prop · G303126 · 1979-12-31 00:00:00 — I den mån sjömäiningsfartyg och isbrylare som tillhörsjöfartsverket även i fortsättningen skall betraktas som örlogsfartyg ser jaginga påtagliga olägenheter som kan uppstå till följd av att arbelsmiljölagenskall gälla för arbetsmiljöfrågor ombord. Lagen är så uppbyggd att det knappastkan vålla några svårigheter att tillämpa den även på de här ifrågavarandefartygen. De verkställighetsföreskrifter som gäller för dessa fartyg, t. ex. ifråga om projektering och byggande, måste självfallet kunna användas även ifortsättningen. 2.3 Vissa särskilda frågor Jag övergår härefter till att behandla vissa speciella frågorsom har tagits upp i avsnitten 4.2-4.6 i betänkandet. I avsnitt 4.2 har utredningen diskuterat begreppen öriogsfartygoch skeppstjänst. Enligt sina direktiv borde utredningen klargöra vad som avsesmed uttrycket örlogsfartyg och ange om och i vilken utsträckning bestämmelserom säkerheten på sådana fartyg skall gälla även för andra fartyg som tillhöreller används av försvarsmakten. 1979/80:126 12 Utredningenkonstaterar att uttrycket öriogsfartyg förekommer i flera författningar ulanatt vara deflnierat. Efter att ha diskuterat uttrycken "fartygörlogsfartyg" nch rednvisat nlika uttalanden härnm förnrdarutredningen, att det i arbetsmiljölagen med örlogsfartyg skall förstås sådanafartyg oberoende av storlek och avsedd användning - som tillhör försvaret, slatensisbrytaifarlyg och sjömäiningsfartyg samt andra fartyg som står under militärtbefäl och är bemannade med mililär personal. Enligt ulredningen behövs detinte någon legaldefinition av begreppet örlogsfartyg. Remissinslansernahar i allmänhet inle haft något att erinra mol utredningens uppfattning.Sålunda godtar både chefen för marinen och den avutredningen angivna innebörden av begreppet öriogsfartyg. Chefen för marinenerinrar dock om att man i Sjötjänstreglemente för marinen (SRM 1964) skiljerpå fartyg och båt. Till skillnad från en båt har ett fartyg inmönstradbesättning. Både fartyg och båt skall innefattas i begreppet örlogsfartyg. Föregen del finner jag att det inte behövs någon definition av begreppet örlogsfartyg,vare sig i arbetsmiljölagen eller i sjösäkerhetslagen. För tillämpningen avförevarande lagstiftning kan del dock vara av värde att begreppet diskuterashär. Jag flnner att den av utredningen förordade innebörden kan tjäna snmvägledning. Med anledning av vad chefen för marinen har anfört vill jag undersirykaatl både fartyg och bålar - i enlighet med den i SRM 1964 angivna betydelsen -omfattas av begreppet örlogsfartyg. Det bör vidare framhållas alt statens isbrylareoch sjömäiningsfartyg betraktas som öriogsfartyg enbart av den anledningen attde står under militärt befäl och är bemannade med militär personal. Begreppetskeppstjänst flnns som jag har angivit deflnierat i sjöarbetstidslagen(1970: 105). Eftersom arbetsmiljölagen skall lillämpas både på skeppstjänst ochannan verksamhet inom försvaret är det inte av avgörande betydelse vad som iförevarande sammanhang avses med skeppstjänst. Det kan dock anmärkas, att fartygsmiljöutredningen- enligt vad som framgår av dess remissyttrande - räknar med atl föreslå attullrycket skeppstjänst skall ersättas med ett annat begrepp. Huruvida en sådanändring bör komma till uttryck i arbetsmiljölagen får avgöras . I avsnitt4.3 i betänkandet behandlar utredningen frågan om arbetsmiljö-lagenstillämplighet på fartyg utom riket. Det framhålls där att arbelsmiljölagengäller på arbetsplatser inom och alt den i princip bara är tillämpliginom landels gränser. Ett ultryck för detta är att lagens Ullsyns-bestämmelserinte är avsedda att tillämpas utomlands. Utredningen konstaterar att öriogsfartygen- bortsett från enstaka långresor - huvudsakligen rör sig inom Sverigessjöterritorium och i angränsande farvatten samt att de regelmässigt anlöpersvenska hamnar. Förutsättningarna är därför goda för att lillämpaarbetsmiljölagen ombord och för atl utöva tillsyn däröver. Enligt utredningenär det naturligt att betrakta ett svenskt öriogs- Prop.1979/80:126 13 fartyg som svenskl territnrium när fartyget befinner sigutom riket. Arbelsmiljölagen bör därför anses tillämplig på örlogsfartygenäven då de befinner sig utom riket. Remissinstanserna har inte haft någnt alt invända mul ulredningensslutsatser. Även jag delar ulredningens uppfattning. I avsnitt 4.4 i betänkandet jämför utredningen reglerna iarbetsmiljölagen nm samordningsansvar Jör arbetsgivare på gemensammaarbetsställen med motsvarande regler i sjösäkerhelslagen, I den senare lagenfinns bl. a. särskilda samordningsregler i fråga om fartyg som har lagils in påvarv i och i fråga om fartyg som lastar eller lossar i svensk hamn.Efter en genomgäng av de olika bestämmelserna finner utredningen att del förörlogsfartygens del inte behövs någon komplettering av arbetsmiljölagenssamordningsregler. Jag har samma åsikt som utredningen härvidlag. För ennärmare beskrivning av dessa frågor får jag hånvisa till betänkandet. Jag behöver inle heller uppehålla mig närmare vid desamverkansregler, dvs. regler om skyddsombud och skyddskommittéer, somutredningen behandlar i avsnitt 4.5 i betänkandet. Utredningen jämför därsamverkansreglerna i arbelsmiljölagen och i sjösäkerhelslagen och menar attdet inte för örlogsfartyg finns något behov av de särregler som finns i densenare lagen. Jag instämmer i utredningens slutsats och får i övrigt hänvisa lillden i betänkandet lämnade motiveringen somjag också ställer mig bakom. En fråga som remissinstanserna har visat slörre intresseför än de närmast föregående är skyddsombuds möjlighet att avbryta farligtarbete. Utredningen redovisar sina överväganden i dessa frågor i avsnitt 4.6 ibelänkandet. Enligt såväl arbetsmiljölagen som sjösäkerhetslagen gäller, att omelt visst arbete innebär omedelbar och allvarlig fara för arbetstagares(enligt sjösäkerhetslagen ombordvarandes) liv och hälsa, och rättelse integenast kan uppnås genom hänvändelse till arbetsgivaren resp. befälhavaren, kanskyddsombudet besluta all arbelet skall avbrytas. Enligt utredningen skiljersig förhållandena på örlogsfartyg i förevarande hänseende inte principielllfrån vad som gäller inom övriga områden av arbetslivet. En regel om möjlighelför skyddsombud alt avbryta farliga arbelen bör därför gälla även på öriogsfartyg.Huvudregeln i arbetsmiljölagen om möjlighet för skyddsombud atl avbryta farligaarbeten inskränks genom 14 § arbetsmiljöförordningen, som anger att regeln inlegäller vid övning inom försvarsmaklen eller civilförsvaret. Ulredningen menaratt samma inskränkning bör gälla på örlogsfartyg. I sjösäkerhelslagen flnns en speciell regel beträffandeskyddsombuds möjlighel att avbryta fariiga arbelen. Den saknar motsvarighet iarbetsmiljölagen. Enligt 9 kap. 9 § andra stycket sjösäkerhetslagen gällersålunda ett skyddsombuds beslul i fråga om elt fartyg som inte är förtöjt ellerligger till ankars i svensk hamn till dess befälhavaren har tagil ställning. Molskydds-nmbudetsbeslut får befälhavaren benrdra arbete endasl nm han flnner beslutet ngrundateller arbelet nödvändigt för att undanröja eller förebygga Prop.1979/80:126 14 en fara som bedöms vara större än den risk som har föranlettbeslutet. Innan befälhavaren i strid mot skyddsombudets beslul beordrar arbeteskall han höra skyddskommittén, om det finns en sådan och tvingande hinder inteföreligger. Efler en närmare redovisning av bakgrunden lill denaktuella bestämmelsen och en analys av dess innebörd har ulredningen funnilall det inle behövs någon mnlsvarande särbeslämmelse för öringsfartygen.Specialregeln har nämligen sin grund främsl i det förhållandet all ett slnrtantal svenska handelsfartyg har sin huvudsakliga sysselsättning i avlägsna farvattennch atl det därför i prakliken inle är länkbart alt vänta på ett beslut av entillsynsmyndighet i . Motsvarande gäller däremoi inte för örlogsfartygensom, bortsett från enstaka s. k. långresor, vanligen uppehåller sig inom elleri närheten av del svenska sjöterritoriet. Det akluella stadgandet ligger enligtutredningen i linje med en annan princip, nämligen befälhavarens övergripande säkerhelsansvar.Bl.a. hänvisar ulredningen till regeln i 59 § sjölagen, enligt vilkenbefälhavaren skall sörja för alt fartyget framförs och handhas på ett sätt somär förenligt med gott sjö-mansskap. Utredningen finner atl en befälhavaresövergripande ansvar för fartyget nch de ombordvarande inte begränsas av ett stoppningsbeslul,om detta skulle medföra större fara än den risk som har föranlett beslutet.Sjösäkerhetslagens specialregel om befälhavarens befogenhet bör i detlaavseende inte ses snm någon avvikelse från vad som gäller inom andra områden avarbetslivet. Den princip som uttrycks i specialregeln gäller således enligtutredningen även utan en sådan uttrycklig föreskrift. Chefen för marinen anför i sitt yltrande atl han tidigareförutsatte att specialregeln i sjösäkerhetslagen skulle gälla för örlogsfartygen.Han kan dock acceptera utredningens synsätt, bl. a. mot bakgrund avutredningens uttalande att den princip som uttrycks i specialregeln -befälhavarens övergripande ansvar för fartygets säkra framförande och handhavande-gäller även ulan en sådan uttrycklig föreskrift. har inget atterinra mot förslaget i denna del men anser att det behövs ett klarlägganderesonemang kring dessa frågor. understryker alt, ombefälhavaren har rätt att gå emot elt skyddsombuds stoppningsbeslut, detla börsägas ut i författningen. För egen del förnrdar jag att arbetsmiljölagensbestämmelse nm skyddsombuds stoppningsrätt görs tillämplig på öriogsfartyg medden inskränkning som framgår av 14 § arbetsmiljöförordningen. Vad som ytteriigarebör tas ställning till här är om det därutöver finns behov av den särskildaregeln i sjösäkerhetslagen. Såsom ulredningen har funnil är sjösäkerhelslagenssärbestämmelse föranledd av att tillsynsmyndighetens beslut ofta inte kanerhållas inom rimlig lid p. g. a. det långa avståndet mellan fartyget uchhemlandet. Dessa skäl gäller inte för örlogsfartygen. Frågan har emellerlid,såsom framgår av det föregående, väckls om det av andra skäl kan finnasanledning till en 1979/80:126 15 särbestämmelse.Spörsmålet har samband med de ändringar i förslaget till 9 kap. 9§sjösäkerhetslagen som gjordes vid deparlemenlsbehandlingen av farlygsmiljöutredningensdelbetänkande (Ds K 1975:2) Bättre fartygsmiljö. Enligt utredningsförslagetskulle ett stoppningsbeslul av skyddsombud gälla flll dess befälhavaren hadetagit ställning enbart när fartyget befann sig utom svensk hamn. I andra fallskulle beslutet gälla till dess tog ställning.Utredningsförslaget frångicks emellertid på så sätt, att sjöfartsverketsställningstagande endast behövde avvaktas i fråga om fartyg som är förtöjteller ligger lill ankars i svensk hamn. Bakgrunden lill denna ändring var atlSveriges fartygsbefälsförening hade betänkligheter mot utredningsförslagetsföljder i ansvarsfrågor vid skadefall. Föreningen menade alt det var tveksamtom reglerna i sjösäkerhetslagen kunde fria en befälhavare från ansvar enligtsjölagen. Med anledning av dessa erinringar vidtogs de ändringar som jag harredogjort för. Avsikten härmed var främst atl klargöra att den särskilda regelni sjösäkerhetslagen inte inskränkte befälhavarens skyldigheter enligt sjölagen.I prop. 1977/ 78:55 (s. 55) uttalades sålunda, med anledning av att uttrycket"utom svensk hamn" togs bort, att de områden som tillhör svenskahamnar ofta kan vara vidsträckta, varför fartygen ofta är under resa där på ettsådant sätl att befälhavaren måste ha en vidsträckt befogenhet att agera, bl.a. för att kunna uppfylla de krav som sjölagen ställer på honom. Motdenna bakgrund kan jag ansluta mig till utredningens slutsats all den grundsatssom uttrycks i 9 kap. 9 § andra stycket sjösäkerhetslagen gäller även utanuttrycklig föreskrift därom. Jag vill följaktligen framhålla att de grundläggandereglerna i sjölagen givetvis inle kan åsidosättas av befälhavaren trots att etlskyddsombud har stoppat arbetet, l.ex. nm det krävs åtgärder för att undvika enkollision. Arbetsmiljölagenlägger ansvaret för en gnd arbetsmiljö i första hand på arbetsgivaren- Inom denoffentliga sektorn innebär detla bl. a. atl del är en väsentligmyndighetsuppgift att vidta de arbetsmiljöåtgärder som behövs. Detla har emellertidinte anseUs tillräckligt, utan även inom den offentliga sektorn utövas tillsynav en utomstående myndighet. Enligt 7 kap. I § arbetsmiljölagen utövas sålundatillsynen över efterlevnaden av lagen och med stöd av lagen meddeladeföreskrifter i vad avser såväl privat som offentlig verksamhet avarbetarskyddsstyrelsen saml, under dess överinseende och ledning, avyrkesinspektionen. Avbetänkandet framgår atl utredningen har övervägt om samma regel bör gällabeträffande arbetsmiljölagens tillämpning på öriogsfartyg eller om, såsomchefen för marinen föreslog , tillsynen över arbetarskyddet på öriogsfartygbör ankomma på . Utredningen har därvid funnit att övervägandeskäl talar för att bör vara tillsyns- Prop.1979/80:126 16 Det väsentligaste skälel för en sådan nrdningär enligt ulredningen att öringsfartygen är fartyg med de speciellaförutsättningar och krav som följer därav. De närmare skälen framgår av avsnitt6.1 i belänkandet, till vilket jag här får hänvisa. På de skäl som anförs därhar ulredningen föreslagit atl lillsynen över efterlevnaden på örlogsfartyg såvälav arbetsmiljölagen som av vissa stadganden i sjösäkerhetslagen åläggssjöfartsverket. Remissinslanserna tillslyrker genomgående att sjöfartsverkeiblir tillsynsmyndighet. Försvarets civilförvaltning föredrar dock den ordning snmgäller enligt 5 § förnrdningen om arbetsmiljön på öriogsfartyg, nämligen alttillsynen handhas av chefen för marinen eller annan cenlral myndighel inom försvarsmaklentill vars förvallning uppgiflen hör. Med anledning av del sist sagda vill jag framhålla att denallmänna principen i arbetsmiljölagen, alt del inte är lillräckligt enbart med lillsynfrån den egna myndighetens sida utan atl det också bör finnas en utomståendetillsynsmyndighet, bör gälla även denna verksamhet. 1 övrigt konstaterar jag atlenighel råder om att har de bäsla förutsättningarna atl uigörautomstående tillsynsmyndighet för försvarsmaktens fartyg. Till frågan hurtillsynen bör utövas från sida återkommer jag strax. En särskild fråga som har berörts av etl par remissinslanserär tillsynen över isbrylare och sjömäiningsfartyg. TCOifrågasätter om det är tillräckligt atl skall utöva tillsynenöver dessa. De alternativ som i stället skulle komma i fråga erbjuder dock intenågra avsevärda förbättringar, varför TCO ansluter sig till utredningensförslag. Även om det beträffande just dessa fartyg inte är förenligt med denovan uttalade principen finner jag, liksom TCO, att det är svårt att se någonannan godtagbar lösning. Den föreslagna lagstiftningen innebår därior inte någraförändringar i fråga om tillsynen av de slatliga isbrylarfartyg och sjömäiningsfartygsom förvaltas av . I fråga om befattning med tillsyn över öriogsfartygvill jag framhålla att jag avser att föreslå regeringen att vissa ceniralabestämmelser i sjösäkerhelslagen skall lillämpas på öriogsfartyg i huvudsakligöverensstämmelse med vad utredningen har föreslagit i avsnitt 5 i betänkandet.Bland de bestämmelser som blir aktuella i detta sammanhang kan nämnas I kap. 3 Sförsta stycket sjösäkerhetslagen, som anger somtillsynsmyndighet. Avsikten är således att verkel skall vara tillsynsmyndighetbåde i sjösäkerhetsfrågor och arbetsmiljöfrågor. Såsom ulredningen har funnil i avsnitt 6.1 i betänkandetbör utöva tillsynen beträffande skydd mnt uhälsa nch nlycksfallpå örlogs-fartyg i samverkan med arbetarskyddsstyrelsen. Jag delar ocksåutredningens slutsats att de åligganden och befogenheter som enligtarbetsmiljölagen tillkommer arbelarskyddsstyrelsen och yrkesinspektionen såvittavser öringsfartyg bör tillkomma . 1979/80:126 17 Enligt utredningen måste man i ett speciellt avseende göraundantag från huvudregeln att vad i arbetsmiljölagen stadgas nm yrkesinspektiunensåvitt avser örlogsfartyg i stället skall gälla . Det blirfallet i fråga om utseende av kommunala tillsynsmän. Enligt 7 kap. 2 Sarbetsmiljölagen åligger del kommunerna atl efler samråd med yrkesinspekiionenutse en eller flera kommunala tillsynsmän med erfnrderlig kompetens atl biträdayrkesinspektionen vid tillsyn enligt kapitlets 1 §. Enligt utredningen finnsdet inte någon anledning alt låta dessa kommunernas åligganden även omfattautseende av tillsynsman för atl bilräda vid desstillsyn beträffande örlogsfartyg. Utredningen förordar dårför att undantaggörs från delta stadgande. För egen del instämmer jag i utredningens uppfattning ochförordar att ett undantag görs i 7 kap. 2 § arbetsmiljölagen i fråga omtillsynen av örlogsfartyg. Frågan om hur tillsynen skall utövas behandlar utredningeni avsnitt 6.3 i betänkandet. Efler en redogörelse för bl.a. den syn arbeismiljölagsliftningenhar på dessa frågor finner ulredningen att tillsyn avörlogsfartyg huvudsakligen torde kunna begränsas till samråd med militäramyndigheter rörande de föreskrifter dessa utfärdar samt till att verket vidkallelse träder in och diskuterar speciella frågor. Om del inrättas en - en fråga som jag ålerkommer till i detföljande lorde sannolikt flertalet av de skyddsfrågor som aktualiseras avskyddsombud eller på annat sätt enligt utredningen kunna lösas av denna nämnd. Av remissinstanserna finner att dennauppläggning av tillsynsverksamheten är naturlig. Chefen för marinen framhålleratt föreskrifter i första hand bör utfärdas av vederbörande militäramyndigheter i samråd med . Skyddsfrågor som aktualiseras avskyddsombud, skyddskommitté eller i övrigt bör i första hand lösas avvederbörande mililära myndigheler i samarbete med berördaarbetstagarorganisationer i en eller i annanordning. Jag konslalerar att det råder enighet om att tillsynen börutövas på det sätt som utredningen har angett. befattning medtillsynen bör således i huvudsak begränsas till att biträda de militäramyndigheterna i fråga om författningsverksamhet och till att pröva frågor som iövrigt hänskjuts till verket. Med denna uppläggning av tillsynsverksamhetenmenar jag att det inte föreligger någol behov av resursförstärkning hossjöfartsverket. Upplysningsvis bör framhållas att jag avser föreslåregeringen att arbetarskyddsstyrelsens och yrkesinspektionens befogenheterenligt arbetsmiljöförordningen - däribland bemyndiganden för arbetarskyddsstyrelsenatt utfärda föreskrifter enligt arbelsmiljölagen - såviit avser öriogsfartyg istället skall gälla . Med hänsyn till den reglering som redanfinns i form av föreskrifter utfärdade av militära myndigheter torde 2 1979180. 1979/80:126 18 bemyndigandena, i vart fall i ett kortare lidsperspektiv,inte behöva utnyttjas i någnn slörre utsträckning. 1 avsnitt 6.2 i betänkandet tar utredningen upp frågan nmalt inrätta en särskild partssammansatt fartygsmiljönämnd efter förebild ifartygsmiljö-utredningens andra delbetänkande (Ds K 1976:1) Bostäder, medinflytandeoch miljö ombord på fartyg. förslag innebar i huvudsakföljande. För atl bereda de ombordanställda möjlighel att medverka vid utformningenav miljön ombord i fartyg skall särskilda fartygsmiljönämnder inrättas. skall särskilt behandla frågor som rör bostäder, arbetsrum ochandra utrymmen vilkas utformning är av betydelse för skyddet mot ohälsa ocholycksfall. I första hand skall fartygsmiljönämnd flnnas i varje enskiltrederi. Om ett rederi saknar de persnnalmässiga förutsättningarna för detta,skall frågorna handläggas av en nämnd snm är gemensam för flera rederier. Densom avser att företa nybyggnad, ombyggnad eller tillbyggnad av fartyg med en bruttodräktighetav minst 20 registerton skall vara skyldig att underrätta fartygsmiljönämndenom byggnadsarbetet. Gennm kollektivavtal skulle det bestämmas hur ledamöter ifartygsmiljönämnd skulle utses och om förfarandet i nämnden. förslag behandlades i prop.1978/79: 117 om bemanning av fartyg m. m. Föredragande departementschefenställde sig posiliv till fartygsmiljönämnder men menade att parterna påarbetsmarknaden själva borde ta ansvaret för att sådana inrättades utan någralagregler. 1 den av godkända propositionen (/80:4, rskr 1979/80: 28) uttalades också, att det var önskvärt att fartygsmiljönämnder äventillskapades inom berörda statliga myndigheter. Utredningen förklarar sig dela uppfatlningen atl deanställda på örlogs-fartygen bör beredas tillfälle att redan på projekteringsstadielfå medverka när fartygen utformas i sådana avseenden som har belydelse förpersonalens skydd mol ohälsa och olycksfall. Följaktligen understrykerutredningen kraftigt värdel av att en genom överenskommelse mellan berörda parter. I en sådan nämnd kanparterna diskutera inte bara projektering av nya örlogsfartyg utan även sådantill- eller ombyggnad som kan vara av betydelse från arbetsmiljösynpunkt. Ävenandra skyddsfrågor på öringsfartyg kan enligt utredningen med fördel behandlasi en sådan nämnd. Samtliga remissinstanser som har berört denna fråga ärklart positiva till utredningens förslag. Sålunda kan noteras att chefen förmarinen fäster stor vikl vid att en fartygsmiljönämnd kommer till stånd och attTCO kraftigl understryker behovet av en sådan. För egen del är jag övertygad om att en fartygsmiljönämndenligt den 1979/80: 126 19 modellsom har skisserats har en väsenllig uppgift alt fylla i strävandena att åstadkommaen bättre arbetsmiljö på örlogsfartygen. Del får ankomma på berörda parter på arbetsmarknadenatt själva la'initiativet lill och flnna formerna för samarbetet. Påförslag av fartygsmiljöutredningen i delbetänkandet (Ds K 1975:2) Bättrefartygsmiljö ändrades bestämmelsen i 9 kap. 18 § sjösäkerhetslagen (prnp.1977/78:55, /78:14, rskr 1977/78:141, SFS 1978:109). Förutom enhänvisning till sjölagen innehåller paragrafen numera ett bemyndigande förregeringen eller den myndighel som regeringen bestämmer att besluta omskyldighet för redare eller befälhavare att anmäla inträffade nlycksfall ellertillbud till nlycksfall eller sjukdomsfall utöver vad som anges i sjölagen. Dethar senare visat sig att en viss del av den text som togs bort bör flnnaskvar i paragrafen. Jag avser därmed den tidigare skyldigheten för befälhavarenatt göra anmälan om skada uppstått eller åtgärd vidtagits som är av betydelseför fartygets sjövärdighet. Eftersom det finns ett behov av atl sådanahändelser anmäls förordar jag att bemyndigandet i paragrafen utvidgas till attgälla skyldighet att anmäla uppkomna skador eller vidtagna åtgärder som harbetydelse för fartygels sjövärdighet. Även här bör bemyndigandet avseanmälningsskyldighet för både redare och befälhavare. Deföreslagna lagändringarna bör Iräda i kraft den . Några särskildaövergångsbestämmelser behövs inte. Ienlighet med vad jag nu har anfört har inom kommunikationsdepartementetupprättats förslag till 1. lag om ändring iarbetsmiljölagen (1977: 1160), 2. lag om ändring i lagen(1965:719) om säkerheten på fartyg. Detunder 1 angivna förslaget har upprättats i samråd med chefen förarbetsmarknadsdepartementet. Prop.1979/80:126 20 4.1 Förslagettill lag om ändring i arbetsmiljölagen (1977: 1160) 1 kap. 3 § I paragrafen har, i enlighet med vad som föreslagits iavsnitt 2.2 i den allmänna moflveringen, gjorts ett tillägg till undantaget förskeppstjänsl. Härigenom begränsas detla undantag från lagens tillämpning tillatt gälla skeppstjänst på andra fartyg än örlogsfartyg. 7 kap. 1 § Paragrafen har kompletterats med vad som skall gälla ifråga om tillsynsmyndighet för örlogsfartyg. Tillsyn av dessa enligt lagen ochmed stöd av lagen utfärdade föreskrifter utövas av . Beträffandeörlogsfartyg skall vidare vad som i övrigt sägs i lagen omarbetarskyddsstyrelsen och yrkesinspektionen i stället gälla . I fråga om motiven till tillägget får jag hänvisa lillavsnitt 2.4. 7 kap. 2 § Genom ett tillägg till paragrafen görs undantag frånkommunernas skyldighet att utse kommunala tillsynsmän m. m. i fråga omtillsynen av örlogsfartyg. Den närmare motiveringen härför framgår av avsnitt2.4. 4.2 Förslaget till lag om ändring i lagen (1965:719)om säkerheten på fartyg