prop · G3039 · 1979-12-31 00:00:00 — Tillägget ströks dock i propositionen, sedan lagrådel hade framhållitatl försäkringsinspeklionen redan enligt gällande rätt hade lillräckligatillsynsbefogenheter (prop, 1961:171 s, 306 och 309), Lagrådet hänvisade därvidtill skälighetsprincipen och framhöll att del inte går att åsladkomma enverklig kontroll av om kostnaden för en försäkring är skälig, om inteuppmärksamhet ägnas åt bl, a, försäkringsvillkorens utformning. Undantageti avtalsvillkorslagen i fråga om verksamhet under försäkrings-inspektionenstillsyn har sin grund i den befogenhet att granska försäkringsvillkor somenligt det sagda tillkommer försäkringsinspeklionen, I praktiken hargranskningen av andra villkor än sådana som gäller premiesättningen haftbegränsad omfattning. Försäkringsrättskommillénhar föreslagit att en villkorskontroll anordnas i Den offentligakontrollen av Jörsäkringsvillkoren frågaom konsumentförsäkringar med avtalsvillkorslagens modell som förebild.Kontrollen skall emellertid enligt förslaget sträcka sig längre än som ärmöjligt enligt avialsvillkorslagen och avse bl. a. försäkringarnas allmännalämplighet. Sålunda föreslår kommittén au lagen om försäkringsrörelsekompletteras med en bestämmelse som innebär all och andraförsäkringsvillkor inte bara skall vara skäliga ulan också motsvara konsumenternasintresseaven ändamålsenlig försäkring. Kommittén hardock inte ansett sig kunnata ställning lill hur denna villkorskoniroll skall organiseras utan harförordat ytterligare utredning på den punklen. Jaghar redan i avsnitt 2.1.3 redovisat min ståndpunkt till kommitléns förslag idenna del. Den innebär att det visserligen är angeläget att en aktiv kontrollav villkoren i konsumentförsäkringarna kommer lill stånd med altkonsumentförsäkringslagen införs men atl denna kontroll tills vidare inte börsträcka sig så långt som till en granskning av villkorens ändamålsenlighet. Ettställningstagande lill frågan om inriktningen och organisationen på längre siktav samhällets kontroll över försäkringsvillkoren bör anstå lill dess den nyligentillsatta uiredningen (E 1979:01, Dir, 1978:105) om försäkringsbolagens ochförsäkringsinspektionens verksamhet har blivit färdig med siu arbete. Denönskvärda utökningen av villkorsgranskningen i anslutning till atlkonsumentförsäkringslagen träder i kraft bör göras inom ramen förgällandeprinciper och organisation. Idet följande skall jag närmare utveckla minasynpunkler på den ordning i fråga om villkorsgranskningen som bör gälla tillsvidare. Jag har i den delen samrätt särskill med chefen för ekonomi- ochbudgetdepartementen. Attvillkorsgranskningen skall ansluta till nuvarande principer och organisationbetyder till en början all den bör handhas av försäkringsinspeklionen med stödav de befogenheter som tillkommer inspeklionen enligt lagen om försäkringsrörelse.Undantaget från avtalsvillkorslagens tillämpningsområde i fråga om verksamhetunder försäkringsinspektionens tillsyn bör alltså bestå. Frågan huruvida enmarknadsrätlslig domstolsprövning av försäkringsvillkoren skall komma tillstånd i framliden kommer atl behandlas av den nämnda uiredningen. Det ärnaturligt att inspektionens granskning av försäkringsvillkoren sker i närasamarbete med och med utnyttjande av de erfarenheter som verkethar i fråga om villkorskontroll på konsumentområdet i övrigt. Jag kan erinra omatl i det s. k. kontaktforum för försäkringsfrågor, i vilketingår företrädare för verket, försäkringsinspektionen och försäkringsbranschen,redan har varit engagerat i överläggningar angående villkorsutformningen. Ocksåpå så säu bör villkorsgranskningen anknyta iill gällande ordning all den inteinnebäratt elt försäkringsvillkor måste godkännas på förhand föratt kunnatillämpas. Inspektionen bör också i första hand själv fö avgöra när den vill ta upp villkor lill prövning. Därigenom gör man det möjligt för Denoffenlliga kontrollen av försäkringsvillkoren inspektionen all koncentrera insatserna där de bästbehövs, samlidigi som granskningskompeiensen kan fö sträcka sig över elt stortområde. Metodenär densamma som gäller för granskning enligtavialsvillkorslagen. Den hindrar inte att försäkringsbolagen lar uppförhandlingar med inspektionen innan de i något viktigare hänseende ändrar sinaförsäkringsvillkor. En sådan ordning, som i stor utsträckning lillämpas redannu, lorde ofta vara ändamålsenlig. Kontrollen bör kunna omfatta alla slag av villkor. Den börnaturiigtvis i första hand avse villkor i ämnen som behandlas ikonsumentförsäkringslagen, 1. ex. nedsättning av försäkringsersättningen närbiförpliktelse har blivit åsidosatt. Men också villkor som inte berörs avlagens bestämmelser bör granskas. hör främst de villkor som bestämmer denrisk som en försäkring skall läcka, t. ex. villkor om försäkringens objekt ochom de händelser vid vilka försäkringsersättning skall ulgå. Också villkorangående värdering av egendom och beräkning av ersättning i övrigi saml omsjälvrisk hör till denna kategori. Inte bara allmänna utan också speciellaförsäkringsvillkor bör kunna granskas, låt vara alt förstahandsiniressetgivetvis knyter sig till de allmänna villkoren. Med villkor bör förslås intebara vad som direkl avtalas när försäkringsavtal ingås utan också innehållet iandra formulär o. d. som begagnas av försäkringsbolagen vid deras kontakter medde försäkrade. Denintensifierade villkorsgranskning som jag nu har talat om avser i försia handsådana typer av försäkringar som omfattas av konsumentförsäkringslagen.Villkorsgranskningen utgör ju som nämnts ett rätislekniskl komplement tilldenna lagstiftning. Men det är angeläget atl försäkringsinspeklionen ägnarskärpt uppmärksamhet även åt villkor som hänför sig lill andra försäkringar somtecknas av enskilda konsumenter. Härigenom kan man i viss mån kompensera den nackdelsom det innebär att vissa kategorier av konsumentförsäkringar har måst hållasutanför lagens direkta tillämpningsområde. Det gäller inte minst sådanasakförsäkringar som försäkring av djur, ur, smycken och pälsverk saml"allriskförsäkring av egendom". Villkor för dessa försäkringar somavviker från vad som skulle ha följt av konsumentförsäkringslagen kan intesällan ge anledning lill ingripande. I fråga om livförsäkringar är engranskning av villkor som inte gäller premierna mindre angelägen. Försäkringarsom grundar sig på kollektivavtal intar en särställning och kan i praktikenlämnas utanför kontrollen,även närde undantagsvis tecknas av konsumenter. Den kanske viktigaste frågan gäller vilket syfle somgranskningen skall ha eller, annorlunda uttryckt, vilka krav som skall och fårställas på försäkringsvillkoren. Beträffande ämnen som regleras i konsumentförsäkringslagenblir en första uppgift för försäkringsinspeklionen atl granska hur villkorenförhåller sig till de tvingande reglerna. Inspektionen bör kontrollera omvillkoren strider moi sådana regler eller kan anses uigöra etl otillåtetkringgående av Den offentliga kontrollen av försäkringsvillkoren dessaregler eller om de på etl sätt som inte är godtagbart uinyiijar denavtalsfrihet och det utrymme för skälighetsprövning som de tvingande reglernamedger. Jag har redan lidigare (avsnitt 2.9.1) varit inne påvillkorsgranskningens betydelse för konkretiseringen av konsumentförsäkringslagensbeslämmelserom nedsättning av försäkringsersättningen, nar en biförpliktelsehar blivit åsidosatt. Ellförsäkringsvillkorsom inte går att förena med konsumentförsäkringslagenstvingande bestämmelser måste sägas vara oskäligt mot konsumenten. Också i frågaom villkor som inte berörs av lagens regler bör en myndighetsgranskninginnefatta en kontroll av all villkoren inte är oskäliga i den bemärkelse somavses i avtalsvillkorslagen. Inspektionens granskning bör emellertid kunnasträcka sig också något längre och rikta sig mot villkor som, fastän de intekan betraktas som direkl oskäliga, likväl i silt sammanhang framstår som mindrelämpliga. En granskning som syftar lill mera än an mönstra ul villkor som istrikt mening är oskäliga kan redan nu stödjas på skälighetsprincipen enligt lagenom försäkringsrörelse och del därav följande kravet all försäkringens prisskall slå i proportion till det skydd som den ger. Någonmera exakt gräns för inspektionens rätt alt granska försäkringsvillkor kanknappast ställas upp. Av vad jag har sagt lidigare framgår emellertid all denkontrollerande myndigheten tills vidare bör avslå från au bedöma försäkringensallmänna ändamålsenlighet. Inspektionen bör endasl undantagsvis gripa in föratl förmå bolagen att införa villkor som saknar motsvarighet i gällande avtal.Granskningen bör inte gälla det lämpliga i att vissa försäkringsmomenl ingår it, ex, en paketförsäkring eller kanske tvärtom utesluts från försäkringen.Själva produktutformningen bör med andra ord lämnas utanför myndighetensgranskning, bortsett från atl ingripande kan påkallas av den mera tekniskasoliditets- eller skälighetsbedömningen enligt lagen om försäkringsrörelse. Deltahindrar naturligtvis inte att olika försäkringsformers ändamålsenlighetdiskuteras i överiäggningar mellan försäkringsbranschen och de myndigheter somhar alt ta tillvara konsumenternas intressen. Eu samarbete i fria former ifråga om bl. a. och andra villkor förekommer som framgått redan nu inomkontaktforum för försäkringsfrågor. Engranskning efter de riktlinjer som jag har angett synes i och för sig kunnakomma till siånd utan någon lagändring. Det är närmast fråga om all geförsäkringsinspektionen behövliga personella resurser för all den skall kunnagenomföra en kontroll som den får anses berättigad att utöva. Medden betydelse som villkorsgranskningen avses fö som ett komplement lill dencivilrätlsliga lagstiftningen på konsumentförsäkringsområdet vore detemellertid enligt min mening mindre tillfredsställande om befogenheten angranska försäkringsvillkoren endast indirekt kunde utläsas ur lagstiftningen.Jag anser därför atl en uttrycklig bestämmelse i ämnet bör Denoffentliga kontrollen av försäkringsvillkoren Prop.1979/80:9 93 förasin i 282 S lagen om försäkringsrörelse. Den bör ta sikte på försäkrings-Ikraftlrädande m. m. villkorbåde inom och utom konsumenlområdel men betona atlinspeklionen bör ägna särskild uppmärksamhet ål försäkringar som tecknas avenskilda konsumenter. Bestämmelsen far karaktär av elt provisorium i avvaktan påöversynen genom den tillsaita uiredningen. Jag avser att i specialmoliveringenlill denna beslämmelse gå närmare in på villkorsgranskningens innebörd. Fråganom resursförstärkning för inspeklionen med anledning av atlvillkorsgranskningen utökas får prövas i vanlig ordning under den åriigabudgetbehandlingen. 2.14Ikraftträdande m. m. Detär angeläget atl konsumentförsäkringslagen träder i kraft så snart som möjligt.Innan lagen kan tillämpas måste emellertid försäkringsbolagen i samråd med försäkringsinspektionenarbeta om nuvarande försäkringsvillkor samt anpassa gällande rutiner lill denya reglerna. Detla arbete kan beräknas ta åtskillig tid i anspråk. Förattinspeklionen och konsumeniverkei skall kunna möta de krav som de nya reglernaställer på dem måste också i övrigt en hel del förberedelsearbete vidtas. Pågrund av dessa omständigheter bör lagen inte sältas i krafl förrän den 1januari 1981, bör flertalet av lagens regler kunna tillämpas ävenpä försäkringar som har tecknats före ikraftträdandet. De nya regler som harförordats om försäkringsliden och om uppsägning från försäkringstagarens sidaföratt försäkringen inte skall förnyas bördock enligt kommitténs meningtillämpas endasl på försäkringar som har förnyats efter del alt lagen har trätti kraft. Vidare anser kommittén au de nya reglerna om nedsänning avförsäkringsersättningen bör tillämpas endast om försäkringsfallet harinträffat efter ikraftträdandet. Kommitténsförslag har lämnats utan erinran vid remissbehandlingen. För min del anser jagemellertid att reglerna om automatisk förnyelse av en försäkring bör i sinhelhel lillämpas även på försäkringar som har tecknats föreikraftlrädandel. Även om en förnyelse blir aktuell kon tid efler dennatidpunkt, har försäkringsbolagen goda möjligheter att informeraförsäkringstagarna om att de måste säga upp försäkringen, om de inte vill altden skall förnyas. Också i övrigt bör de nya reglerna, som kommittén harförordat, så långt möjligt tillämpas även på försäkringar som har tecknats föreikraftträdandet. Jag återkommer till detla i specialmoliveringen. Prop.1979/80:9 94 1avsnitt 2.1 har jag förordat att konsumentförsäkringslagen skall innehållabestämmelser i de flesta ämnen som har betydelse för konsumentförsäkringar.Försäkringsavtalslagen innehåller emellertid bestämmelser i flera andra frågorän som enligt vad jag lidigare har sagt bör regleras i konsumentförsäkringslagen.Del blir därför nödvändigl all la ställning lill förhållandel mellan de bådalagarna. Enligtförsäkringsräuskommitién bör konsumentförsäkringslagen inte generelll hänvisatill försäkringsavialslagen i de hänseenden beträffande vilka någon föreskriftinie ges i konsumentförsäkringslagen. Många av försäkringsavtalslagens reglerär nämligen föråldrade eller i varie fall olämpliga när det gällerkonsumentförsäkringar. Kommittén föreslår emellertid att sådanaförsäkringsvillkor för en konsumentförsäkring som strider mot en tvingandebestämmelse i försäkringsavtalslagen skall vara utan verkan mol konsumenten.Vidare anser kommittén alt de bestämmelser i försäkringsavialslagen som avserförhållandet till tredje man skall tillämpas också på konsumenlförsäkringar. 1kommittéförslaget kommer detta till uttryck dels genom uttryckliga föreskrifteri konsumentförsäkringslagen, dels genom en bestämmelse i försäkringsavialslagenom alt del av konsumentförsäkringslagen framgår i vad mån försäkringsavialslagenär lillämplig på försäkringar som tecknas av konsumenter. Kommitténsförslag har i allmänhet lämnais utan erinran under remissbehandlingen. anser dock att samspelet mellan de båda lagarnainte har blivit klariagt på alla punkter Enligtmin mening kan en allmän hänvisning i konsumentförsäkringslagen till tvingandebestämmelser i försäkringsavtalslagen leda lill den felaktiga uppfattningen i samma fråga måste la hänsyn till tvingande regler både i konsumentförsäkringslagenoch i försäkringsavialslagen. Alt å andra sidan ange vilka frågor som behandlasgenom tvingande bestämmelser uteslutande i försäkringsavtalslagen är vanskligt.Detta beror främst på att de bestämmelser i konsumentförsäkringslagen om nedsättningav försäkringsersättning vid åsidosättande av föreskrifter enligtförsäkringsvillkoren som jag har förordat i avsniu 2.9.3 inte hänför sig tillnågra särskilda, i lagen preciserade frågor. Denu angivna bestämmelserna i konsumentförsäkringslagen torde i större omfattningän vad kommittén har förutsau ge skydd för konsumenterna i fall som omfattas avtvingande reglering i försäkringsavtalslagen. Del för anses gälla bl, a.reglerna i försäkringsavtalslagen om påföljd av att den försäkrade har åsidosattskyldighel atl anmäla försäkringsfallet eller atl tillhandahållaförsäkringsbolagel tillgänglig handling eller lämna andra upplysningar (se21-23 SS försäkringsavtalslagen). Med hänsyn till detta och lill övriga Prop.1979/80:9 95 tvinganderegler i konsumentförsäkringslagen skulle en hänvisning till Följdändringarförsäkringsavialslagens tvingande föreskrifter under alla omständigheter fömycket begränsad räckvidd. Man kan dessutom räkna med atl försäkringsinspektionenkommer att ingripa mot ett försäkringsvillkor för en konsu-menlförsäkring someventuellt står i strid med en tvingande bestämmelse iförsäkringsavtalslagen.även om beslämmelsen saknar motsvarighet i konsumentförsäkringslagen. Jaganser alltså att en hänvisning i konsumentförsäkringslagen lill tvingandebestämmelser i försäkringsavialslagen skulle komma att sakna nämnvärd praktiskbetydelse med tanke på skyddet för konsumenterna och i stället i onödanförsvåra överblicken över regleringen på områdel. Jag kan därför inte biträdakommitléns förslag om en sådan hänvisning, Däremoldelar jag kommitléns uppfattning att de särskilda beslämmelserna iförsäkringsavtalslagen om förhållandet till tredje man bör lillämpas också ifråga om konsumentförsäkringar. Medhänsyn till vad jag nu har sagt bör i försäkringsavtalslagen föras in enbestämmelse om att den lagen inte tillämpas på konsumentförsäkringar annat änsåvitt gäller förhållandet till tredje man. Somjag har sagt i avsniu 2.2 bör konsumentförsäkringslagen inte tillämpas påtrafikförsäkringar som tecknas av konsumenter, i den mån irafikskadelageninnehåller avvikande regler. Förhållandet mellan dessa lagar ger dock upphovtill vissa problem som föranleder en del ändringar! Jagåterkommer till delta i specialmotiveringen. X enlighet med vad jag harförordat i avsniu 2.13 bör en särskild bestämmelse om försäkringsinspektionensgranskning av försäkringsvillkoren las in i lagen om försäkringsrörelse. Dennärmare innebörden av denna beslämmelse avser jag alt behandla ispecialmotiveringen. Enligt3 a S lagen om skiljemän får skiljeavtal mellan näringsidkare och konsument iregel inte göras gällande i en tvist om vara. tjänst eller annan nyttighet somhar tillhandahållits för huvudsakligen enskilt bruk. om avtalet har träffatsinnan tvisten uppkom och tvisteföremålets värde inte är högre än etl halvtbasbelopp, dvs. Förbudet skall ses mol bakgrund avait sådanatvister kan handläggas i förenklad ordning vid tingsrätt, enligt lagen (1974:8)om rättegången i tvistemål om mindre värden (småmålslagen). Förbudel molskiljeavtal gäller dock inte om tvisten rör avtal mellan försäkringsbolag ochförsäkringstagare. Prop.1979/80:9 96 Enligtförsäkringsräuskommiliéns mening finns dei inte anledning alt Följdändringar försäkringstvisierdären konsument är inblandad skall behandlasannoriunda än andra konsumenllvisler. Kommittén föreslår därför atl förbudetmol skiljeavtal i 3 a S lagen om skiljemän görs lillämpligi också påförsäkringslvisler. Underremissbehandlingen har SAF och LO avstyrkt förslaget såviti gäller försäkringarsom grundas på kollekiivavial eller gruppavial. anser alt förslaget över huvud laget inte bör genomföras. Andraremissinstanser, bl. a. konsumenlverket/KO, ifrågasätter om inte förslaget istället bör utvidgas lill etl generelll förbud mol skiljeklausuler ikonsumentförsäkringstvisier oav.sett tvisleföremålels värde. Närdel gäller tvister om konsumenlförsäkringar som grundas på kollektivavtaleller gruppavial delar jag arbetsmarknadsorganisationernas uppfattning att detsaknas anledning alt införa ett förbud mol skiljeklausuler. I fråga om andrakonsumentförsäkringar lorde skiljeklausuler f n. användas endasl vid tvister omvärdet av skada på byggnad. Sådana tvister torde regelmässigt gälla högrebelopp än ett halvi basbelopp. I dessa fall synes skiljeförfarande många gångervara en lämplig anordning. a. med hänsyn till detla bör man inte nu införaell generelll förbud mot skiljeklausuler i tvister om andrakonsumenlförsäkringar än de kollektiva. Beträffande tvister om individuellakonsumenlförsäkringar som gäller lägre belopp och alltså kan handläggas enligtsmåmålslagen anser jag däremot att det inte finns skäl atl tillålaskiljeförfarande. Jag delar alltså kommitténs uppfattning att det nuvarandeförbudet i lagen om skiljemän mot skiljeklausuler i konsumentlvister därtvisleföremålels värde inte är högre än ett halvt basbelopp bör utsträckas attgälla också tvister om konsumentförsäkringar, med del undanlag för tvister omförsäkringar som grundas på kollektivavtal eller gruppavtal som jag nämndenyss. Ienlighet med det anförda har inom upprättats förslag lill 1. konsumentförsäkringslag, 2. lag om ändring i lagen (1927:77) omförsäkringsavtal, 3. lag om ändring i irafikskadelagen (1975:1410), 4. lag om ändring i lagen (1948:433) omförsäkringsrörelse, 5. lag om ändring i lagen (1929:145) om skiljemän. Vidupprättande av lagförslaget vid 4 har samråd ägl rum med chefen för budget- ochekonomidepartementen. Förslagen bör fogas till prolokollel i detta ärende sombilaga 4. 1979/80:9 97 ringslagen(KFL) 4.1 Förslaget till konsumentförsäkringslag Lagenhar efler mönster av annan konsumenilagsiiftning fött rubriken"konsumenlförsäkringslag". Den reglerar emellertid inte alla typer avförsäkringar som tecknas av konsumenter, Lagenär uppdelad på olika avsnitt som skiljs åt genom underrubriker. Dispositionenavviker delvis från kommittéförslaget. Efter ett avsniti med inledandebestämmelserd SS),därbl, a, lagens tillämpningsområde anges, följer i 5-8 §Sföreskrifter om information. Därefter behandlas under en särskild rubrik rättenalt teckna försäkring (9 S), varefter kommer bestämmelser om försäkringstiden(10-13 SS). De följande tre avsnitten, som har nära samband med varandra,handlar om förnyelse av försäkringen (14-17 SS), upphörande i förlid m. (18-20 SS) och betalning av premie (21-26 SS)-Till sistnämnda avsnitt, somupptar huvudbestämmelserna om premiebetalning, ansluter tre paragrafer medrubrikerna "betalning av lilläggspremie" (27 och 28 SS) resp."avkortning av premie" (29 S), De fem därefter följande paragraferna(30-34 SS) handlar om nedsättning av försäkringsersättningen vid åsidosättandeav biförpliktelse. Om underförsäkring finns bestämmelser i 35 S och omdubbelförsäkring i 36 S- Föreskrifterom skadereglering föreslås i 37 och 38 S§.följda av bestämmelser om preskription i 39 och 40 SS, Lagen avslutas med ettavsniti som gäller tvisl om räuen att teckna eller behålla en försäkring (41-43S§)- Tillskillnad frän t. ex. konsumentköplagen reglerar konsumentförsäkringslagen i stortsett uttömmande konsumenternas rättsförhällanden på området. Hänvisning görsdock lill vissa bestämmelser i försäkringsavtalslagen. Förhållandet mellandenna lag och konsumentförsäkringslagen behandlas i specialmotiveringen till 4§ och lill lagen om ändring i försäkringsavtalslagen (avsnitt 4,2), Somhar nämnts i den allmänna motiveringen (avsnitt 2,1,4) föreslås inga regler omde risker som konsumentförsäkringarna skall täcka, om beräkningen avförsäkringsersättning eller om självrisk. Dessa ämnen kan inte anses lämpadeför en reglering genom lag. Visseriigen upptar försäkringsavialslagen f, n.bestämmelser om hur försäkringsersättning skall bestämmas, men dessa har tillstor del satts ur spel av ofta betydligt mer komplicerade föreskrifter i försäkringsvillkoren.Genom den offentliga tillsynen över försäkringsvillkoren kan man fö en visskontroll över den rättsliga regleringen i de nu berörda ämnena. Departementetslagförslag är i huvudsak av civilrätlslig art men upptar, lill skillnad frånkommittéförslaget, också näringsrättsliga regler. Dessa återfinns i 5-8 SS ochgäller frågor om information till konsumenterna. 7 1979/80. 1979/80:9 98 Inledandebestämmelser 1 § KFL 1§ Denna lag lillämpas på försäkringar som konsumenter tecknar hosförsäkringsbolag för huvudsakligen enskilt ändamål och som kan hänföras tillnågon av följande försäkringsformer, nämligen 1, hemförsäkring, 2, villaförsäkring, 3, frilidshusförsäkring, 4, reseförsäkring, 5, trafikförsäkring eller annan moiorfordonsförsäkring, 6, båtförsäkring. Ifråga om trafikförsäkring tillämpas lagen dock ej. om annat följer avirafikskadelagen (1975:1410). Lagentillämpas inte på försäkringar som grundas på kollektivavtal eller som grundaspå gruppavial och handhas av förelrädare för gruppen. (Jfr1 § i kommittéförslaget) I likhet med försäkringsavtalslagen gäller konsumentförsäkringslagenendast för privat försäkring. Försäkringen skall vara tecknad hos en enskildförsäkringsgivare. I stället för denna term används emellertid i lagen del meratillgängliga ordet försäkringsbolag. Vanligen rör det sig omförsäkringsaktiebolag eller ömsesidigt försäkringsbolag som har fått koncessionenligt lagen (1948:433) om försäkringsrörelse. Också sådant lokallförsäkringsbolag som nämns i 349 S d samma lag åsyftas. Konsumentförsäkringslagenär vidare tillämplig på försäkring som meddelas av utländsk försäkringsanstaltsom driver rörelse enligt lagen (1950:272) om rätl för utländskförsäkringsanstall att driva rörelse här i riket.