mot · G202545 · 1979-01-17 00:00:00 — av om innovationsfrämjande åtgärder En ny syn på uppfinningarnas betydelse för all produktion behöver komma fram, särskilt mot bakgrunden av att svenska folket blir alltmer välutbildat. Till grund för de största svenska företagens framgångar ligger innovationer gjorda av enstaka personer, kanske kallade fanatiker, fast en senare omvärdering kallar dem framsynta. Stora företag satsar mera på inveckling av sina produkter i ställer för utveckling, och det är sällan något verkligt nytt framkommer. är enskilda människors initiativ betydelsefulla och småföretagens allmänna situation blir helt avgörande för om goda produkter eller idéer får möjlighet att bryta fram. Sysselsättningskrisen har fått fel namn och borde i stället kallas innovationskris. Om ett lands hela produktionskapacitet går på halvfart borde man sätta till alla krafter för att förverkliga idéer till marknadsanpassade produkter och säljande nyheter. Eftersom det alltid finns idéer slumrande och samhället på olika sätt ändå svarar för uppehället av arbetslösa tekniker etc. borde begreppet arbetslös utgå och alla som inte är insatta i produktion i stället ges möjlighet att bli utvecklingspraktikant, innovationssysselsatt e. d. Experter av olika slag, universitet och specialiserade institutioner, banker och ekonomiska bedömare, stora bibliotek osv., alltså viktiga servicefunktioner har ansamlats alltmer till stora städer. Då arbetslösheten är värst i geografiskt perifera områden borde samhället se till att viktiga steg i innovationsprocessen i stället blir decentraliserade. Det finns visserligen lokala industricentra som av tradition kan ta fram nya produkter, men för landet i stort behövs en mall för hur enskilda personer skall gå till väga för att lansera sina nyheter och därmed lägga grunden till fortsatt företagsamhet och minskning av andelen "innovationssysselsatta. Egenskapen kreativitet har visat sig finnas hos en begränsad grupp personer, ofta med praktiska färdigheter, som tillåter prototypframställning. Ekonomiska hinder ger många av dessa orimligt stora hinder att utveckla mer kostnadskrävande projekt, ej heller får de använda skolor eller andra samhällsägda institutioner med befintliga resurser, t. ex. universitet ens för med mindre de blir utbildade. Vidare saknar de tillgång till databanker och informationssystem i större bibliotek liksom närheten till utvecklingsfonder och patentingenjörer. Varför dessa resurser finns endast i storstäderna är obegripligt, då skolsystemet är lika utvecklat i hela landet och innovationsverksamhet och självständigt arbete av detta slag vore en naturlig utveckling av den moderna skolan. I gruppen kreativa finns en del ständigt innovativa människor, som borde ges en betydligt större social trygghet grundad på deras kreativa förmåga, som ju möjliggör nya industrier av oanade storlekar och många sysselsättningstillfällen. Dessa människors insats bör värderas lika högt som våra företagsledares om inte högre, då företagsledarnas framgång bygger på uppfinnarnas arbete. En juridisk ordning bör införas som reglerar initiativtagares rättigheter gentemot ekonomiska och fackliga intressen. Samhället behöver deras kreativitet men komplexiteten i moderna företag gör att vederbörande inte längre behöver bli företagsledare, vilket var vanligt . Det bör räcka med resultat av kreativiteten för att få en rimlig ekonomisk trygghet. Innovatören bör i princip kunna avsluta sitt jobb med prototypen, för att sedan ägna sig åt nästa projekt. Nedanstående förslag ger några incitament till hur en decentraliserad, rationaliserad innovationsverksamhet skulle utvecklas. Kommunalt kvalificerad informationsservice) Alla större kommunala bibliotek skulle få tillgång till den datamaskinförmedlade informationsservice universitetsbiblioteken ger. Vidare skulle det finnas möjlighet till studier av aktuella patenthandlingar på större kommunala bibliotek. En nyfödd idé fordrar ett rättsligt skydd för innovatören vid konstruktiva diskussioner med andra människor för att t. ex. lösa praktiska problem. En enkel registrering enligt engelsk förebild av uppfinningen kan vara lösningen på problemet. Det viktiga är att den ursprungliga innovatören får en primär chans att kunna hävda sin rätt även om någon annan t. ex. med god tillgång på pengar snappar upp idén och skaffar sig patentet. Patentingenjörer behöver finnas lätt tillgängliga, förslagsvis i varje län, kanske senare i varje kommun. Dessa skulle svara för utarbetandet av patenthandlingarna och bli tillgängliga för muntliga, personliga kontakter med innovatörer. Patentingenjörerna bör bli anställda av samhället med tanke på det viktiga samhällsintresse som ligger i att nya och varaktiga arbetstillfällen skapas i de industrier som grundas på nya uppfinningar. Servicen bör vara kostnadsfri. Det är dyrt för en enskild människa att skaffa sig patent. Ett svenskt patent, som beviljas direkt, kostar ca , ett internationellt . borde det ligga i samhällets intresse att goda idéer verkligen kommer fram och inte hindras av en enskild persons begränsade ekonomiska möjligheter. Samhället skulle bekosta patenten i förväg men fä tillbaka kostnaden när produktionen går med vinst. Styrelsen för teknisk utveckling, STU, bör liksom patentingenjörerna bli en länsbaserad organisation, kanske senare kommunalt distribuerad och decentraliserad. Den bör ej ha politisk sammansättning utan bestå av människor med bredaste möjliga utbildning och erfarenhet av kreativt arbete. går STU-medlen i hög grad till storstadsregionen och storföretagen. 1 allt innovativt arbete är närkontakt med ekonomiska resurserav primärt intresse, och tyvärr visar erfarenheter att varken bankmän, politiker eller avlägsna storstadsingenjörer i många fall har rätt förstått värdet av nya upptäckter, som gjorts i landsorten. Prototypframställning kan bli utomordentligt svårt för en enskild att få utförd. Utvecklingskostnaderna är höga även för företagen och belastar på ett orimligt sätt priset på färdiga produkter. belastas samhället med sysslolösa människor, som väntar på en plats i produktionen närden nya produkten skall tillverkas och säljas. I stället borde skolor och utbildningsanstalters resurser fl användas under överinseende av utbildad personal för forskning, prototypframställning och prototyputveckling. AMU-centra har t. ex. en utomordentlig maskinpark för bearbetning av trä, metaller, plast etc., tillgång till svetsning, plåtbearbetning, elektronik m. m., ofta allt på en enda plats. Lägger man till möjligheterna i skolor: skyddade verkstäder, högskolor och universitet, förfogar man över enorma resurser som inte står till förfogande för enskilda innovatörer. Det skulle vara mer utvecklande för både lärare och elever att delta i en ständigt föränderlig prototypframställning än att göra stereotypa modeller, som skulle gjorts bättre i vilken serieproduktion som helst som uppfinnarna själva skulle förkovras. Lokalbrist är ett ständigt problem vid skrymmande eller för hemmaförhållanden olämplig prototypframställning. Kombinationen utrymme-värmeljus är ofta svår att finna och dessutom nästan omöjlig att rymma i den enskildes privata ekonomi. Tillgång till viss maskinpark, omklädningsrum, arbetarskydd och andra speciella resurser är också viktigt för att kunna åstadkomma prototyper. Därför bör innovationshus skapas i varje större samhälle, där inte minst människor i flerfamiljshus får möjligheter till utveckling av praktiska färdigheter och innovationer, en utmärkt lösning för att använda svåruthyrbara lägenheter vilka kan omvandlas till utvecklingsoch arbetslokaler. Samhällsintresset att nya produkter kommer fram är så stort att hyran måste kunna rymmas i den enskildes ekonomi. I andra hand kan husen användas till enskilda hobbyändamål som på ett rimligt sätt utvecklar praktiska färdigheter hos enskilda. En viss grad av egen företagsamhet grundad på nya produkter bör också fl äga rum i lokalerna men med högre hyreskostnad samt endast . Bilden av en industrilokal, en basal verkstadsutrustning samt personalutrymmen framskymtar som bas för en sjudande aktivitet av intresserade och innovativa människor. Kan detta innovationshus läggas i anslutning till verkstäder, bibliotek, ingenjörer etc. förhöjs värdet av anläggningen. Det blir lättare att åstadkomma prototyper. Mängder av s. k. arbetslösa, handikappade, förtidspensionerade samt vanliga förvärvsarbetande har kunskaper och intressen som inte utnyttjas. Vägen från idé till prototyp och även de efterföljande leden är lång och besvärlig för enskilda innovatörer, men om man fick samla kring sig en för ändamålet lämplig grupp "utvecklingssysselsatta, således människor, som av olika skäl inte kan delta i normal produktion, skulle flera värdefulla syften uppnås: innovationen lyfts framåt snabbare, de utvecklingssysselsatta får meningsfulla jobb och samhället får högre produktion. Dessutom förhindras troligen en del sociala problem, och för var och en som deltar i en sådan grupp innebär problemets lösande att de kan återfå ett normalt arbete, en produkt blir skapad och framtiden är tryggad framåt. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär utredning och förslag innebärande 1. kommunalt kvalificerad informationstjänst för innovatörer, 2. förhandsskydd, 3. decentraliserade patentingenjörer, 4. patentlånesystem, 5. decentraliserat STU, 6. statliga prototypcentraler, 7. kommunala innovationshus, 8. utvecklingsgrupper, allt i enlighet med vad som anförts i motionen.