mot · G2022427 · 1979-03-29 00:00:00 — I delegationen bör ingå företrädare för forskningen, stat och kommun samt industrin och de anställda. Uppgiften för denna samlade delegation bör vara att initiera utredningar på olika områden, göra prioriteringar mellan de olika områdena samt att tillsätta ledning 1978/79: 2427 och styrelse för de särskilda projektdelegationer som torde erfordras för vart och ett av de områden inom vilka man engagerar sig. En ytterligare uppgift för den övergripande delegationen bör vara att i överläggningar med struktur- och industriutvecklingsfonden utverka tillräckliga finansiella resurser. Fonden bör kunna bidra med större delen av den nödvändiga finansieringen. För sitt inledande arbete bör delegationen anvisas 10 milj. kr. att användas för utredningar, expertis etc. En grundläggande förutsättning för att den svenska industrin skall kunna öka sin produktion är att produktionskapaciteten byggs ut. En stark ökning av industrins investeringar är därför nödvändig. Detta behov understryks alldeles särskilt av den katastrofala utveckling som skett i fråga om industriinvesteringarna . Detta bortfall av industriinvesteringar kommer att utgöra ett stort problem som kastar sin slagskugga framåt i tiden. Det är också nödvändigt med särskilda åtgärder för att stimulera industrins framtidssatsningar på mer långsiktiga och riskbetonade projekt. har en alltför stor del av industriinvesteringarna inriktat sig på kortsiktiga projekt med snabb återbetalningstid. En kraftig ökning av industriinvesteringarna aktualiserar frågan om företagens kapitalförsörjning. Eftersom en stor del av investeringarna måste ske i form av ökad satsning på forskning och utveckling av nya produkter, utveckling av nya marknader och andra nysatsningar på investeringsområden där möjligheterna till lånefinansiering är begränsade uppstår ett stort behov av mer riskbärande kapital än vad som normalt kan tillgodoses via kreditmarknaden. I och för sig är tillgången på likvida medel i banksystemet god. Det är alltså inte fråga om tillgången på pengar i och för sig utan tillgången på långsiktigt riskbärande kapital som är en avgörande faktor för ökningen av de långsiktiga investeringarna. Regeringen hänvisar i sin industriproposition till att detta problem bör lösas genom en kraftigt ökad lönsamhet inom industrin. Ökade vinster kan emellertid inte enligt vår uppfattning ses som någon patentmedicin för att öka industrins investeringar. Industrins investeringar ökade under en lång följd av år och trots att en viss trendmässig nedgång av industrins lönsamhet då ägde rum. Likaså kan vi nu konstatera hur industrins investeringar fortfarande ligger på en utomordentligt låg nivå trots att en rad företag visar kraftiga förbättringar av sina resultat. Enligt vår uppfattning bör därför denna grundläggande fråga i första hand lösas genom att samhället mera aktivt engagerar sig i företagens finansiering av framför allt de mera lång 1978/79: 2427 siktigt inriktade projekten. Härigenom uppnår man en direkt kanalisering av tillgängliga medel till projekt av denna karaktär. De i samhällsekonomin knappa resurserna utnyttjas därför på ett mer effektivt sätt. Vi har tidigare framhållit att ett centralt inslag i den del av näringspolitiken som syftar till att förbättra företagens långsiktiga kapitalförsörjning bör omfatta följande områden: Investeringsbanken, fjärde APfonden, inrättande av en struktur- och industriutvecklingsfond samt förbättrade utlåningsmöjligheter för de regionala utvecklingsfonderna. Den senare frågan behandlas under avsnitt Åtgärder för de små och medelstora företagen. Även i ett något längre tidsperspektiv kommer frågan om näringslivets kapitalbildning att vara av central betydelse. En hög kapitalbildning är ett väsentligt intresse för samhälle och löntagare. För att denna skall kunna åstadkommas i sådana former att de är acceptabla när det gäller fördelning av inkomster, förmögenhetstillväxt och inflytande är det nödvändigt att införa löntagarfonder. Härigenom blir företagens utveckling, investeringar och finansiering en gemensam angelägenhet som skapar den grundval som är nödvändig för samlade insatser. Investeringsbanken spelar en mycket betydelsefull roll för företagens kapitalförsörjning. Syftet med bankens tillkomst var att förbättra möjligheten att tillgodose det behov av långfristiga krediter som den fortsatta strukturomvandlingen skulle komma att ställa. Som framhålls i propositionen kommer Investeringsbanken att ha fortsatt stor betydelse för möjligheterna för svensk industri att bygga ut sina anläggningar och öka sina marknadsinsatser och satsningar på teknisk utveckling. För att kunna svara mot dessa krav behöver banken ha ett stort eget kapital, så att en viss beredskap kan hållas. Genom att krediterna ofta är av betydande storlek och ofta beviljas innan kapitalresurserna tas i anspråk bör en betryggande buffert finnas eftersom upplåningsmöjligheterna kan vara annorlunda vid det tillfälle då lånet tas i anspråk jämfört med då krediten beviljades i banken. En grundsats för bankens verksamhet har därför varit att banken genom ett betydande eget kapital skall ha möjlighet att vara flexibel i sin utlåning och kunna planera . Utan en sådan säkerhet för kapitalförsörjningen kan banken svårligen fylla de högt ställda krav på större riskfyllda satsningar som är det främsta syftet med dess verksamhet. Vi instämmer helt i de bedömningar av Investeringsbankens betydelse och vikten av att den har ett tillräckligt stort eget kapital som görs i propositionen. Regeringen föreslår också i propositionen att den nuvarande bolagsordningen ändras så att summan av beviljade lån eller ingångna garantiförbindelser utan särskild säkerhet samt kapitaltillskott i företag m. m. 1978/79: 2427 ej får överstiga mot f. n. halva bolagets aktiekapital. Vi har i och för sig inte något att invända mot en sådan ändring men vill starkt understryka att om de möjligheter till ökat risktagande från bankens sida som härigenom öppnas verkligen skall komma att bli en realitet och utnyttjas på ett riktigt sätt, ställer de ökade krav på tillskott på eget kapital. Endast med en god tillgång av eget kapital i förhållande till den totala utlåningen finns nämligen de reella förutsättningarna för banken för ett ökat engagemang i fråga om riskinvesteringar. Mot den bakgrunden är det enligt vår uppfattning uppenbart att det är nödvändigt att utöka Investeringsbankens eget kapital. Med hänsyn till de uttalanden som görs i propositionen är det förvånande att något sådant förslag inte läggs fram från regeringens sida. Det kan erinras om att banken så tidigt som begärde en förstärkning av det egna kapitalet med 500 milj. kr. har därefter anvisat ett tillskott på 300 milj. kr. vilket vi emellertid vid det tillfället från socialdemokratisk sida ansåg vara helt otillräckligt just med hänsyn till de nämnda möjligheterna till risktagande. Motivet för en ytterligare förstärkning av bankens eget kapital är i nuvarande läge ännu större. Mot den bakgrunden menar vi att det är nödvändigt att anvisar ett kapitaltillskott till investeringsbanken på 300 milj. kr. Den har sedan sin tillkomst spelat en mycket betydelsefull roll för att öka tillgången på riskvilligt kapital på den svenska kapitalmarknaden. kommer behovet av sådant kapital att bli mycket stort om det skall finnas möjlighet att förverkliga den utbyggnad av näringslivet som är nödvändig. Det är mot den bakgrunden angeläget att fonden även i fortsättningen kan bygga ut sin verksamhet i takt med att behovet växer. Det kan erinras om att kapitalmarknadsutredningen var enhällig i sin positiva bedömning av effekterna av fjärde AP-fondens verksamhet och i sin rekommendation att ökade resurser framöver borde tillföras fonden i den takt som utvecklingen anvisar. Mot den bakgrunden anser vi nu att fonden bör anvisas ytterligare 1 000 milj. kr. Endast på detta sätt kan man skapa ett underlag för en mer långsiktig planering av fondens verksamhet. Vi vill också understryka att det enligt vår uppfattning inte finns några skäl att införa ytterligare begränsningar i fondens verksamhet. Förslaget om en begränsning av fondens möjligheter till förvärv av aktier i samma bolag med högst innebär enligt vår uppfattning en försvagning av dess möjligheter att bidra till en effektiv lösning av ett väsentligt finansieringsproblem för svensk industri. Erfarenheterna har visat att fall kan förekomma där en sådan begränsning 1978/79: 2427 omöjliggör en rationell lösning av företagens utvecklingsproblem. Vi kommer därför att avvisa förslag som innebär sådana begränsningar av fondens verksamhetsmöjligheter. I samband med att fonden tilldelades ytterligare 250 milj. kr. uppställdes det villkoret att medlen endast fick användas för deltagande i nyemissioner eller för förvärv av nyemitterade konvertibla skuldebrev. Denna begränsning har inneburit att en väsentlig hämsko lagts på fondens verksamhet. bör därför uttala att den begränsningen inte längre bör gälla för dessa medel. En fråga av stort intresse är om skulle kunna engagera sig i andra företag än de största och de börsnoterade. Det finns enligt vår uppfattning anledning att studera denna fråga närmare. Regeringen bör ge fondstyrelsen ett sådant uppdrag. Styrelsen för den bör uppmanas att i de fall man engagerar sig i nyemissioner också regelmässigt ta kontakt med företrädare för de anställda i företaget och tillmäta deras synpunkter på ett engagemang ett avgörande inflytande. 5.3 Struktur- och industriutvecklingsfond har socialdemokraterna i samförstånd med krävt ett inrättande av en särskild strukturoch industriutvecklingsfond för att förbättra företagens försörjning med risktagande kapital och därigenom underlätta finansieringen av nya framtidsinriktade investeringar. Strukturfonden skall också kunna spela en stor och betydelsefull roll i samband med olika former av strukturella förändringar inom näringslivet, branscher, delbranscher eller särskilda företagsgrupperingar. Utvecklingen i vårt land har sedan detta förslag första gången lades fram visat på behovet av en sådan fond. Många stora och utvecklingsinriktade nyinvesteringar har inte kommit till stånd därför att riskbärande kapital har saknats. Många möjligheter till strukturpolitiska åtgärder har också förblivit outnyttjade genom att det varken funnits initiativkraft eller tillgång till nödvändigt kapital för att genomföra dessa åtgärder. Resultatet härav har yttrat sig i både alltför låga industriinvesteringar samt outnyttjade möjligheter till effektivitetsförbättringar och förbättrade konkurrensförutsättningar i den svenska industrin. De mycket begränsade insatser som föreslås i regeringens proposition framstår mot den bakgrunden som helt otillräckliga. Som vi tidigare framhållit behövs det utomordentligt kraftfulla och omfattande insatser för att projekt och framtidssatsningar av tillräcklig omfattning skall komma till stånd. Mot den bakgrunden föreslår vi att en struktur- och industriutvecklingsfond inrättas. Fonden bör ges en omslutning av . redan under sitt första verksamhetsår. Fonden bör i betydande utsträckning medverka vid finansiering av 1978/79: 2427 Struktur- och industriutvecklingsfonden bör enligt vår uppfattning svara för finansieringen av verksamheten vid den av regeringen föreslagna centrala utvecklingsfonden. Det innebär att helt andra möjligheter att anpassa fondens verksamhetsvolym till föreliggande behov uppstår och att en onödig begränsning av fondens verksamhet med hänsyn till det statsfinansiella läget kan undvikas. Något särskilt anslag torde därför ej erfordras för detta ändamål. Den av regeringen föreslagna medelsanvisningen blir härigenom obehövlig. Vidare bör struktur- och industriutvecklingsfonden kunna medverka vid finansieringen av dels de nationella storprojekt och dels de fem utvecklingsbolag som behandlades i föregående avsnitt. Härutöver bör fonden även kunna medverka vid konkreta investeringsprojekt i olika företag. I många företag har man reviderat ner sina investeringsplaner. I stor utsträckning torde detta betingas av bristande tillgång på riskkapital. I andra fall kan en ytterligare orsak vara det aktuella kapacitetsläget. En sådan nedrevidering av investeringsplaner framstår både och i ett mera långsiktigt perspektiv som olycklig för hela vår samhällsekonomi. En viktig uppgift för fonden blir att medverka i finansieringen av sådana senarelagda projekt. Det bör också i sammanhanget framhållas att löntagarna fått en förbättrad insyn i företagens långsiktiga planering även om denna ännu är långtifrån tillräcklig. Genom struktur- och industriutvecklingsfonden skapas emellertid en förutsättning för en ökad löntagarmedverkan vid investeringsprogrammens finansiering. Ofta är det ett starkt löntagarintresse att företagens investeringar utökas. Genom ett nära samspel mellan struktur- och utvecklingsfond, företagsledning och de anställda i företagen bör enligt vår uppfattning förutsättningar och intresse för expansion skapas vilket i den aktuella situationen framstår som den kanske viktigaste uppgiften inom ramen för industripolitiken. Fonden bör i samband med åtgärder för en effektivare branschstruktur kunna medverka med att finansiera investeringar som aktualiseras i ett sådant sammanhang. Sådana investeringar bör inte enbart begränsas till satsningar på nya anläggningstillgångar utan även kunna omfatta insatser i fråga om utvecklingsarbete och marknadsföring. Fondens engagemang kommer självfallet att ofta innebära ett betydande ekonomiskt risktagande vilket gör det naturligt att fonden i gengäld kräver ett betydande inflytande, inte minst därför att det är nödvändigt att åtgärder och program kan planeras på ett riktigt sätt utifrån samhällsekonomiska utgångspunkter. Strukturfonden bör kunna tillföra medel utan att formella krav på säkerheter uppställs. Förräntningskraven bör i många fall kunna ställas ganska lågt och även helt kunna efterges om de samhälls 1978/79: 2427 ekonomiska motiven är starka. Däremot är det naturligt att kräva ett betydande inflytande som villkor för kapitaltillskottet. Detta leder till att olika former för kapitaltillskott bör vara tänkbara. Såväl aktieteckning genom nyemission sorn förvärv av konvertibla skuldbrev eller motsvarande bör kunna vara aktuellt. Härutöver bör även andra former för kapitaltillskott kunna prövas. Vilken lösning eller kombination av åtgärder som väljs bör avgöras från fall till fall. I vissa fall kan det vara lämpligt att strukturfondens insatser också kombineras med tillskott från annat håll, t. ex. från Investeringsbanken eller . För att fonden på ett effektivt sätt skall kunna fungera som ett av medlen inom ramen för en aktiv näringspolitik bör i dess styrelse finnas representanter för såväl löntagarna och näringslivets organisationer som statliga myndigheter. Med hänsyn till det starka intresse och ansvar för den näringspolitiska utvecklingen som löntagarorganisationerna har anser vi att de bör tilldelas ett betydande inflytande i fondens styrelse. Regeringen bör ha nära kontakt med fonden och bör i likhet med i branschråden utse ordförande. I övrigt bör regeringen vid utseende av styrelse utgå ifrån att löntagarorganisationerna bör kunna nominera sex, näringslivsorganisationerna två och staten två personer i fondens styrelse vilken bör uppgå till sammanlagt elva ledamöter. Fonden bör driva sin verksamhet i form av en stiftelse. bör tilldelas dels ett anslag på , dels en statlig garanti som möjliggör upplåning av ytterligare . Under den socialdemokratiska regeringsperioden byggdes undan för undan upp en råd medel för stimulans av exporten. Olika former av kreditstöd utvecklades, kanaliserade genom , AB och Investeringsbanken. Information om utlandsmarknader och olika slags service i samband med exportaffärer erbjöds genom en successivt utbyggd handelssekreterarorganisation och genom utrikesförvaltningen. Exportråd skapades och inom dess ram utvecklades bl. a. aktiviteter för en samverkan mellan företag i samband med större exportprojekt. För de mindre och medelstora företagen byggdes servicen via företagarföreningarna ut. Det är emellertid uppenbart att det nu finns skäl att kraftigt förstärka exportstödet. präglades av snabb ekonomisk tillväxt inom industriländerna och en snabb liberalisering av världshandeln. Kriserna har gjort att den utvecklingen brutits. kommer den ekonomiska tillväxten i den industrialiserade 3 1978/79. 1978/79: 2427 delen av världen att bli långsammare än tidigare, och risken för en uppbyggnad av handelshinder är påtaglig. Det är mot den bakgrunden klart att stora ansträngningar måste göras, om svensk industri skall kunna öka sina marknadsandelar på exportmarknaden. Vi har tidigare konstaterat att en sådan ökning av marknadsandelarna är nödvändig. Avgörande för exportens tillväxttakt är i hög grad möjligheterna att nå ut till nya marknader, i statshandelsländema och i de som befinner sig i snabb utveckling industriellt och vad gäller samhällsuppbyggnad. Det är viktigt att vi inte enbart ser dessa länder som konkurrenter till svensk industri utan också som marknader för export av produkter där svensk industri på många områden ligger långt framme. Det är emellertid också väsentligt att vi gör klart för oss att en ökad export till sådana nya marknader i stor utsträckning förutsätter statliga initiativ och statligt stöd. Det gäller ofta projekt där köparen är en stat och där affären måste föregås av regeringskontakter. Det gäller ofta mycket stora projekt där inte ett enda företag kan klara ordern, utan där flera företag måste samarbeta. Även i det fallet kan insatser från statens sida bli nödvändiga om samordningen skall komma till stånd. I propositionen 1978/79: 123 föreslås förbättringar av garantisystemen och av stödet till större exportprojekt. De föreslagna förändringarna ligger i linje med vår syn på hur det statliga stödet till exporten bör utvecklas. De är emellertid enligt vår uppfattning långt ifrån tillräckliga. Vi menar att det finns skäl att se över samordnings- och resursfrågor i den organisation för exportstöd som vi har. Det pågår en utredning om hur utlandsorganisationen för exportstöd inom utrikesförvaltningen och handelssekreterarorganisationen skall samordnas. Vi menar att det i det sammanhanget också finns skäl att se över resursfrågorna för utlandsorganisationen mot bakgrund av de starkt ökade kraven på svensk export. Man bör också ta upp frågan om den nuvarande verksamheten i branschgrupperna inom Exportråd bör resursmässigt eller organisatoriskt förändras. Det finns också skäl att i det sammanhanget överväga ett ökat samhällsinflytande över de uppgifter som f. n. faller på . Ett fullständigt statligt ägaransvar är enligt vår mening naturligt. Vi vill också pröva nya vägar för samhällets exportstimulans. Alltför många företag tar inte vara på de exportmöjligheter som finns. Man drar sig för att ta de risker som alltid ligger i en satsning på export. Man vet för litet om vilka avsättningsmöjligheter som finns på avlägsna marknader. Man lyckas inte få till stånd ett samarbete med andra företag, som kan vara nödvändigt både för att pressa kosina 1978/79: 2427 derna för marknadsbearbetning och transporter och för att kunna erbjuda köparen just den produkt eller den kombination av produkter, som han vill ha. I sådana fall räcker det inte att samhället ger kreditstöd eller erbjuder en allmän service. Det krävs att samhället både kan ta på sig risker vid en exportsatsning och åta sig en del av det praktiska arbetet. Vi menar att tanken på statliga handelshus bör prövas. Handelshusen skulle självständigt marknadsföra produkter och sluta avtal med köpare. De skulle ta ansvar för att avtalsvillkoren, beträffande produktens utformning, leveranstider etc., uppfylls. skulle handelshusen kunna utnyttjas som ett instrument för att samordna olika producenters bidrag vid en export av stora anläggningsprojekt. De skulle likaså kunna utgöra samhällets instrument med uppgift att samordna den kommersiella sidan av samarbetsavtal med och statshandelsländer. I de sammanhangen skulle ett samarbete kunna utvecklas med andra inblandade samhällsorgan som ansvarar för olika delar av svenska samarbetsavtal, exempelvis utbildningsberedningen i fråga om kunskapsöverföring och SIDA i fråga om bistånd. Som sägs i motionen 1978/79: 2020 bör vidga samarbetet med som i likhet med söker stärka sitt ekonomiska oberoende för att genomföra större rättvisa för folkflertalet. För att bredda samarbetet föreslogs upprättande av en typ av samarbetsavtal mellan och sådana länder. skulle kunna utsträckas utöver den krets av länder med vilka det statliga biståndssamarbetet bedrivs. Avtalen skulle främst gälla områden som industriellt samarbete, forskning och utveckling av teknologier. De skulle även kunna utvidgas till andra områden av intresse för de berörda parterna. Det skulle exempelvis kunna röra sig om kollektivtrafik, sjukvård, miljöteknik, liksom industrigrenar där har lång erfarenhet. Avancerad svensk teknologi och forskning skulle på så sätt i tilllämpad form bidra till att lösa problem för fattiga människor i . Om samarbetsavtalet gällde ett mottagarland för svenskt bistånd, skulle delar av samarbetet kunna finansieras med dessa biståndsmedel, om mottagarlandet prioriterar så inom biståndsprogrammet. Samarbetsavtalen som sålunda kan ha kommersiella inslag, bygga på kunskaps- och teknologiöverföring eller utgöra en del av svenskt bistånd skall ledas från , där resurser för ändamålet måste byggas upp. Vi menar att en verksamhet med sikte på att finna praktiska former för ett arbete inom ramen för statliga handelshus bör startas. Vi föreslår därför att en delegation tillsätts med uppgift att organisera en försöksverksamhet med export genom ett statligt handelshus. Verksamheten bör vara koncentrerad till några produktområden, avgrän 1978/79: 2427 sade på ett sådant sätt att en effektiv marknadsföring kan bedrivas. Olika lösningar beträffande försäljningens organisation utomlands bör prövas. Likaså frågan om hur man skall söka lämpliga produkter att arbeta med och hur avtalet med de tillverkande företagen skall vara utformade. Delegationen bör bestå av representanter för industri- och handelsdepartementen, statens industriverk och Exportråd. Vidare bör näringslivet och fackliga intressen vara representerade. En verksamhet av detta slag bör kunna bli självfinansierande till de delar den inte består av verksamhet som motiveras av sociala eller i övrigt samhällsekonomiska skäl snarare än företagsekonomiska. Det kan exempelvis gälla export från företag, med goda exportförutsättningar men där marknadsföringsarbetet är företagsekonomiskt sett kostsamt. Delegationen bör ha möjlighet att i den typen av situationer för att få till stånd en export ta risker och lägga ned ansträngningar, som är samhällsekonomiskt snarare än företagsekonomiskt grundade. I ett inledningsskede torde det dessutom bli svårt att få omedelbar avkastning på de nedlagda kostnaderna. Verksamheten skall ses som en kombination av en satsning på omedelbar exportstimulans och en försöksverksamhet för att vinna erfarenheter . Den bör ges sådana resurser att den kan bli volymmässigt betydelsefull och att man får möjlighet att pröva olika modeller för att lösa praktiska problem. Vi föreslår att delegationen för en försöksperiod ges ett anslag på 25 milj. kr. För nästa budgetår bör 10 milj. kr. Vi vill i detta sammanhang också peka på andra vägar för en stimulans av svensk export på områden där statliga insatser kan väntas ge goda resultat. Tack vare en hög facklig aktivitet och en omfattande politisk reformverksamhet på arbetsmiljöns område ligger väl framme vad gäller de krav som ställs på produktionsutrustning ur säkerhetsoch miljösynpunkt. En hel rad industriella produkter har utvecklats för att möta dessa krav. Efter hand som kraven växer i andra länder bör detta sociala försteg kunna omsättas i ett försteg också på exportmarknaden.