prop · G3032 · 1979-12-31 00:00:00 — En utveckling i denna riktning skulle vara till skada för derätlssökande, som ju har ett starkt intresse av all domstolarna lämnar heltklariäggande motiveringar till sina avgöranden. Det bör i sammanhanget ocksåpåpekas all part har en undanlagslös rätt atl ta del av dom eller beslut. Konfliktenmellan de motstridiga intressena bör enligt min mening lösas på det sättet allsekrelesslagen uppställer som huvudregel atl sekretess för uppgift i mål ellerärende i domstols rätlskipande eller räitsvårdande verksamhet upphör atl gällai målet eller ärendet, om uppgiften ingår i domstolens dom eller i annat avdomstolen meddelat beslul i denna verksamhet. bör emellertid i lagenöppnas möjlighel för domstolen att förordna all sekretess för viss uppgiftalltjämt skall gälla, trots att uppgiften las in i dom eller beslul. Denna lösning gör delmöjligt för domstolarna å ena sidan alt i all rimlig utsträckning ta hänsyntill de intressen som talar för att domstolarnas domar och beslul i så storutsträckning som möjligt skall vara offentliga och å andra sidan all bevarasekretessen när med hänsyn lill omsländighelema i del särskilda fallelsekretess är påkallad även för uppgifter som flyter in i dom eller beslul avdomslol. Lösningen är också förenad med den tekniska fördelen att personalenvid domstolen alltid vet, all samtiiga uppgifter i en dom eller etl beslul äroffentliga, om domen eller beslutet inte innehåller någol förordnande omsekretess. Ingen undersökning behöver i sådant fall Prop.1979/80:2 Del A Föredraganden: Allmän motivering 103 görashuruvida någon sekretessbestämmelse är tillämplig eller huruvida sekretess förviss uppgift upphört alt gälla därför alt uppgiften förebringats vid offentligförhandling eller vid en förhandling, som visseriigen hållits inom slängdadörrar men som inte efterföljts av någol förordnande om fortsatt sekretess, Ifråga om själva domslutet eller motsvarande del av annat domstolsbeslut än domär från rättssäkerhetssynpunkt intresset av offentlighet särskilt starkt.Möjligheten alt med sekretess omgärda denna del av domstolarnas domar ochbeslul bör därför vara starkt begränsad. Det kan dock inte komma i fråga atllåta denna del av domstols dom eller beslul undantagslöst vara offentlig, Ivissa undanlagsfall kan del vara av behovet påkallat att hemlighålla ocksådomslut, t, ex, under vissa förhållanden i mål om ansvar för spioneri ellerolovlig underrättelseverksamhet. Som förutsättning för all domslut eller motsvarandedel av annal domstolsbeslut än dom skall kunna underkastas sekretess bör isekretesslagen uppställas atl rikels säkerhel eller annal intresse av synneriigvikt oungängligen påkallar ett förordnande av domstolen om fortsatt sekretess. Enytterligare begränsning i domstolarnas möjlighel all förordna om sekretess medavseende på domslut bör göras av hänsyn bl, a, till vissa bestämmelser iEuropakonventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och degrundläggande friheterna. Jag återkommer till denna fråga i specialmotiveringeni anslutning lill 12 kap, 4 §, 4.5.6De särskilda sekretessbestämmelsernas tlllämptighet hos domstol Föreskrifternaom domstolsförhandlingens inverkan på sekretessen och om verkan isekreiesshänseende av att uppgift inflyter i dom eller annat domstolsbeslutbehandlar övergripande begränsningar i den sekretess som annars gäller hosdomslol. Avsekretessbestämmelserna i 2-10 kap, departementsförslaget har en del etl sågenerellt innehåll alt de är direkt tillämpliga också när de ifrågavarandeuppgifterna förekommer i mål och ärende hos domslol och detla oberoende av omdomstolen är allmän domstol eller förvaltningsdomstol. Detta gäller exempelvissekretessen enligt 2 kap, och den i 7 kap, 14 § första slyckel föreskrivnaullänningssekrelessen, I andra fall är sekretessbestämmelsernas innehållbegränsat på så sätt att sekretess gäller i vissa ärenden eller i verksamhet avviss typ, I den mån besvär över förvaltningsmyndighets beslut i sådanl ärendeeller sådan verksamhet prövas av förvaltningsdomstol i en eller flerainstanser, blir sekretessbestämmelserna i princip direkt tillämpliga hos dessadomstolar. Däremot är en sådan sekretessbestämmelse inte alllid direkttillämplig i mål eller ärende hos exempelvis allmän domstol. Sekretessbestämmelsernahar emellertid i etl ston antal fall ett sådanl Prop.1979/80:2 Del A Föredraganden: Allmän motivering 104 innehållatl de inte blir direkt tillämpliga hos någon som helst domslol. Behovet avsekretess torde dock i allmänhet vara detsamma vare sig den sekretessbelagdauppgiften kommer lill användning inom del begränsade fäll som ensekretessbestämmelse av denna typ drar upp eller om uppgiften i någotsammanhang förs över från detta fäll lill domstol. Om t, ex, en domstol från enförvaltningsmyndighet fordrar in en handling, som enligt en hosförvaltningsmyndigheten men inte hos domstolen direkt tillämpligsekretessbestämmelse är föremål för sekretess, bör sekretessen lämpligen forasöver lill domstolen. En annan sak är atl den sekretess som på så sätt blirtillämplig hos domstolen kan komma att upphöra i krafl av de generellasärtegler för domslolssekrelessen som jag har redogjort för i del föregående. Regeln om överföring avsekretess lill domslol har lagits in i 12 kap, 1 § departementsförslaget,Beslämmelsen innebär att en sekretessbelagd uppgift, som domslol erhåller frånmyndighet eller person som är bunden av sekretess enligt sekrelesslagen,behåller sin sekretess också hos domstolen. En viss inskränkning i sekretessen följerdock av de angivna generella begränsningarna. Denna regel, som alltsåföreskriver s, k, sekundär sekretess (se avsnitt 4,3,3) på domslolsområdei, börinte tillämpas, om en sekretessbestämmelse till skydd för samma intresse ändåär tillämplig på uppgiften hos domstolen. En för domstolen direkt tillämpligsekretessbestämmelse bör nämligen ta över en till skydd för samma intresseföreskriven sekretess, som skulle gälla hos domstolen enbart i kraft av dennyssnämnda överföringsregeln. Saken kan också uttryckas så all en regel omsekundär sekretess bör vika, om en primär sekretessregel som skyddar sammainlresse är tillämplig hos domstolen, I viss utsträckning bör överföring avsekretess till domslol inte äga rum. Till denna fråga återkommer jag i specialmotiveringen, Medmeddelarfrihet avses det komplex av regler i TF och annan lag som innebär attdet i viss utsträckning är möjligt alt slraffrilt lämna normallsekretessbelagda uppgifter för publicering i tryckt skrift, radio eller TV,Denna frihet ingår som ett led i den reglering som avser allförverkliga offentiighetsprincipen, Meddelarfrihetenhar sin gmnd i att de vanliga sekretessbestämmelserna ger ullryck för ganskaallmänna avvägningar mellan insyns- och sekretessintressena på de berördaområdena. Detta innebär att önskemålet om insyn i ell särskill fall kan varastarkare än del sekrelessintresse som har föranlett den aktuellasekretessregeln. Det kan vidare förhålla sig så alt en regel om skydd t, ex,för ett enskUt intresse ibland på ett olämpligt sätt hindrar insyn i enmyndighels sätt alt fullgöra sina uppgifter. Prop.1979/80:2 Del A Föredraganden: Allmän motivering 105 skulleinte förverkligas till fullo om de offentliga funktionärerna i situationer avnu nämnt slag vore förhindrade alt bidra med uppgifter lill den allmännadebatten. Reglerna om meddelarfrihet är avsedda atl motverka sådana ickeönskade resultat av sekreiessregleringen (jfr prop, 1975/76:204 s, 94 f). Somjag har nämnt tidigare beslutade en omfattande partiellreform av det tryckfrihetsrättsliga regelsystemet. Reformen trädde i krafl den1 , Etl av inslagen i reformen utgjordes av nya regler i 7 kap, 3 §TF om meddelarfriheten. De tidigare reglerna innebar bl, a, all meddelarfrihetinte förelåg för en offentlig funktionär i de fall då denne var underkastad eni lag föreskriven tystnadsplikt. En föreskrift i förordning påverkade däremotinte meddelarfriheten. Enligt i ämnet skall i fråga omsåväl offentliga funktionärer som andra personer föreskrifterom tystnadsplikl istället bryta igenom meddelarfriheten endasl i de fall som anges i en särskildlag. antog en sådan särskild lag, nämligen lagen(1977:1035) om ansvar på tryckfrihetsförordningens område för brott mottystnadsplikt, Lagen är av provisorisk karaktär och del förutsattes vid desstillkomst atl mer definitiva regler skulle utarbetas i samband med prövningenav frågan om atl införa en ny sekretesslag (prop, 1977/78:38 s, 26 och 32), Molden nu angivna bakgrunden avser jag att i detta avsnitt behandla frågan hur densärskilda lag som förutsätts i 7 kap, 3 § TF skall utformas. Dengrundläggande principen all det är strafTritl att meddela uppgifter förpublicering slås fasl i 1 kap, 1 § iredje stycket TF, Reglerna om undantag frånprincipen finns i 7 kap, 3 § första styckel TF, Av beslämmelserna där framgårbl, a, all meddelande som innefattar något av vissa särskilt allvariiga brottmol rikets säkerhel skall bestraffas enligt BrB (punkt 1), Också oriktigtutlämnande av allmän handling som är hemlig och tillhandahållande av allmänhandling i strid med förbehåll som har meddelats vid handlingens utlämnande kanbestraffas, om brottet är uppsåtligt (punkt 2), Vidare gäller vanliga regler omansvar för den som uppsåtligen bryter tystnadsplikt som åligger honom, omtystnadsplikten hör lill dem som anges i en särskild lag (punkt 3), Ilagen om ansvar på tryckfrihetsförordningens område för brott mot tystnadspliktanges tre grupper av tystnadsplikter som medför undanlag från meddelarfriheten.Den första gruppen utgörs av de tystnadsplikter till skydd för bl, a, meddelaresom föreskrivs i 3 kap, 3 § TF, 9 § radioansvarighelslagen (1966:756, 9 §ändrad 1977:1018) och 1 § lagen (1978:480) om ansvarighet i försöksverksamhetmed närradio. Därefter nämns de tystnadsplikter som avser sådant som någon harerfarit i allmän tjänst eller under utövande av tjänsteplikt samt följer av författningsom har tillkommit genom samfällt beslul av Konungen och eller av lagsom har beslutats mellan och , Dentredje gruppen beslår av tystnadsplikter som kan följa av förordnande avdomslol eller undersök- Prop.1979/80:2 Del A Föredraganden: Allmän motivering 106 ningsledarei brottmål eller av myndighets förbehåll vid utlämnande av allmän handling somär hemlig. De i 7 kap, 3 § förstastyckel TF angivna undantagen från meddelarfriheten gäller också den sommedverkar som författare, annan upphovsman eller utgivare lill framställning,som är avsedd atl införas i tryckt eller därmed jämställd skrift, utan allsjälv slå det tryckfrihetsrättsliga ansvaret för skriften. Bestämmelser om ansvar förden som enligt 8 kap, TF själv ansvarar för innehållet i en tryckt eller därmedjämställd skrift finns i 7 kap, 4 och 5 §§ TF, Av intresse i förevarandesammanhang är all som otillåtet offentliggörande anses bl, a, uppsåtligt brottmot tystnadsplikt, om tystnadsplikten hör till dem som anges i den särskildalag lill vilken 7 kap, 3 § första slyckel 3 TF hänvisar (7 kap, 5 § 3 TF),Möjligheterna all ingripa motell tystnadspliktsbrott är alltså desamma, oavsettom den person som är underkastad tystnadsplikten lämnar en uppgift lill någonannan för offentliggörande eller publicerar den själv. Likasåär del möjligt atl ingripa mol den som själv publicerar en allmän handling, somär hemlig, i samma utsträckning som det är möjligt all ingripa mol den som harlämnat en sådan handling lill någon annan för offentliggörande i tryckt skrift(7 kap, 5 § 2 TF), Skyddet för meddelare ochandra medverkande till framställning i tryckt skrift m, m, förstärks genomreglerna i 3 kap, TFom anonymitet. Dessa regler innebärbl, a, all personal påbokförlag, tidningsredaktioner och nyhetsbyråer inte får röja vem som ärförfattare, meddelare m, m,, om denne vill vara anonym. Undanlag från dennatystnadsplikt gäller i vissa särskill angivna fall. Av inlresse i dettasammanhang är främst all anonymitetsskyddet för vika inför domstol när det ärfråga om siraftbari utlämnande av allmän handling, som är hemlig, eller brottmol en meddelarfrihelsbrylande tystnadsplikt samt rätten finner deterforderiigl att vid förhandling uppgift lämnas, huruvida den som är tilltaladeller skäligen misstänkt för brollet har lämnat meddelandet (3 kap, 3 § 4 TF),Anonymitetsskyddet gäller sålunda i princip också lill förmån för enuppgiftslämnare, som genom sill meddelande har gjort sig skyldig lill handlingsom är straffbar enligi 7 kap, 3 § första slyckel 2 eller 3 TF, Bara infördomslol och endasl om denna tillåter del får den som tystnadsplikten åvilaruttala sig om huruvida en viss utpekad person är meddelaren i fråga. Däremotför inte röjas vem som i annat fall är uppgiftslämnare. Anonymitetsskyddetför meddelare förstärks genom ett förbud för myndigheter och andra allmännaorgan att efterforska vem som är meddelare, om inte meddelaren har gjort sigskyldig till straffbar handling genom all lämna uppgiften (3 kap, 4 § TF), Deregler i TF om meddelarfrihet och anonymitet som har redovisats är i delstora hela tillämpliga också när det är fråga om offentliggörande i radio-ochTV-program (5 § andra slyckel radioansvarighetslagen och 1 § lagen Prop.1979/80:2 Del A Föredraganden: AUmän motivering 107 /1978:480/om ansvarighet i försöksverksamhet med närradio). Dennuvarande ordningen att en särskild lag skall ange de meddelarfrihelsbrylandetystnadsplikterna motiverades av flera skäl. Av intresse i detla sammanhang ärbl, a, argumentet all den tidigare regleringen saknade inre konsekvens,eftersom placeringen av en föreskrift om tystnadsplikt i lag eller i annanförfattning i praktiken knappasl hade föregåtts av några överväganden omtystnadspliktens relation lill friheten all lämna publiceringsmeddelanden(prop, 1975/76:204 s, 102, jft också KU 1975:10), Det framhölls också att dennya ordningen medför all varje gång en ändring i den särskilda lagenifrågasätts för lillfälle att direkt beakta hänsynen lill meddelarfriheten (SOU1975:49 s, 269), Innanjag går in på hur den särskilda lagstiftningen om förhållandel mellantystnadsplikl och meddelarfrihet bör vara utformad vill jag beröra en fråga somrör samordningen mellan tystnadsplikl och handlingssekretess. Som framgår avvad jag har anfört gäller f n, att gärningar som innefallar otillåtetutlämnande av allmän handling generellt är undantagna från meddelarfrihetenmedan däremot den som på annal sätt bryter mot en föreskrift om tystnadsplikt iprincip åtnjuter sådan frihet, Särskill med hänsyn lill den enhetligasekretessreglering som förordas kan teoretiska och systematiska skäl anförasför alt lagreglerna om meddelarfrihet skall vara desamma vid utlämnande avallmän handling som vid brott mot tystnadsplikt. Jag har därför i direktivenlill ytlrandefrihelsutredningen anfört alt del i utredningsarbetet bör ingåalt undersöka om man även här bör införa ett enhetligt sekrelessbegrepp (Dir1977:71), I förevarande lagstiftningsärende las denna fråga därför inte upp.Utgångspunkten för övervägandena i denna del är sålunda att den särskildalagstiftning om meddelarfrihet som är aktuell tills vidare inte skallomfatta utlämnande av allmän handling, Ipromemorian föreslås atl den särskilda lagstiftningen angående förhållandetmellan tystnadsplikl och meddelarfrihet skall tas upp i sekretesslagensavslutande kapitel (14 kap,). Del föreslagna 14 kap, har tre paragrafer, I enav dem anges vilka tystnadsplikter som bryter meddelarfriheten. Delta görs genomatl de lagrum där tystnadsplikterna i fråga föreskrivs räknas upp. Regleringenomfattar även föreskrifter om tystnadsplikt för andra än offentligafunktionärer. Övriga två paragrafer innehåller hänvisningar till beslämmelsernai TF angående undanlag från meddelarfriheten m, m. Denlagtekniska lösning som föreslås i promemorian tillstyrks genomgående av deremissinstanser som uttalar sig i denna del. Några instanser med anknytningtill massmedierna framhåller dock att lagtexten bör göras mer lättillgänglig. Närställning skall las till den tekniska utformningen av lagreglerna om undanlagfrån meddelarfriheten kan lill en början konstateras att regeln i 7 kap. 3 §första stycket TF i och för sig ger förhållandevis slor handlingsfrihet. Genomatt grundlagstexten talar om de fall som anges i särskild lag 1979/80:2 Del A Föredraganden:Allmän motivering 108 uttrycksemellertid etl krav på viss uiföriighel och precisering i lagen. Delär i själva verket i hög grad motiverat all ställa detla krav. Som framgår avförarbetena lill ändringar i TF(prop, 1975/76:204 s, 93 ff) tillmätsmeddelarfriheten ell myckel stort värde för den fria debatten i samhälls- ochkulturfrågor och för den offentliga granskningen av den samhälleliga maktapparaten.Men självfallet beror värdet på hur reglerna utformas. Om regleringen görs såklar att den knappast ger upphov till några tolkningssvårigheler, kommer t,ex, benägenheten atl utnyttja den sannolikt att bli störte än om den är såutformad att en tilltänkt meddelare aldrig med säkerhel kan fömtse om hansmeddelande kommer att vara slraffrilt eller inte. Det är alltså viktigt altreglerna gör del möjligt för den enskilde all i varje särskill fall ulan störresvårighet avgöra om meddelarfrihet föreligger eller inte. En viktig omständighet isammanhanget är den presumtive meddelarens bedömning av sina möjligheter attundgå efterforskning. Om de skyddade meddelandena är klart angivna med hjälp avobjektiva kriterier som anknyter t, ex, till meddelandets sakliga innehåll, ärdet uppenbariigen lättare atl garantera meddelare skydd mol efterforskning änom meddelarfriheten görs beroende också av den situation i vilket ellmeddelande lämnades, av meddelarens bedömning av skaderisken etc. Har mankriterier av sistnämnda slag kan en utomstående ofta inte avgöra ommeddelarfrihet har förelegal förrän han känner meddelarens identitet. Man böralltså inte ange de meddelarfrihelsbrylande lyslnadsplikierna med hjälp avendast ell fåtal allmänt hållna regler, Ipromemorian har man uttryckt målet för lagstiftningsverksamhelen på området såatl del bör överiämnas ål den presumtive meddelaren atl inom klart angivnaramar fritt, med ledning endasl av sitt eget omdöme göra de intresseavvägningarsom bör äga rum i varje särskilt fall. En felbedömning som leder till att enuppkommen publiciteisskada blir något större än vad som kan anses motiverat avdet allmänna intresset av all en viss uppgift lämnas bör alltså som regel intekunna bestraffas. Enligt min mening är en sådan ordning, som motsvarar vad somhittUls har gällt, den enda som bör komma i fråga (jft prop, 1975/76:204 s,95), Detär alltså tydligt alt regleringen av meddelarfriheten för all få önskvärdklarhet och lältillämpbarhet måste göras ganska detaljerad och därmed ocksåförhållandevis omfattande. Närdet gäller den närmare utformningen av regleringen kan man välja mellan altlåta de bestämmelser som anger de meddelarftineisbrytande tystnadsplikternaknyta an till de särskilda sekretessreglerna i sekretesslagen eller utformashelt fristående. Den senare lösningen har valls i lilllagreglering i ämnet, I det förslaget beskrivs de situationer där meddelarfrihetinte skall råda helt utan hänvisningar lill sekretessreglerna. Fördelenmed den a v TK valda lösningen är uppenbariigen att reglerna om i vilka fallmeddelarfrihet inte skall föreligga kan stå kvar oförändrade oavsett Prop.1979/80:2 Del A Föredraganden: Altmän motivering 109 vadsom händer med den grundläggande sekreiessregleringen. Delta innebär bl, a, inte behöver ta ställning lill meddelarfrihelsfrågorna varje gång manändrar eller inför en sekretessregel. Enallvariig nackdel med en teknik av del slag som har använls av TK är emellertidatt den ger upphov till åtskilliga tillämpningsproblem. Dessa har sin grund idet förhållandel all tillämparen, för all kunna la ställning till ommeddelarfrihet föreligger eller inte, måsle läsa två från varandra friståendesekretessregler och på grundval av en tolkning av båda dessa regler avgöra i vilkenutsträckning de ev, sammanfaller med varandra. Om man i stället avgränsar dendel av sekreiessområdei där meddelarfrihet skall föreligga från området iövrigt med hjälp av en reglering som direkt pekar ul de grundläggandesekretessregler som inte är förbundna med meddelarfrihet, kommer regelkomplexet inte alt tillföras några nya tolkningsproblem. Sedan en tilllänklmeddelare har konstaterat all en viss tystnadspliklsregel är tillämplig, harhan bara att undersöka om denna är utpekad som meddelarfrihelsbrylande ellerinte. På samma sätt kan de räitsvårdande myndigheterna normalt redan medledning av innehållet i ett publicerat meddelande avgöra om meddelarfrihet ochdärmed också förbud mot efterforskning av meddelaren föreligger. Dennalaglekniska metod, som fömtsätter ganska väl avgränsade grundläggandesekretessregler, har använts i promemorieförslaget. Enligt min mening ärmetoden ändamålsenlig och klart bättre än andra tänkbara alternativ. Jagförordar sålunda atl reglerna om undanlag från meddelarfrihet utformas så altde direkt anknyter till de grundläggande sekretessbestämmelserna. Omman utformar reglerna om undanlag från meddelarfriheten på det sätt som jag nuhar förordat, förefaller del naturligast atl ta in dem i sekrelesslagen. Bl, a,kan man peka på all del för tillämparen måsle vara en fördel atl ha alla reglerav betydelse för sill ställningslagande i en sekretessfråga samlade på ellställe, Någol hinder av teknisk natur mol en sådan lösning föreligger inte (jftprop, 1975/76:204 s, 105), Ettskäl som kan anföras mot en integrerad lagstiftning är det förhållandet atlreglerna om genombrytande av meddelarfriheten i viss utsträckning kommer attavse också tystnadspliktsregler utanför sekretesslagens ram. Med hänsyn lillall den helt övervägande delen av de berörda sekretessreglerna uteslutandegäller offentliga funktionärer har detta argument emellertid en ganskabegränsad bärkraft, Ioch för sig skulle det vara möjligt alt arbeta in reglerna om närmeddelarfriheten inte gäller i de särskilda sekretessbestämmelserna. Bl, a, avulrymmesskäl synes emellertid promemorieförslagels lösning alt samla reglerna iell särskilt kapilel vara atl föredra. Vadjag nu har anfört innebär alt jag såvitt gäller den laglekniska utformningen iallt väsentligt förordar den lösning som föreslås i promemo- Prop.1979/80:2 Del A Föredraganden: AUmän motivering 110 rian.När det gäller detaljerna i regleringen vill jag däremot förorda vissajämkningar i förenklande syfte. Jag återkommer till dem i specialmotiveringen. Iett särskilt avsnitt i promemorian anges vissa grunder som bör gälla förbegränsningarna i meddelarfriheten. Som en grundläggande utgångspunkt anges -uppenbarligen något tillspelsal - att undantag från meddelarfriheten bör görasendast i de fall där sekrelessiniressel är så starkt att man knappast kan länkasig någon situation där insynsinlressel väger över. När del gällerställningstagandet i varje enskilt fall beträffande vilka undanlag som skallgöras bör enligt promemorian frågan i stor utsträckning avgöras medutgångspunkt i gällande rätt. För de fall när man inte direkt kan fallatillbaka på gällande rätt hänvisas lill tankegångar som förts fram av TK. Nären uppgift har lämnats av en enskild i en situation av förtroendekaraktär bör meddelarfrihetsålunda normalt vara utesluten. Å andra sidan bör meddelarfrihet så gott somundantagslöst föreligga i fråga om uppgifter som hänför sig lillmyndighetsutövning. Promemorieförslagethar ulformals mot bakgrund av dessa uttalanden. 1 sak innebär förslagel tillstor del att gällande rätl har behållits. Men del förekommer också ett stortantal posilionsförändringar. Dessa går i båda riktningarna, dvs. både mot ökadmeddelarfrihet och åt motsatt håll. Remissinstansernasinställning lill uttalandena i promemorian om grunderna för begränsningarna imeddelarfriheten är delad. Den angivna grundläggande utgångspunkten för närundantag bör göras har i regel inte kommenterats. Däremot görs i någrayttranden uttalanden som går ul på all promemorians allmänna inställning iförevarande del är alllför offentlighets-vänlig.