prop · G303103 · 1979-12-31 00:00:00 — Handläggningen avfrågor som avses i 10-13 kap. regleras i 14 kap. I 16 kap. 7 S har nyligeninförts en föreskrift av den innebörden att skadestånd efler arbetsrältsliglmönsier kan ulgå lill en arbelslagare och hans fackliga organisalion. om enmyndighel i ell ärende om disciplinansvar, avskedande, avstängning ellerläkarundersökning gör sig skyldig lill vissa angivna brister i handläggningen. Fråga om disciplinansvar enligt 10 kap., avskedande enligt11 kap. och ålalsanmälan enligt 12 kap. prövas i princip av den myndighetsom 93 Kommittéer:Justitiedepartementet Delll Ju: 13 arbetstagaren lyder under (15 kap. 3S). Vissa hcigreijänslemän får emellerlid I siiillei sin sak prövad av stålens ansvarsniimnd(15 kap. 4 S). Är arbelslagaren missnöjd med utgången kan han söka iindring imyndighetens eller ansvarsniiinndens avgörande genom att enligt lagen(1974:371) om rättegången i arbelstvister väcka talan hos arbelsdomslolen elleri vissa fall lingsrätlen. Denna möjlighet slår också öppen för riksdagensombudsmän () oeh justitiekanslern () (16 kap. 1-3 SS). beslul omålalsanmälan är dock inte överklagbart. 1 fråga om bl. a. arbetstagare hos kommun,landstingskommun och församling gäller de nu beskrivna besliimmelserna i LOAendasl när anställningsförmånerna enligt en lag eller ell särskiltriksdagsbeslut fastställs under medverkan av regeringen eller myndighet somregeringen bestämmer (1 kap. 5 S och 2 kap. 1 § ). För arbetstagare inomförsvarsmakten har ämbetsansvarsreformen inneburit endast begränsadeförändringar i del särskilda ansvarssystem som gäller för denna sektor. Dellaansvarssyslem ses emellertid f. n. över av militäransvarskommitlén (Ju1977:09). Även för präster, medicinalpersonal och veterinärer gäller lill endel särskilda bestämmelser. I detla sammanhang kan slutligen också nämnas reglerna omuppsägning. Enligt 7 kap. 2 § gäller de allmänna bestämmelserna i lagen(1974:12) om anställningsskydd även i fråga om arbetstagare som omfattas av LOA.om han är förordnad lills vidare. Dessa bestämmelser innebär b|. a. atl enuppsägning från arbetsgivarens sida skall vara sakligt grundad. Saklig grundför uppsägning föreligger inle, om del skäligen kan begäras all arbelsgivarenbereder arbetstagaren annal arbete hos sig (7 S lagen om anslällningsskydd). Ämbetsansvarsreformen är som har framgått av delföregäende all se som ett led i en rättsutveckling enligt vilken regleringen avde offentligt anslälldas förhållanden i alll högre grad har anpassais lill deprinciper som gäller för arbetsmarknaden i övrigt. Allmän enighel torde ocksåråda om atl ansvarsregleringen för de offenlliga funktionärerna årsreform var behäftad med åtskilliga brisier. En reform på områdel var sålundanödvändig. På senare lid har emellerlid salts i fråga om inle reformen harvisal sig medföra alt man i alltför hög grad har släppt ur sikle de skillnadersom föreligger mellan offenllig och enskild verksamhel. Del torde sålunda nu liksom vara en allmäntomfaltad mening all den offentliga verksamhelen, i synnerhet lill den del deninnefattar myndighetsutövning i förhållande lill enskilda, i ålskilligahänseenden har en annan karaklär än den verksamhel som bedrivs inom den privalaseklorn. Myndigheternas verksamhel är främsl av hänsyn lill de enskildamedborgarna underkastad särskilda rältssäkerhetskrav och bedrivs i slorutsträckning på grundval av andra regler än dem som tillämpas för t. ex. bolag,föreningar eller sliftelser. Man har också alt beakla det befogade inlresse somföreligger från allmänhelens sida av garanlier för all den offenlligaverksamhelen håller en hög standard. Mot den bakgrund som har nu lorde del slå klarlatt man inle kan vara utan elt ändamålsenligt utformat sanklionssyslem. Dessfrämsta uppgift bör vara alt verka i förebyggande syfle. Men sysiemel måsteockså erbjuda tillräckligt effektiva möjligheter alt komma lill rätta med demissförhållanden av olika slag som trots allt kan uppkomma. En ordning sominnebiir en garanii för rättvisa och noggrannhet i utövandet av allmänna värvär också i de anställdas intresse. Härtill kommer atl anvarssvsiemet måsletillgodose Delll Ju:13 Skr 1979/80:103 94 funktionärernas eget anspråk på rätlssäkcrhel. Under de snarl som har förflulil sedanämbelsansvarsreformen genomfördes har den nya lagslifiningen och desskonsekvenser i olika sammanhang varil föremål för en delvis ganska livligdiskussion. I har en rad moiioner väckts i ämiiel med yrkande bl. a.om en utvärdering av vad ämbclsansvarskommittén har inneburil för svenskoffcnilig förvallning (se JuU 1976/77:9. 1977/78:9 och 1978/79:5). Vid 1978/79års uttalade all en ulvärdering av ämbelsansvarsreformenframstod som påkallad inom någon tid (JuU 1978/79:5, prot. 1978/79:27 s.7.3-100). Därefter har ytterligare moiioner väckts i frågan (mot.1978/79:311,688, 854, 1174 och 1176). Juslitieulskollel har hell i siltbeliinkande med anledning av motionerna uitalal att det enligt utskottetsmening nu finns skiil all se över de akluella reglerna (JuU 1979/80:5). Även enligt min mening är tiden nu mogen alt se överstraff- och disciplinansvaret för funktionärer i offenllig verksamhel. Jagförordar alt en pariameniariskt sammansau kommillé tillkallas för detla ändamål.Kommilléns uppgift bör vara atl företa en i princip förulsätlningslösgranskning av ansvarssystemel. Jag vill emellertid i del följande peka på någrasynpunkier som kommiitén enligt min mening bör beakla särskilt under sittarbete. En utgångspunki för kommittén bör vara all särskildaregler lorde behövas för att garantera alt offenllig verksamhet som i någonform har karaktiir av myndighetsulövning uppfyller högl ställda krav. Vad sonihar sagts nu gäller också i fråga om annan offenllig verksamhel som berör enmyndighets förhållande lill allmänheten i vid mening. Å andra sidan bör enutgångspunkt också vara all speciella regler för de offentliganslällda skallförekomma endasl i den ulslräckning som är nödvändig med hänsyn lill denoffenlliga seklorns särart. Del är sålunda tydligt all åtskilliga fel ochförseelser som offentliganslällda kan göra sig skyldiga lill är av sådan arlatl de lika viil kan begås inom den enskilda sektorn och i princip bör kunnabeivras på samma säll som där. Oavsell i vilken utsträckning man låter den enaeller den andra av dessa båda principer bilda utgångspunki för regleringenstårdel enligt min mening klart att frågor om ingripande mol de anställda liksom nualllid i sisla hand bör kunna prövas av domstol under öppna former. En sådanordning är nödvändig för atl de intressen av rättssäkerhet och insyn som görsig gällande pä området skall kunna lillgodoses. Från dessa allmänna utgångspunkter bör kommillén granskanuvarande ansvarssyslem och bilda sig en uppfallning om i vad mån del uppfyllerde anspråk som av både allmänheten och de offentliganslällda kan slällas frånbl. a. rättssäkerhets- och effektivitetssynpunkter. I detta syfte bör kommillénlill en början undersöka hur det nuvarande sysiemel har ulfallii i prakliken. Vad angår straffbestämmelser ommyndighetsmissbruk m. m. framgår redan av den officiella rällsslatisliken attämbelsansvarsreformen har letl till en praktiskt betydelsefullavkriminalisering. Medan i genomsnitt ca 90 personer om årel fälldes tillansvar för brott enligt 20 kap. BrB närmasl före reformensikraftträdande , har under de tre åren 1976-1978 sammanlagilio domar meddelals för brott mot bestämmelserna i samma kapitel. Av dessadomar avser tre oriklig myndighetsulövning. Med hansyn lill all ämbelsansvarsreformen har inneburilall beivrandet av en förhållandevis stor grupp av fel och förseelser haröverförts lill del disciplinära eller arbelsrätlsliga ansvarssystemel. är delför bedömningen av 95 Kommittéer: Del II Ju: 13 reformens praktiska konsekvenser självfallel av inlressealt fä veta i vilken omfattning de nya bestämmelserna om disciplinansvar ochavskedande har tillämpats. Vissa uppgifter av intresse i aktuellt hiinseendehar redan redovisals i betänkandet (SOU 1979:71) Handläggningen av anmälningarmol polispersimal, som har avlämnats av ulredningen om förfarandet ivissa disciplinärenden m. m. Ulredningen, som har hafl till uppgifl alt prövaförfiirandel i disciplinärenden inom polisväsendel och hos myndigheter medbegränsade personaladministraliva resurser, har bl. a. redogjorl för utfalletav en enkät, ställd lill elt ljugotal myndigheler med självständigbeskitan-derätt i disciplinärenden och med högsl 100 anslällda. Avredovisningen framgår all inte något enda disciplinärende har handlagts vidnågon av myndigheterna efter ämbelsansvarsreformen och atl inle hellerförberedande ulredning i någon disciplinfråga har påbörjals. Av beiänkandeiframgår vidare alt det inte vid nägon liinsslyrelse sedan den I januari 1976har förekommil att disciplinpåföljd har ålagts någon tjiinstemän iitanfiirpolisväsendet. Även om de uppgifler som har återgetts nu avser endast enliten del av den offenlliga seklorn, kan de tyda pä alt det särskildaansvarssystemet för arbelslagare inom denna sektor har endasl begränsadpraktisk belydelse. I den mån detla skulle visa sig vara förhållandel är fleraförklaringar tänkbara. När felaktiga eller olämpliga ruiiner skall rättas lilltorde sålunda de offenlliga arbetsgivarna i betydande utsträckning kunna näresultat genom alt tillgripa andra utvägar än ell disciplinärt förfarande. Delkan t. ex. förhålla sig sä i del särskilda fallel alt myndighelenstjänsteföreskrifter behöver ändras. Den omständigheten all pä många håll lokalaarbetstagarorganisationer numera på etl lidigl sladium kopplas in på deenskilda ärendena kan medverka lill all uppkomna problem på en arbetsplats oftalöses utan att något formelll disciplinförfarande behöver lillgripas. En bidragande orsak kan emellerlid också vara au den nyalagstiftningen har fått en sådan ulformning atl den brisier i effektivitet.Huvuduppgiften för kommillén blir givetvis alt - bl. a. med ledning av denförutsatta kartläggningen och ulifrån de förul angivna utgångspunkterna -överväga i vad män ändringar i regleringen är påkallade. Som jag har nämnt intar straffbestämmelserna motmyndighetsmissbruk och vårdslös myndighetsutövning i 20 kap. 1 S BrB encentral ställning i ansvarssystemet. Bestämmelserna är avfattade i allmännaordalag, och det har från olika håll påpekats all svårigheter kan föreligga alli det enskilda fallet avgöra om etl fel omfattas av dem. Del förefaller ocksåsom om utrymmet för lillämpning av del akluella lagrummet i praxis har ansettsmycket begränsai. Nuvarande reglering har letl lill att laglighelen avmyndighetsingripanden pä t. ex. rällsväsendels område har kommii alt prövas idisciplinär väg. Denna ordning är knappasl invändningsfri. Om kommillén finner all ändringar i regelsystemet ärpåkallade, skulle en ulväg kunna vara all utvidga eller åtminslone preciseradet straffbara området enligt 20 kap. 1 S BrB. Liksom f. n. börprincipenvisserligen vara att förseelser som begås av arbetstagare utan självständigbeslutanderätt eller särskild förtroendeställning i förhållande lillallmänheten inle skall beivras i straffrältslig ordning. Del synes emellertidkunna övervägas all ålminstone under vissa förutsäUningar fränfalla detnuvarande kravel på alt oaklsamhel vid myndighetsutövning skall vara grov föratt kunna föranleda straffansvar. En annan lösning kan vara all låta ävenoriklig myndighetsutövning som har lelt lill endast ringa förfång för denenskilde falla under straffbestämmelsen. DelUJu:13 Skr 1979/80:103 96 Del bör emellertid stå kommittén fritt att pröva ävenandra lösningar. Kommittén bör vidare överväga i vad män den begränsning av detstraffbara området som ligger i atl en förseelse skall ha skell imyndighetsutövning är ändamålsenligt avvägd. Del får förutsättas atl de straffrättsliga beslämmelsemaäven i forlsållningen skall komplelteras av etl lagregleral disciplinansvarför alt en hög standard i den offentliga verksamheten skall kunna säkerställas.Kommiitén hör pröva om områdel för det lagreglerade disciplinansvaret äravgränsat på elt rimligl sätt. Det bör här särskilt uppmärksammas all frågan ivad mån en arbetstagare i sådan eller annan allmän ijänsl som inte ärslatligt reglerad skall vara underkastad disciplinansvar f. n. inte är beslämdgenom lagstiftning utan regleras genom kollektivavtal. Kommittén bör undersökaom några ölägenheter vållas av all ell enhetligt system inte gäller ellereljest av all ansvarsfrågan inte har beslämts genom lagstiftning (jfr lagrådelsuttalande i prop. 1975:78 s. 244). I den allmänna deballen har del ibland betecknats som ennackdel atl frågor angående disciplinansvar enligt gällande ordning i principhandläggs inom den myndighet under vilken den anställde lyder. Man har pekal päall myndighetens ledning kan bli misstänkt för alt underiåla ell befogalingripande. En uividgning av slraffansvaret enligt skulle i vissutsträckning vara ägnad att undanröja risken för misstankar av sådanl slag.Kommiitén bör undersöka i vad mån del kan finnas skäl alt i övrigt vidtasärskilda åtgärder för atl öka både medborgarnas och de anställdas tilltro tilldisciplinansvarssystemel. Önskemålel alt frågan om ansvar för förseelser somberör myndighetens förhållande till allmänheten skall prövas av ell frånanslällningsmyndighelen frislående organ skulle exempelvis kunna länkas blilillgodoseil genom alt statens ansvarsnämnds behörighet utvidgas till atl undervissa förutsättningar avse prövning av frågor om disciplinansvar och avskedandeäven för andra personalkategorier än dem som anges i 15 kap. 4 S . En annanfråga som bör undersökas närmare är hur anmälningar från enskilda bör behandlasinom myndigheterna. I sammanhanget bör kommillén också se efler om ytterligareåtgärder är påkallade för all lillgodose de anslälldas inlresse av enändamålsenlig procedur i disciplinförfarandel. I della syfte bör kommillén bl.a. undersöka lämpligheten av en ordning som innebär att företrädare för deanslällda i slörre utsträckning än nu kan kopplas in på ell lidigl slrdium avhandläggningen. Myndighelen skulle exempelvis kunna åläggas all informeraberörda personalorganisationer om en påbörjad utredning i en fråga av akluelllslag. Kommittén bör även uppmärksamma frågan huruvidaförfarandel hos har fått en lämplig reglering. a. börbelysas förhållandet mellan den anmälande myndigheten å ena sidan och nämnden åden andra liksom nämndens befogenheter och prakliska möjligheter alt verkställauiredningar i ärendena. Av vad jag har anförl inledningsvis framgår attnämndens avgöranden enligt min mening även i fortsättningen bör kunnaöverprövas av domstol .Med hänsyn till önskemålet om en enhetlig reglering pädet akluella områdel bör man inle ulan vägande skäl överge den nuvarandeordningen att talan mol ell beslul i elt disciplinärende skall föras enligireglerna i lagen om rällegången i arbelstvister. Detla gäller i synnerhet om endel förseelser skulle föras över från området för disciplinansvar till detstraffbara områdel. Såvitt gäller de frågor som berör statens ansvarsnämndsställning bör lill 97 Kommittéer:Justitiedepartementet Delll Ju: 13 kommittén för kännedom överlämnas en promemoria som harupprällals inom nämnden och som nämnden har gett in tilljustitiedepartemenlel. En särskild fråga som kommittén bör överväga är rätten fören målsägande atl väcka åtal och skadesländslalan på grund av broll som harbcgåtls i ulövningen av offenllig ijänsl. F. n. gäller all riksåklagaren ärensam behörig som allmän åklagare vid tingsrätt och hovrätt i mål om ansvar ochenskilt anspråk på grund av elt sådant brott, om detta har begåtts av någon avde i 7 kap. 4 S andra slyckel (RB) angivna högretjänstemännen. Även JO och JK har behörighel all viicka en sådan talan. Målsägandensaknar däremoi i dessa fall enligi 20 kap. 10 S RB rätt all väcka ålal elleralt överta eller i högre rält fullfölja etl redan väckt åtal. Enligt 22 kap. 8S RB har han ime heller räll alt väcka skadeståndstalan mol tjänstemannen iannal fall än om åtal för brottet äger rum eller hans talan biträds av någonsom har behörighel all besluta om ålal. De begränsningar i målsägandenslalerätl som har angetls nu gäller också i fråga om tjänstemän mot vilka talanom ansvar och enskill anspråk på grund av broll i utövningen av tjänsten enligt3 kap. 3 S RB skall väckas i högsia domstolen. 1 den mån målsägandenhar drabbats av skada på grund av fel eller försummelse vid myndighetsutövningi verksamhel för vilken siaten eller kommun svarar, har han emellerlid undervissa förulsältningar möjlighel all få ersällning av slaien eller kommunenenligt skadeståndslagen (1972:207), De beskrivna inskränkningarna i målsägandens rätt attföra talan har brukat moiiveras med all de ifrågavarande ijänslemiinnen behövereu skydd mol obefogade ålal. Begränsningarna log tidigare sikte endast päämbels-brou enligt 20 kap, 1-4 SS BrB. Genom lagändringar (prop.1974:35, KU 1974:21. rskr 1974:160) ändrades beskrivningen av de gämingar. somomfattas av de aktuella begränsningarna, till all avse brott i utövning avijänsl eller uppdrag. Begränsningarna har härigenom fått en utformning sominnebär atl de har kommit alt omfatta andra straffbelagda gärningar än dem somlidigare utgjorde ämbetsbrott. Del skall dock enligt motivutlalanden vara frågaom gärningar som ingår som elt led i själva ulövningen av ijänslen elleruppdraget. I moiioner lill och i den allmänna debatten harriktals kritik mol reglerna om inskränkning i målsägandens rält. Del har ansellsprincipiellt felaktigt och stridande mol rättssäkerheten atl vissa ämbetsmänfredas från enskilt åtal. Vidare har pekats på atl oklarhet om bestämmelsernaslillämpningsområde har uppstått genom lagändringar (jfr JuU 1978/79:5samt mol. 1978/79:311, 688, 1174 och 1176). Enligt min mening talar övervägande skäl för all deakluella begränsningarna i målsägandens lalerätl bör avskaffas. Kommillén -som bör behandla denna fråga med förtur - får överväga om förekommande behov avskydd mol obefogade ålal eller krav kan lillgodoses på annat lämpligt sätt. t.ex. genom regler som gör del möjligt för domstolen atl på handlingarna avgöramål där talan är uppenbart ogrundad. Regler av detla slag bör i så fall gällaför alla offentliganslällda. Kommittén måste vid sin prövning av hithörandefrågor självfallet beakta bestämmelserna i 12 kap. 3 oeh 8 SS regeringsformenom åtal för brott i tjänsten mol den som är eller har varil statsråd,justitieråd eller regeringsråd. En annan fråga som kräver särskild uppmärksamhel gällersamordningen mellan straffrättslig påföljd och avskedande enligt lagen omoffenllig anställning. I 11 kap. finns bestämmelser om hur anställnings- 7 1979/80. DelllJu:14 Skr 1979/80:103 9S förhållandena för den berörde arbelslagaren kan påverkasav avgörandet i brottmålet. föreskrivs i 33 kap. 9 S BrB att hiinsyni brottmålet får las till avskedande eller annan följd av brottet som iirmedgiven enligt arbetsavtalel eller enligt författning som gäller föranställiiiiigsförhållandel. Vid behandling av iimbetsansvarsreformenangavs att den praktiska lillämpningen av dessa regler borde följas meduppmärksamhet så all vid behov erforderliga åtgärder blir vidlagna (se JuU1975:22 s. 114). Kommittén bör med hänsyn härtill undersöka hur den förutsattasamordningen mellan brolimälsprocessen och prövningen hos myndighelen harulfallii i prakliken. Kommittén bör också belysa frågan i vad mån hänsyn ibrottmålsprocessen bör kunna tas till andra arbeisrättsliga åtgärder än direktasanktioner, t. ex. omplacering. Även uppsägningsinstitutets ställning i regelsysiemel börbelysas från dessa och andra synpunkier. Ulgångspunklen bör därvid självfallelvara all frågan om uppsägning av offentliganslällda liksom nu skall regleras päsamma sätt som för arbelslagare i allmänhel. Del är angelägel all kommiitén under sitt arbele läggersärskild vikl vid all belysa möjligheterna för JO och JK atl ingripa mot feleller försummelse i den offenlliga ijänsteulövningen och pekar på vilkaförändringar som kommilléns förslag kan medföra i detta hänseende. En genomgående sirävan i kommilléns arbele bör vara allåsladkomma en så enkel och överskådlig men effektiv reglering sommöjligt. Vid fullgörandel av sill uppdrag bör kommiitén samråda medrättegångsulredningen (Ju 1977:06), anslällning&skyddskommillén (A1977:01) och militäransvarskommitlén. Till kommillén bör knytas förelrädare förde centrala arbetstagarorganisationerna och de offenlliga arbelsgivarna. Med hänvisning lill vad jag nu har anfört hemsläller jagatt regeringen bemyndigar chefen för atl tillkalla en kommillé med högsl sju ledamöier meduppdrag all uireda siraff- och disciplinansvaret för funktionärer i offentligverksamhel. alt ulse en av ledamöierna alt vara ordförande. all besluta om sakkunniga, experler. sekreterare och annatbilräde al kommillén. Vidare hemsläller jag all regeringen föreskriver alt kosinaderna för ulredningen skall belasla andrahuvudlilelns kommilléanslag. Regeringen ansluier sig lill föredragandens övervägandenoch bifaller hans hemställan. Beslut vid regeringssammanlräde . För val till är rikel indelat i 28 valkrelsar.Indelningen, som i allt väsentligl har varil oförändrad , följer i de flesla fall 99 Kommittéer:Justitiedepartementet Delll Ju: 14 länsindelningen men det finns några undanlag. Älvsborgsliin är delal i en nordlig och en sydlig valkrels. och Göteborgskommuner utgör egna valkretsar, skilda frän resp. län i övrigt. ,slutligen, är indelal i ivä kretsar, nämligen den s. k. fyrstadskrelsen sombestår av , . och Lunds kommuner, och länsvalkrets, som omfaUar resten av länel. Samtliga valkretsar i landel utom de Ivåi ulgörs av geografiskt sammanhängande områden. Är 1974 tillsatte dåvarande chefen för justiliedeparlementeten kommitté med uppdrag all uireda frågorna om ändrad valkretsindelning och omökal inslag av personval vid val till . Kommittén slutförde silluppdrag genom att överlämna beiänkandei (SOU 1977:94) Personvaloch valkretsindelning. 1 beiänkandei föreslog kommiuén (majoriteten) i frågaom valkretsindelningen i att fyrstadskrelsen och länsvalkrelsenskulle ersältas av tre nya, geografiskt sammanhängande valkrelsar. kommunborde därvid uigöra en valkrels och länel i övrigl delas i en nordlig och ensydlig krets. Beiänkandei har remissbehandlais. En majorilel av deremissinslanser som har ytlral sig om valkretsindelningen i anseratt denna bör ändras. Från en del håll ställs krav på en omedelbar förändring ilinje med utredningens förslag. Men det förekommer också ullalanden som går ulpå all yllerligare överväganden måsle föregå elt beslul i frågan. Enligt min mening slår del klarl atl valkretsindelningen iMalmöhus län inte är ändamålsenlig. Indelningen bör alltså ändras. Ett beslut iden frågan kan fattas ulan att man avvaktar de slulliga ställningstagandenalill de andra frågor som kommittén har behandlat. Som många remissinstanser haruttalat är det angelägel all en ändrad valkretsindelning i kantillämpas vid valel till är 1982. En möjlighel är atl genast genomföra kommitténs förslag,som har godlagils av åtskilliga remissinslanser. Det är emellerlid önskvärt lösning som väljs vinner sä bred anslulning som möjligt, särskilt inomlänet. Enligt min mening bör därför ell beslul om ändrad valkretsindelning iMalmöhus län föregås av ytterligare ulredning, Arbelet behöver inle bli mertidskrävande än att kan fatta beslul om den nya indelningen i så godtid att denna kan tillämpas vid riksdagsval. Med tanke på ulredningenskaraklär och omfattning föreslår jag att en särskild utredare tillkallas förändamålel. För egen del anser jag del nalurligl all uiredaren larpersonvals- och valkrelsulredningens överväganden och förslag oehremissytlrandena över della lill ulgångspunkl för sitt arbele. Den lösning somligger närmast till hands är alltså atl länel skall beslå av ire valkrelsar ochatt kommun skall uigöra en av dessa. Utredarens centrala uppgift blir iså fall all med hänsyn lill lokala förhållanden och opinioner dra en lämpliggräns mellan två yllerligare valkrelsar i länel. Uiredaren bör emellerlid även kunna överväga andralösningar.