prop · G30317 · 1979-12-31 00:00:00 — Konserter ochbiografföreslällningar framslår blott undanlagsvis som opinionsbildande isamhällsfrågor. Inskränkningar i mötesfrihet beträffande dessa i form avföreskrift alt anlita ordningsvakter kan därför normalt icke bli någol hol motåsiktsbildningen i här angiven mening. Manlorde böra ulgå från den grundläggande bedömningen att ett åläggande attbekosla ordningshållning med ordningsvakter vid sammankomst kommer atl för enmöiesanordnare utan större ekonomiska resurser lätt bli likvärdigt med etlförbud mol sammankomsien och att därmed ett hot mot den fria åsiktsbildningenkan uppstå. Försiktigheten bjuder därför att lagstiftaren avstår från lagreglersom förpliktar anordnaren av sammankomst atl anlita ordningsvakter belräffandesådana slag av sammankomster, vilka regelmässigt ulgör led i åsiktsbildningen.Vanskligheter uppkommer då det blir fråga om att dra en gräns mellan sådanasammankomster som regelmässigt är av opinionsbildande art och sådana som inteär av detta slag. Ställd inför motsvarande problem vid utformningen av 8 §,dvs. frågan om skyldighet atl ersälla polisens koslnader, hardepartementschefen funnit det mycket svårt "all i författning dra en frånalla synpunkter godlagbar gräns mellan de sammankomster som aldrig bör varaförenade med kostnadsansvar och de sammankomster där etl sådant skulle kunnakomma i fråga". Han har därför vad gäller 8 § avstått från en sådangränsdragning. Detskulle otvivelaktigt ligga närmasl till hands atl inla motsvarande ståndpunktdå det nu gäller den indirekta form för åläggande av ordnings-hållningskostnadsom föreskrift att anlita ordningsvakter på egen bekoslnad Ulgör. Kananordnaren icke åläggas att direkt belala ordningshållningspersonal, bör hanicke heller kunna få eu sådanl åläggande på indirekt väg. En ny situation haremellertid inträtt allmänna sammankomster förframförande av konstnäriigt verk - också sådana som anordnas i vinningssyfte -hänförts under LAS. Härigenom har ett behov uppkommit av att -om än i begränsadomfaUning - kunna pålägga anordnare av t. ex. popgalor och musikfestivalervissa ordningshållningskosinader i form av skyldighel alt anlitaordningsvakter. har utifrån prakliska erfarenheterkommil fram till all ordningshållning genom ordningsvakter är försvarlig vidkonserter. Enligllagrådels mening slår man nu närmast inför valet all antingen överhuvud ickelillåia föreskrifier om anlitande av ordningsvakter beträf- Prop.1979/80:17 149 fandeallmänna sammankomster eller tillåta sådana för en klart avgränsad gruppsammankomster av vanligen icke opinionsbildande art. Med hänsyn tillföreliggande prakliska behov synes del, om del senare alternativet väljes,lämpligast all följa ordningsvaklsuiredningens linje och begränsa regeln lillall gälla konserter. sådant alternativ kan inle anses slå i strid med deberörda grundlagsreglerna. Då en dylik ordning närmast synes innebära ettlagfästande av rådande praxis är lagrådel benäget all förorda denna ordning iavvaklan på en allmän omprövning av hela frågan om användning av ordningsvakteroch den lagreglering av detta rättsområde, som kan bli en följd avordningsvaklsuiredningens förslag. Lagrådetvill understryka betydelsen av ett försiktigt bruk av en regel av della slag.Det bör icke ifrågakomma att begagna möjligheten vid konserter av traditionelltslag eller vid konserter med opinionsbildande syfie. Möjlighelen börreserveras för kommersielll inriktade sammankomster med särskildaordningshällningsproblem. Även i dessa fall måsie dock mölesfrihelen vara envägledande synpunkt vid polismyndighelens bedömning. Lagrådetsslåndpunklslagande såvitt nu är i fråga avser blott förordnade ordningsvakter.Vid särskilda slag av sammankomster kan del vara nödvändigt av säkerhelshänsynatt polismyndigheten föreskriver medverkan t. ex. av brandpersonal ellersäkerhetskontrollanter av olika typer. Sådana föreskrifter är givelvis atlanse som lillålliga ur grundlagssynpunkt. Föralla föreskrifter om ordning och säkerhet vid sammankomst gäller bestämmelser i2 kap. 12 § andra styckel RF om atl en begränsning i möles-ellerdemonslraiionsfriheten icke får gå ulöver vad som är nödvändigl med hänsyn tilländamålet med föreskriften, likaså att den ej får bli lill ett hol mol den friaåsiktsbildningen. Denna grundsats torde böra komma lill klarare uttryck ilaglexlen än vad den hittillsvarande avfattningen ger vid handen. Lämpligen kanlagtexten utformas i direkt anslutning till grundlagssiadgan-det. Någonregel om att anordnaren skall efterkomma de för sammankomsten lämnadeföreskrifterna erfordras ej,då försummelse härvidlag är straffbelagd enligt 15§. Vadbeträffar den mera allmänna frågan om ansvaret för ordningen vid sammankomsieninnebär lagrådsremissen icke någon ändring i förhållande lill vad nu gäller.Anordnare föreslås även framgent skola svara för atl god ordning råder vidsammankomsten. Regelni 2 kap. 1 § RF om att varje medborgare är gentemot det allmänna tillförsäkradmötes- och demonstrationsfrihel får anses innebära en förpliktelse för närmastpolisen att tillse att möten och demonstrationer kan genomföras urordningssynpunkl. Denna det allmännas övergripande skyldighel ligger t. ex.bakom regeln i 10 § första stycket att polisen icke får tillgripa upplösning avsammankomst förrän andra åtgärder visal sig otillräckliga för att återställaordningen eller bereda skydd för de tillstädes- Prop.1979/80:17 150 varande.Att inom ramen fördetta vida samhällsåliggande pålägga anordnare ettförstahandsansvar för ordningen vid hans sammankomst kan icke föranleda någonerinran från gmndlagssynpunkt. Beträffandebestämmelsen om avvisning av den, som icke följer polismyndighetensföreskrifter, vill lagrådet hänvisa till vad lagrådet säger därom vid 16 och 17§§ AOst. Bestämmelsen om avvisning bör placeras i elt särskilt stycke sist i 7§. En lagregel av det slagsom 8 § innehåller om att polismyndighet ej fär ålägga enskilda att betala detallmännas kostnader i visst fall är i och för sig onödig. Med hänsyn till dendebatt som hithörande frågor väckt kan del dock vara moliverat all låla allmänhetenfå en upplysning om rättsläget. En regel härom bör då få en positiv form ochange vem som bär kostnaderna. Underhänvisning till det anförda föreslår lagrådel att 7 och 8 §§ ges följandelydelse: "7§ Anordnaren skall svara för att god ordning råder vid sammankomsten. Polismyndighetenfår meddela föreskrifter om ordning och säkerhet vid sammankomsten. Föreskriftfår icke gå ulöver vad som är nödvändigt med hänsyn till dess ändamål ellerutgöra ett hot mot den fria åsiktsbildningen. Endast i fråga om konsert fårföreskrift innefatta skyldighet all anlita förordnade ordningsvakter. Den som inle följer deföreskrifter som polismyndigheten har meddelat får avvisas från sammankomsten. 8§ Polisens koslnader för ordningshållning vid sammankomst skall slanna påstatsverket." 1979/80:17 151 Närvarande:statsministern , ordförande, och statsråden , , ,, , , , , , Winlher, De , , ,Bondeslam Propositionom ordningshåUning vid offentliga tillställningar m. m. Föredragandenanmäler lagrådets yttrande' över förslag till 1. lag om ändring i allmännaordningsstadgan (1956:617), 2. lag om ändring i lagen(1956:618) om allmänna sammankomster, ivad förslagen avser ordningshållning vid offentliga lillslällningar ochallmänna sammankomster. Föredragandenredogör för lagrådels yttrande och anför. 14och 15 §S AOsl sami 5 och 6 §§ LAS Enligtlagrådel bör del övervägas att i dessa paragrafer införa regler om skyldighetför polisstyrelsen alt, om anordnaren begär del, samråda med denne, innanstyrelsen fattar beslut som innebär åläggande för anordnaren att anlitaförordnade ordningsvakter. Lagrådel hänvisar till att förslag av denna innebördhar lagts fram av ordningsvaktsutredningen i betänkandet (SOU 1978:33)Ordningsvakter. betänkande (s. 117) framgår att samråd av detta slagförekommer - i större eller mindre utsträckning - utom i några enstakapolisdistrikt. I vissa polisdistrikt sker samråd endast med anordnare av störretillställningar, när etl nytt nöjesetablissemang öppnas, när problem haruppstått eller när annan särskild anledning lill samråd förekommer. I andrapolisdistrikt sker samråd regelmässigt. Ordningsstadgeutredningenframhåller i siu betänkande (s. 60) att de åtgärder för att upprätthållaordning och säkerhet som anordnaren föreslår i många fall torde komma att ansestillräckliga. När så inte är fallet eller om IBeslul om lagrådsremiss fallal vid regeringssammanträde . Prop.1979/80:17 152 yllerligareuppgifler behövs för all polisslyrelsen skall kunna göra sin bedömning, börpolisstyrelsen enligl ulredningen konlakla anordnaren och diskulera frågan.Utredningen konstaterar atl sådana muntliga kontakter som regel förekommerredan nu. Ulredningen anser alt polisstyrelserna alltid bör sträva efier atlgöra förfarandel så enkell som möjligi. 1lagrådsremissen framhöll jag att det, om ordningsstadgeutredningens inlenlioneri fråga om smidig och enkel handläggning följs, inle behöver befaras atlprövningsförfarandet blir tungrott. Jag avsåg därvid bl. a. samråd av det slagsom lagrådet syflar på. Jag har således samma grundinställning som lagrådel,nämligen att samråd skall äga rum när en anordnare bedömer det som önskvärt.Jag har av chefen för juslitiedeparlementel erfaril attordningsvaklsuiredningens förslag om samrådsskyldighet har lämnats utan erinranvid remissbehandlingen. Det kan därför inte anses föreligga hinder mot atl, ienlighel med vad lagrådel förordar, genomföra förslagel redan nu.Samrådsskyldighelen bör emellertid inte avse bara frågan om anlilande avförordnade ordningsvakter. All samråd sker kan vara angelägel också när delgäller innehållei i övrigl i polisstyrelsens föreskriflerom ordning ochsäkerhet vid lillsiällningen eller sammankomsten. Samrådsskyldighet bör inleföreligga, när samråd är uppenbart obehövligt, t. ex. när polisstyrelsen avseratt besluta föreskrifter som i ston seii stämmer överens med anordnarensförslag. Jag förordar därför att del föreskrivs att polisslyrelsen skallsamråda med anordnaren, om denne begär del och det inte är uppenbartobehövligt, innan slyrelsen meddelar föreskrifier om ordning och säkerhel.Bestämmelser av detla slag bör enligl min mening tas in i 16 AOst resp. 7 §LAS, som innehåller andra regler om ordnings- och säkerhetsföreskrifter, ochinte i 14 och 15 §§ AOst resp. 5 och 6 S§ LAS. Enligtmin mening bör det ankomma på polisstyrelsen atl bestämma formen för samrådet.1 fiertalet fall bör del liksom hiuills vara fulll tillräckligl med ellinforinellt telefonsamtal. När del gäller arrangemang som kan beräknas medföraomfattande insatser för att tillgodose kraven på ordning och säkerhet, tordedäremot etl sammanlräde mellan anordnaren och företrädare för polisstyrelsenkomma all behövas. Möjligheten atl ordna etl sådanl sammanträde är dockberoende av att anordnaren kommer in med sin ansökan eller anmälan . 16§ AOst och 7ij LAS Enligtvad som föreslås i lagrådsremissen skall i dessa paragrafer föreskrivas bl. a.alt föreskrifter om ordning och säkerhet vid offentliga tillställningar ochallmänna sammankomster får innefatta skyldighel för anordnaren att anlita förordnadeordningsvakter och annan personal. Dessa bestämmelser bör ses mol bakgrund avde föreslagna bestämmelserna i 17 § AOst och 8 i; LAS. Förslaget innebär i dendelen att skyldighet att ersätta polisens kostnader för ordningshållning kanåläggas endasi i fråga om lillsiällning som Prop.1979/80:17 153 anordnasi vinningssyfie och all en ideell förening aldrig kan åläggas sådan skyldighel.Liksom hiuills skall den som anordnaren allmän sammankomst inie kunnu åläggasall ersälla polisens koslnader för ordningshållning. Enligllagrådels mening får del anses innefatta en godtagbar rättsgrundsals att densom genom alt anordna en offentlig tillställning föranleder särskildaordningshällningsproblem fårsvara för kostnaderna för dessa. Lagrådet haralltså inte hafi något au invända mot föreskriften atl den som anordnar enoffentlig tillställning skall kunna åläggas alt anlita förordnadeordningsvakter och annan personal. Detnuvarande rättslägel i fråga om möjligheten att ålägga en anordnare av enallmän sammankomst all anlita förordnade ordningsvakter och annan personalframstår enligt lagrådet inte som fullt klart. Enligt lagrådets mening är detönskvärt all rättsläget klariäggs genom en författnirigsändring. Lagrådet gårdärefter in på frågan om del förslag som läggs fram i lagrådsremissen ärförenligt med bestämmelserna i 2 kap. regeringsformen (RF) om mötesfrihet ochdemonstrationsfrihet. Lagrådet anför att detenligt RF är fullt tillåtligt att stifta en lag som medger inskränkningar imötes- och demorstrationsfriheten för att trygga oi'dning och säkerhel vidsammankomsten. En form av inskränkning är enligt lagrådet au lägga ansvaret förordning och säkerhet vid sammankomsten på anordnaren och därvid underförstå atlsammankomsien inte får äga rum,om anordnaren inte går i land med uppgiften. Mantorde enligt lagrådet bÖra ulgä från att ett åläggande att bekostaordningshållning med ordningsvakter vid en sammankomst fören möiesanordnareutan större ekonomiska resurser lätt kan bli likvärdigt med ett förbud mol sammankomstenoch att därmed ett hot mot den fria åsiktsbildningen kan uppstå. Försiktighetenbjuder därför att lagstiftaren avstår från lagregler som förpliktar anordnarenatl anlita ordningsvakter vid sådana sammankomster som regelmässigt utgör ettled i åsiktsbildningen. Genom att allmänna sammankomster för framförande avkostnäriiga verk fr. o. m. har hänförts under LAS har emellertid enligtlagrådet uppkommit ett behov av alt kunna ålägga anordnare av t. ex. popgaloroch musikfestivaler vissa ordningshållningskosinader i form av skyldighet atlanlila ordningsvakter. Lagrådetanser att man står inför valel atl antingen över huvud inte tillåtaföreskrifier om anlitande av ordningsvakter vid allmänna sammankomster ellertillåta sådana för en klart avgränsad grupp sammankomster som vanligen inle ärav opinionsbildande art. Med hänsyn till det praktiska behov som föreliggersynes det, om det senare alternativet väljs, lämpligast att begränsa regelntill att gälla konserter. En sådan regel kan enligt lagrådet inte anses stå istrid med grundlagsreglerna. Lagrådet understryker belydelsen a v eltförsiktigt bruk av en regel av detla slag. Den bör inte begagnas vid konserterav traditionellt slag eller vid konserter med opinionsbildande syfle. Möjlighetenbör reserveras för kommersiellt inriktade sammankomster med särskildaordningshällningsproblem. Även i dessa fall mäste dock enligt Prop.1979/80:17 154 lagrådetsmening mölesfrihelen vara en vägledande synpunkl vid polisstyrelsensbedömning. Lagrådet framhåller att de redovisade synpunkterna avser baraförordnade ordningsvakter. Föreskrifter om medverkan av t. ex. brandfjersonaleller säkerhetskontrollanter av olika typer är enligt lagrådet givelvis allanses som tillåtliga ur grundlagssynpunkt. Föregendel villjag framhålla att även förslaget i lagrädsremissen utgår från att enmöjlighet atl föreskriva skyldighet att anlila förordnade ordningsvakter vidallmänna sammankomster bör utnyttjas endast för kommersiellt inriktadesammankomster som erbjuder särskilda ordningshällningsproblem. Behovet av ensådan möjlighet är, som också framgår av vad lagrådet anför, mest påtagligt ifråga om s. k. popgalor och liknande artangemang. När det gäller sammankomsterav detta slag-vilka ofta är kommersiellt inriktade och kräver särskild personalför ordningshållning - är det enligt min mening inte tillfredsställande atl delallmänna får svara för kostnaderna för sädan ordningshållning som kan anförtrosåt annan personal än polismän. Ett molsvarande behov kan emellertid föreliggaockså i fråga om andra sammankomster. Härtill kommer att polisens kostnader förordningshållning vid sammankomster redan enligl vad som föreslogs ilagrådsremissen aldrig skall kunna tas ul av anordnaren. Från principiellsynpunkl kan också invändningar riklas mol en ordning som innebär atl skillnadgörs mellan konserter och andra sammankomster när det gäller möjligheten atlföreskriva skyldighet atl anlita förordnade ordningsvakter. En sådangränsdragning kan också leda till praktiska problem bl. a. vid s. k. blandadesammankomster. Trolsde betänkligheter som jag nu har redovisat vill jag med hänsyn till vadlagrådet har anfört föreslå att möjligheten att föreskriva skyldighet för densom anordnar en allmän sammankomst att anlita förordnade ordningsvakterbegränsas till att gälla konserter. Jag vill framhålla att detta ställningslagandei och för sig inte innebär att det blir förbjudet för en anordnare att på egetinitiativ anlita förordnade ordningsvakter förordningshållning vid andra sammankomster. Lagrådetanser att den nuvarande bestämmelsen i 7 § andra stycket LAS om att del vidmeddelande av ordnings- och säkerhetsföreskrifter skall iakttas "attanordnaren ej åsamkas onödig kostnad eller sammankomstens hällande eljestonödigt försvåras" bör ersättas av en regel som är utformad i direktanslutning till 2 kap. 12 § andra styckel RF. På denna punkt kan jag inteansluta mig till lagrådets uppfaUning. Bestämmelsen i 2 kap. 12 § andra stycketRF reglerar de begränsningar i de grundläggande fri- och rättigheterna som fårgöras i lagar och andra förfauningar. Den har pä grund härav fåu en tämligenallmän avfattning och den kompletteras också av vissa andra lagrum i 2 kap. RF.Den nuvarande bestämmelsen i 7 § andra stycket LAS ger enligt min mening ettmera konkret utformat skydd för mötes- och demonslraiionsfriheten än en regelsom är utformad enligt lagrådels förslag. Jag anser därför alt den nuvarandebeslämmelsen bör behållas. Som föreslogs i lagrådsremissen bör dock både dennabestämmelse och molsvarande regel i 1979/80:17 155 16§ AOst moderniseras i språkligt hänseende. anför är det inte nödvändigt att föreskriva au anordnaren skall följapolisstyrelsens föreskrifter. I stället bör det såväl i 7 § LAS som i 16 §AOst uttryckligen anges att polisstyrelsen får meddela föreskrifter om ordning och säkerhet. Lagrådel framhåller altavvisningsregeln i 16 § AOsl visseriigen ger anordnaren en klar rätt att vägraden som inte åtlyder polisstyrelsens föreskrifter tillträde tilltillställningen elleratt anmoda honom atl avlägsna sig men däremot knappasträtt atl bruka våld för ändamålet. Bestämmelsen berättigar emellertid enligllagrådet personal som är utrustad med tvångsmakt att bruka våld, om detbehövs. Jag vill tillägga atl det av 24 kap. 1 § följer att anordnarenutan att riskera ansvar i princip kan med våld hindra en person från att olovligen,dvs. trots besked att han inte får komma in, tränga in i rum m. m. och med våldavlägsna den som har trängt in olovligen. Utövervad jag nu har angett bör vissa redaktionella ändringar i förhällande tillförslaget i lagrådsremissen göras i 16 § AOsl och 7 § LAS. Som tidigare nämntsbör bestämmelser om polisens skyldighet au samråda med anordnaren innan ordningsföreskriftermeddelas också tas in i dessa paragrafer. 17 §AOst och 8 § LAS Bestämmelsernai 17 § AOst bör i allt väsentligt utformas enligt lagrådets förslag. Jagbiträder ocksä lagrådets förslag att talan mot beslut omersättningsskyldighet enligt 17 § skall föras hos kammarrätten. Dettaföranleder ändring i 27 §. Jagkan däremot inle ansluta mig till lagrådets förslag i fräga om utformningen av8 § LAS. Paragrafen bör enligt min mening ges en lydelse som anknyter tilllydelsen av 17 § förstastycket AOst, vilket också föreslogs i lagrädsremissen. 17b § AOsl (i lagrädsremissen 32 §) Enliglnuvarande bestämmelser i 17 § AOst kan den som anordnar en offentligtillställning åläggas au bekosta ordningshållning genom polispersonal ochförordnade ordningsvakter. har satt i fräga om avgift skall få krävasnär fråga är om ideellt inriktade offentliga tillställningar. Farhågor haremellertid säväl under riksdagsbehandlingen som i remissvar över ordningsstadgeutredningensbetänkande uttryckts för att anordnare, om kostnadsbefrielse medges, skulle underiåtaatt fullgöra de ordningshållnings-uppgifter som även därefter skall ligga pädem. I utredningsförslaget och i lagrådsremissen föresläs regler som avseshindra att så sker. Dessa innebär bl. a. att det på förhand skall fastställashur kravet på ordning och säkerhet vid tillställningar skall tillgodoses.Vidare skall en anordnare som normalt är Prop.1979/80:17 156 befriadfrån betalningsskyldighet och som anordnar en tillställning ulan tillstånd gåmiste om kostnadsbefrielsen. För den föreslagna befrielsen ställs således somvillkor att anordnaren fullgör sin ansöknings- eller anmälningsskyldighet ochdärmed gör det möjligt för polisen alt före tillställningen faslslälla bl. a.vilka uppgifler i fråga om ordningshållning som han skall ha. Till den del anordnarensersättningsskyldighet går ulöver de merkostnader som har orsakats av hansunderlätenhet att iaktta föreskriven tid för ingivande av ansökan eller anmälanom tillställningen får påföljden enligt lagrådet karaktären av enstraffsanktion. Del är ju fråga om alt ålägga en enskild skyldighet att betalaför viss offentlig verksamhet som annars skulle ha bekostats av det allmänna.Ersättningsskyldighetens anknytning till de faktiska kostnaderna gör attförsummelser som ter sig ganska likvärdiga kan föranleda sanktioner av myckelvarierande kännbarhet, anför lagrådet. Härtill kommer atl det vid entillställning som anordnas i vinningssyfte av annan än en ideell förening redanav huvudregeln i 17 § följer atl anordnaren kan åläggas att ersätta polisenssamtliga kostnader för ordningshållning som föranleds av tillställningen. Densom enligt 17 § har blivit förpliktad att ersätta polisens kostnader för ordningshållningkan inte åläggas någon ytterligare betalningsskyldighet enligl sanklionsregelnvid underiåtenhet att göra ansökan eller anmälan i rätl tid. Lagrådet anserattsanktionsregeln leder till godtyckliga resultat och föreslår atl den begränsas lillatt avse sådana merkostnader som blir en följd av anordnarens underiåtenhet attfölja de föreskrifier som gäller. Jag vill framhålla att densanktionsregel som avser försummelser i fräga om ansöknings- elleranmälningsskyldigheten enligt förslaget i lagrådsremissen blir tillämplig baraom anordnaren haråsidosatl bestämmelserna i på ett påtagligt säll. Delförutsätts sålunda all anordnaren försummar all göra ansökan eller anmälan inomden lid som anges i 14 resp. 15 §, att försummelsen leder till all polisslyrelseninte hinner meddela sill beslul innan tillställningen skall hållas och att anordnarenändå håller lillsiällningen. Av huvudregeln i 17 § följer all vissa anordnarenormall inle skall åläggas atl ersätta polisens kostnader. Enligl min meningmåste det anses fullt rimligl all som villkor för den särbehandling somkostnadsbefrielsen innebär i princip kräva all anordnaren någorlunda lojallföljer de föreskrifier som ges i AOst. Det kan förtjäna påpekas atl försummelserav det slag som förutsälls för all sanklionsregeln skall bli tillämplig kanleda lill slora svårigheter för polisen. Den omsländigheten att regeln ipraktiken inte kommer att drabba en anordnare som inle gör sig skyldig lill någolannat än att han kommer in någol senl med sin ansökan eller anmälan ser jag förmin del närmast som en - i och för sig väl motiverad - återhållsamhet medanvändning av sankiionsregler. Atl sanktionsregeln inte drabbar den som redanenligt huvudregeln åläggs all betala polisens samtliga kostnader förordningshållningen -alltså också de kostnader som föranleds av försummel- 1979/80:17 157 serfrån hans sida-är enligt min mening hell nalurligl. Vad jag nu har anförthindrar i och för sig inte all sanklionsregeln i enlighel med kigrådeis förslagbegränsas lill all gälla de merkostnader för polisen som beror på anordnarensförsummelse. Fördel fallet au anordnaren åsidosätter polisens ordnings- ochsäkerhetsföreskrifter för lillstiillningen föreslogs också i lagrådsremissen ensanktionsregel med en sådan innebörd.