ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G2022027 · 1979-01-25 00:00:00 — om näringslivets representation i de lokala konsumentnämndernas referensgrupper har det konsumentpolitiska arbetet fortskridit med en stor mängd samhällsinsatser av olika slag. Bland dessa intar en utbyggd konsumentverksamhet en viktig plats. Flertalet av landets kommuner har antingen inrättat särskilda konsumentnämnder eller på annat sätt sökt tillgodse kommunmedlemmarnas behov av vägledning och information. Den lokala konsumentverksamheten har flera olika inslag. En viktig arbetsuppgift är att genom kontakter med kommunernas näringsidkare bidra till goda förutsättningar för konsumenterna. Förmedlingsuppgifter i anslutning till klagomål är också vanliga, även om renodlad reklamationsbehandling icke faller inom ramen för verksamheten. Den kommunala konsumentverksamheten bör också syfta till att på olika sätt förbättra invånarnas kommersiella service genom ett aktivt agerande i planerings- och trafikfrågor etc. » För att fullgöra dessa uppgifter erfordras sålunda ett effektivt samarbete med ortens näringsliv förutom med representanter från konsumentorganisationer. De lokala konsumentnämnderna har i allmänhet tillsatt referensgrupper. En genomgång av dessa visar att man tydligen genomgående till nämndens verksamhet knyter representanter för facket, studieförbunden och kooperativa kvinnogillet samt andra konsumentsammanslutningar. Näringslivet i form av representanter för den lokala handeln eller serviceyrken finns praktisk taget aldrig representerat. Det är icke till fyllest att näringslivets företrädare endast medverkar i de fall behov härav konkret uppstår. Erfarenheten visar att denna typ av oregelbunden samverkan ej ger reguljära och ömsesidiga kontakter. Det är särskilt viktigt att denna fråga nu uppmärksammas, när statsmakterna är i färd med att utforma den framtida regionala och lokala konsumentpolitiska verksamhetens omfattning och inriktning. Att lämna den lokala näringslivsopinionen utanför detta arbete vore ur principiell och praktisk synvinkel olyckligt, inte minst eftersom konsumentnämndernas verksamhet till stor del inriktas på företagsamhetens förhållanden. Företagen spelar en avgörande roll för kommunernas utveckling, vilket i sig är anledning nog till en djupgående samverkan. Genom att företagarnas organisationer knyts till nämndens arbete finns också all anledning anta att näringsidkarnas förståelse för konsumentskyddsfrågor positivt kommer att öka. Genom en fortlöpande kontakt och samverkan i konkreta frågor kan det konsumentpolitiska utvecklingsarbetet både påskyndas och ges en alltmer resultatinriktad prägel. Vi anser därför att i de till konsumentnämnderna knutna referensgrupperna bör finnas representanter för näringslivet. Med anledning av det anförda hemställs att måtte uttala att företrädare för kommunens näringsliv bör ges representation i de referensgrupper som knyts till de kommunala konsumentnämnderna. () () 1* 1978/79.
mot · G202203 · 1979-01-09 00:00:00 — om det övergripande ansvaret för forskningen synes minst tre organ på olika nivåer vara betrodda med något slag av övergripande ansvar för forskningen i vårt land, nämligen forskningsberedningen, forskningsrådsnämnden och UHÅ. Inom UHÄ tilltror sig uppenbarligen vissa planeringsberedningar också att kunna organisera forskningen inom sina domäner, ehuru det är uppenbart av dessa beredningars personsammansättning att de saknar kompetens för sådana uppgifter. Alltunder det att antalet forskare inom flera fakulteter stadigt minskar, verkar den administrativa överbyggnaden att inte bara öka i omfattning utan också, genom oklara författningsbestämmelser, inbjuda till kompetenstvister och dubbelarbete. behöver nu mer än någonsin en effektiv och slagkraftig forskningsorganisation. Det är därvid väsentligt att det organ som betros med överblick, planering och koordination har ett klart definierat ansvarsområde och klart definierade relationer till andra organ inom ver/csam/jetsområdet samt att detta organ är så sammansatt att det företräder verklig kompetens inom området. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag för att tillgodose de i motionen framförda synpunkterna om en effektiv och slagkraftig forskningsorganisation. G. () i
mot · G2022033 · 1979-01-24 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1978/79:73 om åtgärder för arbetshandikappade I propositionen 1978/79:73 om åtgärder för arbetshandikappade föreslås bl. a. att nuvarande arkivarbete skall upphöra fr. o. m. och ersättas av en ny stödform kallad anställning med lönebidrag. Detta lönebidrag föreslås vidare utgå enligt följande: statliga myndigheter, verk och institutioner skall få full kostnadstäckning och allmännyttiga organisationer bidrag . För kommuner, landstingskommuner, enskilda företag och organisationer samt statliga affärsdrivande verk skall statsbidrag utgå , under det andra och under de båda därpå följande åren. En av landet sammantaget största arkivarbetsplatser är länsmuseerna. Nästan alla länsmuseer är beroende av de arbetsinsatser som utförs som arkivarbete. Flertalet museer skulle hamna i en mycket svår situation om förslaget genomförs. En kraftig begränsning av den nuvarande verksamheten torde bli ofrånkomlig. Ofta berörs bortåt museets halva personal. Vid länsmuseerna finns 224 arkivarbetsplatser. Det totala antalet övriga anställda uppgår till 307 årsverken (enligt statistik). I den senare siffran ingår en viss del säsong- och tillfälligt anställda. Arkivarbetarna utgör därför av det totala antalet anställda vid länsmuseerna, och deras arbetsinsatser är en grundförutsättning för museernas verksamhet. En stor del av museets basfunktioner utförs vanligtvis av arkivarbetare, t. ex. arbetet i reception och telefonväxel, skrivarbete och andra kontorsgöromål, skötsel av tryckeriutrustning och andra kontorsmaskiner, driften av bibliotek och arkiv och vissa vaktmästarsysslor. Vid vissa museer ingår också driften av museets fotoavdelning i arbetsuppgifterna. Ofta utförs en stor del av snickeri- och andra hantverkssysslor samt en stor del av föremålsvården och skötseln av museets magasin på detta sätt. En vanlig syssla är också att vara biträde i utställningsarbetet. Möjligheterna att ersätta uteblivet statsbidrag eller delar därav med bidrag från landsting eller kommuner är små, därför att museernas huvudmannaskap försvårar en övergång till andra finansieringsformer. I flertalet län skulle ändrade regler därför sannolikt leda till att den berörda personalen efter hand avvecklades. Även om orimliga konsekvenser kan undvikas för den nu anställda personalen, kvarstår problemet att det skulle vara omöjligt att ersätta personal som avgår. Efter hand skulle man tvingas minska verksamheten alltmera. För länsmuseerna är det ytterst angeläget att de får full kostnadstäckning för nämnda arbetsplatser och att statsbidraget till dessa för anställning med lönebidrag skall utgå med oförändrat 100 96. Med hänvisning till det anförda hemställs att i anledning av propositionen 1978/79:73 beslutar att statsbidrag till anställning med lönebidrag vid länsmuseerna skall utgå med oförändrat 100 96. () () () (apk) HANS () (vpk)
mot · G2022034 · 1979-01-25 00:00:00 — av m. fl. om åtgärder mot ungdomsarbetslösheten Enligt arbetskraftsundersökningar för uppgick antalet registrerade arbetslösa ungdomar i åldern till 28 000. Därtill kommer 44 000 ungdomar som var i beredskapsarbete. Trots stora insatser från samhällets sida är arbetslösheten bland ungdom fortfarande hög. Ungdomsarbetslösheten är förenad med många svåra problem. För den enskilde är möjligheten att få ett arbete av helt avgörande betydelse för att uppleva tillvaron som meningsfull. Det har också stor betydelse för ungdomarnas framtida inställning till arbetets värde. Arbetslöshet leder till sociala problem, kriminalitet m. m. För glesbygdslänen är det en stor olycka om unga människor tvingas flytta för att få ett arbete. Speciellt kännbart blir det för inlandskommunerna. De ungdomar som väljer att i stället för utbildning ta ett arbete möter ofta stora svårigheter. Arbetstillfällena är ofta otillräckliga. Inte sällan hamnar de i otrygga anställningar. Såsom utbildningen nu är organiserad visar det sig också i praktiken svårt att senare återgå till utbildning, även om möjligheterna härvidlag har förbättrats. En hämmande faktor är också studiestödets utformning. Utbildning och arbete måste emellertid ses som likvärdiga, och arbetslivserfarenheten måste ge en möjlighet att i högre grad än nu kvalificera ungdomarna till en utbildningsplats. Det finns ingen särskild arbetsmarknad för ungdomar, och det betyder att alla insatser som gynnar utveckling och differentiering av den reguljära arbetsmarknaden också gynnar ungdomen. Ingen resurs får lämnas oprövad i arbetet för att komma till rätta med ungdomsarbetslösheten. Den totala tillgången på arbetstillfällen påverkar självklart ungdomens möjlighet att erhålla sysselsättning. Ungdomarna får emellertid inte behandlas som en buffert på arbetsmarknaden vid en lågkonjunktur. Kommunerna har ett ansvar för att motverka ungdomsarbetslösheten. Enskilda och offentliga arbetsgivare samt de fackliga organisationerna måste ta aktiv del i det arbetet. Behovet av praktikplatser kommer att öka starkt . Detta inte minst med tanke på nödvändigheten att ungdomarna i ökad utsträckning måste fä arbetslivserfarenhet under sin utbildningstid. Antalet ungdomar i dessa åldrar kommer också att öka kraftigt . Därför finner vi det angeläget att man från samhällets sida kartlägger hur många praktikplatser som kan ställas till förfogande . Den ersättning som skall utgå till arbetsgivaren för att han tar emot praktikanter måste också utredas. Skulle det visa sig att antalet praktikplatser blir otillräckligt efter det att kartläggningen har genomförts, måste olika utvägar prövas för att komma till rätta med bristen på praktikantplatser såsom exempelvis stimulansåtgärder till företagen för att skapa nya platser. Vi anser det vara lämpligt att delegationen för ungdomens sysselsättningsfrågor ges i uppdrag att utreda de frågor som här aktualiserats. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller att delegationen för ungdomens sysselsättningsfrågor får i uppdrag att utreda de frågor som aktualiserats i motionen. () ()
mot · G2022035 · 1979-01-25 00:00:00 — av om Östaskolans framtid Vid i bedrivs anpassningskurser för handikappade . () har förordat att skolan skall läggas ner och att den s. k. OT-kursen (omställning och träning) därvid skall överföras till . Som skäl har bl. a. angetts att lokalerna skulle vara bristfälliga. Från de olika berörda parterna, dvs. skolans ledning och personal, föräldrar till eleverna, i och länsarbetsnämnden i , har riktats tungt vägande invändningar mot SÖ:s kritik. Visserligen finns det brister, bl. a. i vad gäller skolans lokaler, men dessa brister uppvägs av de många positiva inslagen. Skolan är belägen i en trivsam miljö och kan genom sin litenhet skapa en god sammanhållning och gemenskap. Lokalerna är till största delen också handikappanoassade, personalomsättningen låg. Till detta kommer också att skolan från sysselsättningssynpunkt har stor betydelse för den berörda bygden. Jag anser mot denna bakgrund att Östaskolan även fortsättningsvis bör bli kvar som en skola för handikappade och att OT-kursen bör vara kvar. För detta talar den positiva inställning som de berörda på olika håll gett uttryck för. Med hänvisning till det anförda hemställs att uttalar sig för att OT-kursen för handikappade skall få fortsätta vid i .
mot · G2022036 · 1979-01-25 00:00:00 — Motion 1978/79:2036 av om arbetsskadeersättning till AMU-elever I propositionen 1978/79:100, bilaga 15 (), anförs på s. 66: Genom den nya lagen om arbetsskadeförsäkring, som trädde i kraft , är elever i arbetsmarknadsutbildning och arbetsprövning/arbetsträning försäkrade vid utbildningsmoment som liknar förvärvsarbete. Den nya materiellt förstärkta arbetsskadeförsäkringen gäller däremot, i fråga om elever, ej vid t. ex. färd till och från undervisningen eller vid rent teoretiska moment i utbildningen. AMS har hemställt att bestämmelserna ändras så att kursdeltagarna i princip återfår det försäkringsskydd som de tidigare hade genom den förutvarande lagen om yrkesskadeförsäkring samt, i avvaktan härpå, att särskilda medel ställs till styrelsens förfogande för att tillförsäkra eleverna försäkringsskydd under hela utbildningen samt vid färd till och från undervisningen. Propositionens förslag innebär att de nya reglerna ges tillbakaverkande kraft men endast i begränsad utsträckning, nämligen efter behovsprövning (ömmande fall). Enligt min mening bör ersättning vid skada utgå generellt till de skadelidande. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts i motionen om tillämpningen av föreslagna nya regler för arbetsskadeersättning för AMU-elever.
mot · G2022037 · 1979-01-25 00:00:00 — 1978/79 2037-2042 Av grundläggande betydelse forén solidarisk politik har varit ambitionen att hålla de arbetslösa så långt möjligt skadeslösa. Det faktum att den arbetsplats man arbetar på upphör eller att det inte kan anvisas något arbete för en individ kan inte tillåtas innebära en omöjlig privatekonomisk ersättning. Ersättningarna inom arbetslöshetsförsäkring och arbetsmarknadsutbildning är utformade med hänsyn härtill. Men det är självklart lika viktigt att en individ inte har möjlighet att under hänvisning till arbetslöshet erhålla ersättning enligt de höga beloppen, om arbetslösheten i det individuella fallet är frivilligt vald. Det finns en påtaglig utveckling mot att en del vägrar anställning under hänvisning till att lönen är för låg i förhållande till den ersättning man kan få inom arbetsmarknadspolitikens ram för utbildning, beredskapsarbete eller arbetslöshetsersättning. Det är naturligtvis en orimlig situation så länge den erbjudna lönen är avtalsenlig. Ett liknande förhållande, som medför betydande slitningar, är att en del genom ett utstuderat taktiskt planerande av sin framtid får sin yrkesutbildning betald genom arbetsmarknadsutbildningens regler. Detta kan ske även om i samma studiegrupp sitter kamrater i samma ålder och med liknande social bakgrund vilka inte varit lika utstuderat taktiska. Det finns goda skäl att se över de här påtalade förhållandena. Inte minst gäller det att påminna särskilt den unga generationen om att det endast är genom arbete ett land kan nå välstånd. Om man inte klarar ut denna problematik drabbas inte bara den stora grupp som i praktiken har svårt att få fotfäste på arbetsmarknaden utan även hela samhällssolidariteten. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en översyn av reglerna för stöd inom arbetsmarknadspolitiken enligt vad som anförts i motionen. 1 1978/79. 3 sam!.
mot · G2022038 · 1979-01-25 00:00:00 — Motion 1978/79:2038 av Per med anledning av propositionen 1978/79:72 om ändring i lagen (1950:382) om svenskt medborgarskap I propositionen 1978/79:72 föreslås att barn tili svensk kvinna alltid skall bli svensk medborgare vid födelsen. Om detta råder stor enighet. Emellertid finns i lagförslaget en punkt som väckt viss förvåning. Således framhåller () i sitt remissvar över promemorian (Ds A 1978:2) Förvärv av svenskt medborgarskap genom modern följande: RSV erinrar om att gällande bestämmelse om förlust av svenskt medborgarskap vid frivilligt förvärv av annat medborgarskap (7 § 1 medborgarskapslagen) har tolkats så, att svenskt barn som blir medborgare i annat land efter ansökan eller uttryckligt samtycke av föräldrarna därigenom förlorar sitt svenska medborgarskap även om ingen av föräldrarna blir medborgare i detta land. i promemorian åberopade förslag att ingen medborgare som är eller varit bosatt i riket får berövas sitt medborgarskap i annat fall än då han , efter sitt uttryckliga samtycke eller genom att inträda i allmän tjänst, blir medborgare i annan stat tycks enligt RSV ge barn ett starkare skydd än vad 7 § 1 punkten medborgarskapslagen gör. Uttrycket "sitt uttryckliga samtycke synes utesluta förlust av svenskt medborgarskap för barn där ansökningen gjorts av föräldrarna utan att barnet självt uttryckligen samtyckt till förvärvet. Om rättighetsskyddsutredningen åsyftat ett sådant starkare skydd bör enligt RSV i 7 § 1 punkten medborgarskapslagen föreskrivas att svenskt medborgarskap förloras av den som förvärvar utländskt medborgarskap efter sin ansökan eller sitt uttryckliga samtycke. Då jag finner RSV:s argumentering relevant hemställer jag att antar följande formulering av 7 § punkten 1 i medborgarskapslagen: Propositionens förslag Motionärens förslag Svenskt medborgarskap förloras Svenskt medborgarskap förloras 1. den som förvärvar utländskt 1. den som förvärvar utländskt medborgarskap efter ansökan eller medborgarskap efter egen ansökan uttryckligt samtycke; eller eget uttryckligt samtycke;
mot · G2022039 · 1979-01-25 00:00:00 — av m. fl. om temporärt arbetstillstånd i avvaktan på beslut i utlänningsärende, m. m. De långa väntetiderna i utlänningsärendena utgör ett stort problem. I SOU 1977:20 framhåller utlänningslagkommittén hur den sammanlagda handläggningstiden för en ansökan om uppehållstillstånd kan ta mellan ett och . Dessa långa handläggningstider har naturligtvis lett till svåra påfrestningar för de berörda invandrarna. Att leva så länge i osäkerhet om sin framtid och dessutom i påtvungen sysslolöshet är en ganska orimlig situation. Förbudet att arbeta skärper svårigheterna på många sätt. Risken för depressioner och psykiska problem ökar. Svårigheterna att anpassa sig till ett normalt arbetsliv igen i de fall uppehålls- och arbetstillstånd ges kan bli betydande. För den svenska allmänheten leder dessutom förekomsten av sysslolösa invandrare som försörjs av de sociala myndigheterna till många missförstånd och bidrar till att förstärka fördomar mot invandrare. Genom beslut med anledning av propositionen 1977/78:20 har handläggningsrutinerna förenklats, och det finns anledning att räkna med väsentliga förkortningar av handläggningstiderna. Trots detta kommer uppenbarligen väntetiderna i mer besvärliga fall eller där många invandrare på en gång är berörda att kunna uppgå . Det gör att de sysselsättningsproblem och de sociala problem som sammanhänger härmed är aktuella. Det är därför nödvändigt med åtgärder för att lösa sysselsättningsproblemen för invandrare med särskilt långa väntetider. En sådan åtgärd kan vara att meddela temporärt arbetstillstånd när väntetiden kan beräknas bli särskilt lång. Ett sådant temporärt arbetstillstånd skall inte behöva föregripa det slutliga beslutet mer än placering av barn till föräldrar utan uppehållstillstånd i svensk skola anses göra. Ett alternativ till att ge de berörda invandrarna sysselsättning på den öppna arbetsmarknaden kan vara att ordna särskilda arbetstillfällen i invandrarverkets eller AMS regi. Med hänvisning till det anförda föreslår vi att hos regeringen hemställer om en skyndsam utredning om invandrarnas sysselsättningsproblem under handläggningstid för ansökan om uppehålls- och arbetstillstånd. () () 1* 1978/79.
mot · G202204 · 1979-01-09 00:00:00 — av i om återupprättande av fakulteterna Som envar i saken insatt person kunde förstå var avskaffandet av fakulteterna inte bara ett övergrepp utan en kapital dumhet. Fakultetskollegierna har blivit otympliga folkförsamlingar, medan fakultetsnämnderna blivit för små och icke representativa för fakulteterna. Effekten av "reformen har blivit en alienation (främlingskap) mellan fakultetsledamöter, som förr brukade mötas vid fakultetssammanträdena, bli bekanta med varandra och på ett naturligt sätt få del av olika synpunkter på gemensamma frågor. Inte minst för nytillträdande professorer var det av stort värde att träda in i en levande arbetsgemenskap. förblir en ny professor obekant för flertalet fakultetskolleger och vice versa. Allt är upplagt för att fakultetsnämnden skall kunna utveckla sig till en kamarilla, som utan att behöva stå till svars inför några uppdragsgivare beslutar på fakultetens vägnar. Det är uppenbart att denna konstruktion har tillkommit för att öka byråkratins makt och försvåra det kollegiala samarbetet mellan innehavarna av vetenskapliga tjänster. Inför de alltmer oroande tecknen på den svenska vetenskapens nedgång och fall, förefaller det nu emellertid som om man på allt fler håll börjar inse att det här, liksom i , är nödvändigt att återupprätta respekten för vetenskapligt arbete och förståelsen för de villkor och arbetsformer, under vilka vetenskapligt arbete stimuleras. Tiden borde därför vara inne att först och främst, och utan vidare utredning - ty vi vet ju hur det var, det är inte så länge sedan! - återupprätta och åter inrätta fakulteterna i deras tidigare skick, som en första åtgärd för att återsamla de skingrade krafterna vid våra universitet och högre utbildningsanstalter. Åberopande det anförda hemställs att hos regeringen begär att en återgång till tidigare ordning beträffande fakulteterna verkställs genom utarbetande av ny författningstext i berörda hänseenden. G. () i 1* 1978/79.
mot · G2022044 · 1979-01-25 00:00:00 — med anledning av propositionen 1978/79:73 om åtgärder för arbetshandikappade Bidrag och lån utgår till handikappad person som för sitt arbete eller för sin yrkesutbildning behöver en bil. Bidraget kan också utgå vid byte av bil samt för speciella anordningar i bilen eller för kostnadskrävande ändringar. Kravet för att bidrag och/eller lån skall utgå är att den handikappade är beroende av bilen för att kunna komma till och från arbete eller yrkesutbildning. Den handikappade behöver inte själv kunna köra bilen för att få bidrag och lån. höjdes maximibidraget till . och inkomstgränsen för att erhålla fullt bidrag till . Om inkomsten uppgår till /år utgår inte något bidrag alls. Bidragsreglerna, så som de f. n. ser ut, följer av nedanstående tabell: Bruttoinkomst/år Bidrag i procent av helt bidrag -27 999 100 28 000-31 999 80 32 000-35 999 60 36 000-39 999 40 40 000-43 999 20 Den som erhållit reducerat bidrag kan få låna ett belopp som motsvarar skillnaden mellan ett helt bidrag och det beviljade bidraget. Lånet är räntefritt och skall återbetalas , men särskilda skäl skall föreligga om lånet skall erhållas. Med de snäva inkomstgränser som tillämpas har de flesta länsarbetsnämnder stora outnyttjade anslag. Statliga pengar till bilar åt handikappade fryser inne med . stiger kostnaderna för den färdtjänst som de handikappade måste utnyttja för att klara resorna till och från sina arbetsplatser. Detta kan inte vara rimligt. Varje handikappad som för sin utkomst är beroende av egen bil bör få en reell chans att få såväl bidrag som lån. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en översyn av bidrags- och lånesystemet för bil åt handikappade.
mot · G2022045 · 1979-01-25 00:00:00 — av och om flyktingpolitiken Bedömningen av de flyktingar som kommer till vårt land skall självfallet vara så rättvist som möjligt. uppdelas de egentligen i A- och Bflyktingar. Vi kan säga att det finns tre grupper som knackar på vår dörr: De som kommer hit av politiska skäl - exempelvis på grund av det som hänt i och andra länder i . Endast denna grupp brukar räknas som A-flyktingar. De som kommer av rent religiösa skäl och som anser sig vara diskriminerade i hemlandet på grund av sin religion, t. ex. assyrierna. De som inte är vare sig politiska eller religiösa flyktingar men som ändå kan åberopa humanitära skäl, t. ex. båtflyktingarna från . Om alla flyktingar som inte kan åberopa politiska skäl klassificeras som Bflyktingar och riskerar en ogynnsam behandling, kan allvarliga orättvisor begås. Vid bedömningen måste man ta hänsyn till vad konsekvenserna blir för flyktingarna om de tvingas återvända till hemlandet. De som riskerar sina liv - eller svåra umbäranden - om de återvänder får inte betraktas som Bflyktingar. Därför är det inte rättvist att säga att exempelvis assyrierna är Bflyktingar. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär en översyn av reglerna för bedömning av flyktingar enligt de riktlinjer som angivits i motionen.