barnets far. Rättsreglerna i det andra landet kanske inte ger möjligheltill alt dra in även andra män i processen än den eller dem som modern harstämt. I sådant fall ger en av här i riket slutförd utredningsäkrare garantier för att "rätl" faderskap blir faslställt.