prop · G30354 · 1979-12-31 00:00:00 — Detta talar förattåtminstone all planläggning bör ligga kvar hos den centrala nämnden. Man skulledå få ett system med en central "planeringsnämnd" och ett antallokala "byggnadslovsnämnder", vilket förefaller att vara en rationelluppdelning. Å andra sidan skulle därigenom en del av syftet med det nu aktuellalagförslaget förfelas, eftersom detaljplaneringen har mycket större betydelseför utformningen av de lokala miljöerna än byggnadslovsgivningen. Enannan invändning mol ell syslem med lokala nämnder med myndighetsutövning äratt rättvisan och rättssäkerheten kräver en likartad behandling av ärenden somrör enskildas förhållanden. Framför allt vid handläggningen av tillstånds-,förbuds-, föreläggande- och tillsynsärendena bör kraven pä de beslutandemyndigheterna vara av samma slag som kraven på en domstol. Det avgörande för enrättvis behandling torde dock snarare vara kvaliteten på handläggningen änantalet beslutande organ. Man kan erinra om att antalet kommuner vidbyggnadslagens tillkomst 1947 var över 2 500 och vid byggnadsstadgansutfärdande drygt 1 000 medan antalet är 277. Övervägandenav nu redovisat slag kan leda fram till att det befinns lämpligt att iförfattning närmare reglera vilka ärendeslag som skall fä överiåtas till lokalnämnd. Dylika gränsdragningar förefaller dock mindre lämpliga i enförsökslagstiftning av nu aktuellt slag på gmnd av de varierande förhållandenainom olika kommuner och på grund av aU försökets omfaUning därigenom skullebegränsas. Frånvad nu sagts bör dock ett undantag göras. Det gäller lagen om påföljder ochingripanden vid olovligt byggande m. m. 1979/80:54 129 nämndenbefogenheter av en sådan allvarlig, bestraffande eller ingripande art som detav hänsyn till rättstryggheten inte kan anses lämpligt att göra till föremålför en försöksverksamhet av nu ifrågavarande slag. Enligt 3 § byggnadsstadganfär byggnadsnämnd inte delegera rätten att enligt påföljds-lagen avgöra frägaom avgift eller föreläggande vid vite eller annat äventyr utom beträffandevitesförelägganden med stöd av 3 § päföljdslagen om avbrytande av olagligteller fariigt byggnadsarbete. Starka skäl talar för att en liknande begränsningbör gälla möjligheten att överföra uppgifter till lokal nämnd. Dennabegränsning kan dock inte anses tillräcklig. Praxis inom kommunen bör vara likaockså när det gäller tillsynen och ingripandena över huvud taget mot olovligtbyggande. Å andra sidan kan knappast alla befogenheter enligt päföljdslagenförbehållas den centrala . Det skulle omöjliggöra för de lokalanämnderna att ingripa vid sädana smärre missförhållanden där de naturiigt börkunna agera. Med hänsyn till vad som sagts bör lagen om vissa lokala organ ikommunerna inte medge att kommunfullmäktige till lokalt organ överförbyggnadsnämnds rätt enligt päföljdslagen alt slutligt avgöra fråga om avgifteller alt meddela föreläggande eller ansöka om handräckning för rättelse i defall som avses i 13 §, 1,2 och 5 påföljdslagen. Visseriigen innebär detla endel administrativa samordningsproblem samt att den centrala byggnadsnämndenfär skyldighet att enligt 2 och 18 §§ påföljdslagen pröva frågor som annars kanha överiätits till lokal nämnd. Värdet av en enhetligare och säkrarerättstillämpning i denna typ av ärenden mäste dock anses väga upp dessanackdelar. 4.2Hänsyn till formella regler Byggnadsnämndernasverksamhei är i hög grad styrd av ofta detaljerade författningsbestämmelser.Detta medför olika konsekvenser vid inrättande av lokala organ medbyggnadsnämndsuppgifter. Vissaav dessa konsekvenser-1, ex. frägan om mandatperiodernas längd -som gäller allade specialreglerade nämnderna behandlas av kommunalde-mokratikommittén i annalsammanhang. Av de mer generella problemen skall därför endasl jävsfrägandiskuteras här. Enligt4 § förvaltningslagen är den som har att handlägga ett ärende i byggnadsnämndenjävig bl. a. om särskild omständighet föreligger som är ägnad att mbbaförtroendet till hans opartiskhet i ärendet. Om nu ett lokalt organ fär tilluppgift att inom elt område både svara för byggnadsverksamhet och förbyggnadslovsgivning, kan det inträffa att ledamötema först har att besluta omt. ex. ombyggnad av en institution och därefter om byggnadslov förombyggnadsarbetena. Troligen måste dä samtliga ledamöter, som deltagit i detförsta beslutet, på gmnd av jäv anses förhindrade att delta i handläggningen avbyggnadslovsärendet. Detta kan omöjliggöra att byggnadslov över huvud taget kanbeviljas. Även om man bortser från själva jävsfrågan måste det anses klartolämpligt att samma organ 9 1979/80. 1979/80:54 130 haratt på kommunens vägnar besluta om alt viss byggnadsåtgärd bör genomföras ochatt därefter som myndighet ta ställning till åtgärdernas tillåtlighet urbyggnadslagstiftningens synpunkt. Jävsreglerna, som gäller de enskildaförtroendemännen och tjänstemännen, bör därför kompletteras med en liknandebestämmelse, som avser nämnden som sådan. Den skulle kunna utformas som ettförbud för kommunfullmäktige atl till lokal nämnd, som fått uppgift att handhaärenden som enligt författning tillkommer byggnadsnämnd, överförahandläggandet av sådana ärenden, där kommunen intar partsställning hosbyggnadsnämnd. Omnu ifrågavarande lagändring beträffande de lokala organen konslmeras så attallt vad som i lag och författning sägs om byggnadsnämnd skall anses avse dencenlrala - nuvarande - men kommunfullmäktige ges rätt att delaut vissa av denna nämnds uppgifter till lokala nämnder, vilka dä vidfullgörandet av dessa uppgifter har att i allt tillämpa vad i lag ochförfattning stadgas om byggnadsnämnd och vars ställningstaganden får samma konsekvenseroch innebörd som den centrala nämndens ställningstaganden, synes ingapåtagliga formella svårigheter i övrigt behöva uppstå med hänsyn till självaärendehanteringen. Inrättandet av lokala nämnder kommer dä att frånhandläggnings- och beslutssynpunkt mycket likna den delegation som oftaförekommer från byggnadsnämnderna till deras arbetsutskott och liknande organ.En formellt viktig skillnad är dock att de lokala nämnderna själva skall kunnagöra framställningar till fullmäktige utan att - såsom organ med delegeradbefogenhet - gä via den centrala . En annan skillnad är att detorgan, som fått delegerad beslutanderätt, självklart har tillgäng till sammaförvaltning som nämnden och är klart underordnad denna. En stor praktisk skillnadär också att delegerad beslutanderätt ofta villkoras på olika sätt men attavsikten inte synes vara att dylika villkor skall kunna uppställas viaöverförandet av beslutanderätt till lokalt organ. Exempel pä sådana villkor äratt besluten inte fär ha principiell betydelse, att besluten måste varaenhälliga, alt besluten måste ha tillstyrkts av visst remissorgan, att beslutetinte får gä sökande emot osv. Ettpar särskilda formella konsekvenser av inrättandet av lokala nämnder skall häromnämnas. Enligtnuvarande regler ansvarar byggnadsnämnderna för det formella framtagandet avdetaljplaneförslag medan dessa antas av kommunfullmäktige. Rätten att anlaplaner kan dock av fullmäktige delegeras till enligt?6 och 108§§ byggnadslagen. Efter inrättandet av lokala nämnder lär det crför bli möjligtatt låta sådana nämnder svara för framtagandet av planfSrslag somrätten att anta dessa delegeras till den centrala byggnadsnärtinden. Härigenomskulle man kunna få en slags tväinstansprövning på nämndnivä, vilket inteförekommer . Enligt109 § byggnadslagen fär utfärda nybyggnadsförbud för område där"fråga väckts" om upprättande eller ändring av byggnadsplan. 1979/80:54 131 Hittillshar det i princip ansetts att det förhällandet att en byggnadsnämnd hoslänsstyrelsen föreslår ett sädant nybyggnadsförbud visar att planfrågan"väckts". Detta blir dock inte lika självklart om framställningentill länsslyrelsen görs av en lokal nämnd som inte fält planläggningsuppgifter-något som kan föranleda särskilda överväganden beträffande handläggningen avförbudsärendena. Eftersomde lokala nämndernas kompetens kommer alt växla frän kommun till kommun ocheftersom omfattningen av deras geografiska verksamhetsomräden inte alltid lärbli allmänt kända, kan svårigheter uppstå för enskilda och myndigheter att vetavilken nämnd som de skall vända sig till i ett visst ärende. Dessa problemlorde väl i de allra flesta fall lösa sig renl praktiskt. kan det dockvara formellt betydelsefullt att en åtgärd vidtas pä rätt tid och plats. Isamband med författningsändringar stadgas det stundom att de nya bestämmelsemaskall tillämpas på ansökningar som inkommit till efter visstidpunkt. Enligt 12 § förvaltningslagen kan besvär mot nämnds beslut inte barainges till utan även till nämnden inom viss bestämd tid. Delförekommer tidsbegränsade tillstånd, som förfaller om de inte föriängs innan delöper ut. 1 andra fall är möjlighel att agera begränsad tillviss tid efter det alt en underrättelse kommit in till nämnden. Även om detinte torde bli vanligt, kan det därför ibland komma att inträffa att mycketbetydelsefulla konsekvenser följer av att en handling inlämnas till fel nämnd.Detta talar ytteriigare för atl den cenlrala och de lokalanämnder, som handlägger byggnadsfrågor, bör få en gemensam förvaltning, ditalla handlingar kan inges. Med berörda problemsammanhänger frågan om gränsdragningen mellan de olika nämndernas uppgifter.Det bör med hänsyn till rättssäkerheten och till vikten av atl veta var detpolitiska och juridiska ansvaret ligger vara hell uteslutet att ett ärendefaller inom två olika nämnders kompetensområden eller att en uppgift inteformellt skulle höra till någon nämnds ansvarsområde. Dessa gränsdragningarkommer att fordra stor omtanke, inte minst därför att de skär tvärs igenomenhetliga lagkomplex. Det tydligaste exemplet härpå är den sortering av olikauppgifter enligt byggnadslagen och byggnadsstadgan som måste göras. Andraexempel är medgivanden enligt 23 resp. 9 §§ anläggningslagen och 21 resp. 8 §§ledningsrättslagen. Rätten att lämna medgivanden enligt 23 och 21 §§ kommerenligt förslaget att av kommunfullmäktige kunna överföras på lokal nämnd medanbeslutanderätten beträffande medgivanden enligt 9 och 8 §§ är beroende avdelegation från länsstyrelserna. Man kan ocksä peka pä atl det är lämpligt attyttranden till fastighetsbildningsmyndigheten i fastighetsbildningsfrågorlämpligen bör avges av lokal nämnd, om denna fält rätt att bevilja byggnadslov,medan det inte är lika självfallet att yttranden till ifastighetsbildningsfrågor enligt 3 kap. 2 § fastighetsbildningslagen skallavges av den lokala nämnden, eftersom det skulle innebära befogenhet attinlägga ett icke 1979/80:54 132 överklagningsbartveto mot fastighetsbildningen. Det bör heller inte fåförekomma att den geografiska gränsen mellan tvä nämnders verksamhetsområdenläggs så att olika delar av en och samma fastighet faller inom olika nämndersdistrikt. Detta kan lätt bli fallet om gränsen enbart följer geografisktnaturiiga gränser såsom vägar, vattendrag, höjder o. d. eller om gränsen inteändras när fastighetsbildning sker över denna. Vidare kan det inte ansespraktiskt om kompetensfördelningen mellan den centrala och delokala nämnderna görs sä atl vissa delar av ett byggnadsföretag skall prövas aven myndighet och andra delar av en annan. I några bestämda fall är dock dettaoundvikligt, åtminstone till en början. Det gäller de dispensbefogenheler, somlänsstyrelserna delegerat till många av de nuvarande byggnadsnämnderna. Dessabefogenheter kommer inte kommunfullmäktige att kunna överflytta på lokal nämnd.Innan vederbörande länsstyrelse ändrat sitt delegationsbeslut samt i de falllänsstyrelsen inte anser någon ändring lämplig kommer alltså vissa byggnadsföretagatt kunna fordra dispensprövning hos den centrala ochbyggnadslovsprövning hos den lokala nämnden. Förfarandel kommer i dessa ärendenalt likna det som tillämpas av de byggnadsnämnder som saknar delegeradedispensbefogenheter. Detfinns anledning att i detta sammanhang erinra om alt den mycket diskuteradefrågan i vilken utsträckning bebyggelse bör tillåtas utanför detaljplanelagdaområden i hög grad gäller frågan i vilken utsträckning dispens bör beviljasfrån det s. k. tätbebyggelseförbudet. Detta är emellertid en dispensbefogenhetsom tillkommer . Den berörs således inte av inrättandet av lokalanämnder, såvida inte länsstyrelserna delegerar dispensbefogenheten till dessa. Lämplighetenav en sådan delegation kan f ö. ifrågasättas. En tätbebyggelsedispens innebäratt man frångår det för tätbebyggelse gällande kravet på detaljplaneläggning.En prövning av om detta är möjligt kräver även beträffande enskildabyggnadsföretag - åtminstone om de blir många till antalet-en bedömning motbakgrund av de övergripande kommunala målen och fömtsättningarna förbebyggelseutvecklingen. 1 vart fall lär inte kunna överflyttabeslutanderätten på lokal nämnd utan att kommunfullmäktige bemyndigat nämndenatt överta denna uppgift frän den centrala . 1delta sammanhang finns ocksä anledning alt erinra om risken för att den ickeplanreglerade bebyggelseutvecklingen blir olika inom olika kommundelardärigenom att bestämmelsen i 56 § byggnadsstadgan om att "tätbebyggelseav mindre omfattning" får tillåtas utan dispensprövning ger möjlighet tillstora variationer beträffande uppfattningen om när tätbebyggelsedispens överhuvud taget krävs. Till viss del kanske dessa svårigheter - liksom de nyssnämnda - dock kan avhjälpas genom klarare direktiv i denöversiktliga planeringen. 1979/80:54 133 Sammatyp av problem som berörts uppstår när en lokal nämnd skall yttra sig tillfastighetsbildningsmyndigheten över lämpligheten av en tilltänktfastighetsbildning. Det bör inte fä förekomma att en lokal nämnd tillstyrker t.ex. en avslyckning för bebyggelse där det senare visar sig att den centralabyggnadsnämnden inte anser sig kunna bevilja dispens fråntätbebyggelse-förbudet. Den rätt sombyggnadsnämnderna nu har att efter medgivande frän kommunfullmäktige delegerauppgifter lill arbetsutskott, ledamot och tjänsteman bör tillkomma även delokala nämnderna. Visseriigen kan behovet av sådan delegation i vissutsträckning minska genom tillkomsten av lokala nämnder menbyggnadsverksamheten kräver en sådan mängd av löpande beslut i smärre frågoratt det måste anses uteslutet att handlägga alla dessa på nämndnivä. I den mänfiera nämnder betjänas av samma tjänstemän kan dock praktiska problem uppstå omsamme person skulle fä olika beslutsbefogenheter av de olika nämnderna. Detkan ocksä bli svårt för honom att i delegerade ärenden handla i olika nämndersanda för del fall att dessa skulle ha olika målsättningar i sin verksamhet. Omkommunfullmäktige överför beslutanderätten i vissa ärenden från de nuvarandebyggnadsnämnderna till lokala nämnder, torde delta få anses innebära att de delegationsbeslut,varigenom de nuvarande nämnderna delegerat beslutanderätten i samma ärendentill annat organ eller till tjänsteman, upphör att gälla. Fullmäktige bördärför lämpligen ta upp frågan om de lokala nämndernas delegationsrätt tillbehandling med frågan om vilka uppgifter som skall överföras tilldessa. Vadsom nu sagts om formella svårigheter med inräUandet av lokala nämnder medbyggnadsnämndsfunklioner leder fram till tanken att det säkeriigen vore urformell synpunkt enklast om de lokala nämnderna inom var sitt distrikt erhöllalla de uppgifter som ankommer på byggnadsnämnd med undantag förgeneralplaneläggning och vissa ingripanden enligt påföljdslagen. I annat fallbör det övervägas om inte kommunfullmäktiges beslut att överföra byggnadsnämndsuppgifter till lokal nämnd i någon form borde granskas av , kanskegenom elt samrådsförfarande. Starka skäl talar för atl en bestämmelse med dennainnebörd införs i lagen om vissa lokala organ i kommunerna. Slutligenbör det för klarhetens skull lämpligen i 1 § byggnadsstadgan införas enupplysning om att lagen om vissa lokala organ i kommunerna innehåller särskildabestämmelser om rätt för kommunfullmäktige att anförtro byggnadsnämndsuppgifter enligt byggnadslagen, byggnadsstadgan samt andra lagar ochförfattningar till lokalt organ som då beträffande dessa uppgifter intarbyggnadsnämnds ställning. 1979/80:54 134 PMOM TRAFIKNÄMNDERNA 1 Nuvarande organisation Degrundläggande bestämmelserna om vägtrafiken har beslutats avstatsmakterna. Vid sidan av dem har det dock funnits lokala föreskrifter. Dehar kunnat innebära avvikelser frän de allmänna reglerna eller kompletteringarav dessa. Behovet av en sådan reglering har genom tiderna tillgodosetts päolika säu. Utvecklingen på detla område kan sägas innebära att man har fått enny syn på de lokala trafikföreskrifterna. Frän början torde man närmast ha settdem som ett medel att upprätthålla den allmänna ordningen. Detta synsättframgår bl. a. av att man t, o, m, kunde meddela beslut i dessa frågorbl. a. enligt bestämmelserna ordningsstadga för rikets städer.Enligt vägtrafikförordningen (1951:648), som trädde i kraft ,meddelades lokala trafikföreskrifter i princip av . Vissa typer avföreskrifter kunde dock i städerna meddelas av poliskammare, magistrat ellerkommunalborgmästare. Genombeslut av (prop. 1964:176, 3LU 1964:44, rskr 1964:348)avskaffades magistrats- och kommunalborgmästareinstitutio-nerna. Samtidigtförstatligades och omorganiserades polisväsendet. Poliskammaren, magistratenoch kommunalborgmästarna hade vissa uppgifter som rörde den lokalatrafikregleringen. Detta gjorde det nödvändigt att skapa ett nytt organ på detlokala planet med motsvarande uppgifter. Man inrättade då trafiknämnderna. 1propositionen underströk föredraganden att de lokala trafikföreskrifterna bl.a. kunde tillgodose kommunala trafikpolitiska synpunkter. fickdärför en sammansättning med polismästaren som ordförande och tvä avkommunfullmäktige valda ledamöter. I fall av oenighet i nämnden kundeemellertid de valda ledamöterna inte överrösta ordföranden utan fråganunderställdes då . Den nuvarande ordningentillkom genom beslut av (prop. 1977/78:81, TU1977/78:20, rskr 1977/78:226) och trädde i kraft . Deninnebär atl de trafikregleringsärenden som ankom på trafiknämnden har flyttatsöver på kommunerna. beslöts lagen (1978:234) om trafiknämnd (TNL).Där anges att uppgiften att meddela föreskrifterom trafik inom kommunen skallhandhas av en trafiknämnd (I § TNL). Kommunen har valfrihet mellan att utse ensärskild trafiknämnd eller att uppdra åt någon annan nämnd atl varatrafiknämnd. Har kommunen inte meddelat något sådant beslut är kommunstyrelsentrafiknämnd. Trafiknämndensbeslul överklagas till (förvaltningsbesvär) och därifrån tillregeringen. Som särskilt besvärsberältigade har i lagen nämnts statens vägverk,trafiksäkerhetsverkel och polismyndigheterna (4 § TNL). 1979/80:54 135 Omett ärende i princip skall avgöras av kommunen (dvs. trafiknämnden) menbeslutet inte kan avvaktas utan olägenhet, får polismyndigheten besluta istället. 2Trafiknämndens uppgifter 2.1 Allmänt Enligt147 § väglrafikkungörelsen (1972:603, omtryckt 1978:1000) (VTK) kan särskildatrafikregler för viss väg eller vägsträcka eller för samtliga vägar inom visstområde meddelas genom lokala trafikföreskrifter. Som lokala trafikföreskrifterräknas dock inte sådana föreskrifter som polismyndighet eller vägmyndighetenligt 154 § VTK kan meddela i samband med trafikolycka, trafikövervakning,väghållningsarbete o. d. Inte heller sådana föreskrifter som ägare av enskildväg kan meddela enligt 151 § VTK räknas som lokala trafikföreskrifter. 1147 § VTK anges också vilka typer av föreskrifter som fär meddelas. 1. förbud mot trafik med fordon avvisst slag eller fordon med last av viss beskaffenhet, 2. föreskrift om körriktning, 3. förbud mot provkörning ellersådan övningskörning som avses i 72 § körkortsförordningen (1977:722) (KKF), 4. föreskrift om väjningsplikt medavvikelse från 38 § VTK eller föreskrift om slopplikt, 5. föreskrift att väjningsplikteller stopplikt skall gälla i stället för bestämmelserna i 57 § försia stycketVTK, 6. föreskrift om färdhastighet medvissa begränsningar, 7. förbud att stanna eller parkerafordon, 8. föreskrift om stannande ellerparkering som avviker frän vissa av de allmänna bestämmelserna i omstannande och parkering, 9. föreskrift att vad som gällerom hästfordon i fråga om lyktor m. m. vid färd på allmän väg även skall gällapå viss enskild väg, 10. föreskrift om axellryck,boggitryck eller bruttovikt med avvikelse från de allmänna bestämmelserna i 106§ VTK, 11. föreskrift om inskränkning tillmindre bredd eller längd på fordon än som är tillätet enligt 107 och 109 §§VTK, 12. föreskrift om undantag fränreglerna i VTK om förande av terrängfordon på väg, 13. föreskrifterom andra särskilda åtgärder för reglering av trafiken. Genom lokala trafikföreskrifter kan också bestämmas att en väg eller vägsträckaskall anses som huvudled, motorväg eller motortrafikled. Föreskrifterna fårdock inte utformas så att huvudleder kommer att korsa varandra. 1979/80:54 136 Enligt148 § VTK meddelar lokala trafikföreskrifter som rör transport avfariigt gods, väjningsplikt, slopplikt, färdhasiighet, axeltryck, boggietryck,bruttovikt eller bredd resp. längd pä fordon, fordonståg eller last.Länsstyrelsen får genom lokal trafikföreskrift också medge undantag från vissaregler i VTK om begränsning av möjligheterna att köra terrängfordon pä väg. Omdet behövs lokala trafikföreskrifter på grund av tjällossning e, d, eller försådana tävlingar på väg som länsslyrelsen har lämnat tillstånd till, meddelarlänsstyrelsen dessa, I övrigt är det trafiknämnden som meddelar lokalatrafikföreskrifter. kan meddelas också enligi terränglrafikkungörel-sen(1972:594, omtryckt 1979:642) (TTK), Enligt 57 § TTK kan lokal trafikföreskriftavse 1, förbud mot trafik med fordon avvisst slag eller fordon med last av viss beskaffenhet, 2, förbud mot provkörning avfordon, 3, förbud mot övningskörning somavses i 72 § KKF, 4, förbud att stanna eller parkerafordon, 5, färdhastighet, 6, undantag frånbelysningsföreskrifterna i TTK, 7, annan åtgärd för reglering avtrafiken. Enligt58 § TTK meddelar trafiknämnden lokala trafikföreskrifter. omfärdhastighet meddelas dock av om det inte rör sig om tillfälligtbehov inom ett begränsat område, VTKoch TTK innehåller vissa möjligheter att ge dispenser från reglerna i dessaförfattningar och från lokala trafikföreskrifter som har utfärdats med stöd avförfattningarna. När det gäller dispenser från lokala trafikföreskrifter kangmndprincipen sägas vara att den myndighet som har utfärdat föreskriften ocksåhar möjlighet att ge dispens. 1 fråga om TTK gäller principen utan undantag,vilket framgår av 67 § andra stycket TTK. 1 VTK förekommer dock undantag frånden angivna huvudregeln. Lokala trafikföreskrifter enligt 147 § andra stycket4,5,10 och 11 meddelas av . Undantag från föreskrifter enligtpunkterna 4 och 5, som gäller väjningsplikt resp. stopplikt, förekommer iprincip inte. Dispens från lokala trafikföreskrifter enligt punkterna 10 och11, som behandlar axeltryck, boggitryck, bruttovikt, fordonsbredd ochfordonslängd, meddelas av trafiknämnden inom kommunen. Avser en sådan ansökanmer än en kommun inom samma län prövas den av . Om flera län berörsbehandlas ansökan av statens vägverk. har också att pröva frågorom dispenser frän vissa regler i VTK (159 § tredje stycket VTK), Även i dessafall gäller att frågan - om den berör mer än en kommun - skall prövas avlänsslyrelsen. Berör den mer än ett län, prövas den av trafiksäkerhetsverkel. Isammanhanget kan nämnas att regeringen genom förordningen (1979:109) omförsöksverksamhel rörande beslut om hastighetsbegränsning har medgett vissakommuner (trafiknämnderna) rätt att fatta beslut om 1979/80:54 137 hastighetsbegränsning.Besluten får dock inte avse vägar som är avsedda för genomfartstrafik. 1977/78:81 om vissa kommunala trafik- och trafiksäkerhetsfrågor togföredraganden upp vissa frågor om beredningen inom kommunerna av frågoromlokala trafikföreskrifter. Det konstaterades all trafiknämndsutred-ningen isilt betänkande (SOU 1976:18) Lokala trafikföreskrifter m. m. hade framhållitatt det var nödvändigl att trafiksäkerhetsverket till kommunernas ledningutfärdade föreskrifter och upprättade mallar till föreskrifter.