mot · G2021967 · 1979-01-25 00:00:00 — av m. fl. om ekologi och resurshushållning Under det senaste århundradet har människorna i sin jakt efter ökad materiell standard med allt effektivare teknik exploaterat naturtillgångarna. Ingen kan med säkerhet säga hur länge detta hänsynslösa utnyttjande av naturresurserna kan fortgå innan brist uppstår på för människorna livsviktiga råvaror och vilka konsekvenser en sådan brist kan medföra. Ingen kan heller med säkerhet säga hur länge den pågående miljöförstöringen och förgiftningen av miljön kan pågå innan den definitiva gränsen sätts för mänsklig tillvaro på jorden. Det krävs en hög grad av lättsinne och optimism för att tro att resurs- och miljöproblemen efter hand löser sig själva. Men en sådan optimism skulle framför allt vara uttryck för egoism och ansvarslöshet visavi kommande generationer. De rika länderna i västvärlden förbrukaren oproportionerligt stor andel av jordens resurser i form av t. ex. olja, och livsmedel. Genom utsläpp av rökgaser, avloppsvatten och annat avfall lämnar vi också de största bidragen till förstöringen av luft och vatten. För del har viktiga insatser gjorts för att komma till rätta med miljöförstöring och resursslöseri. är ett land rikt på naturtillgångar, vilket i hög grad bidragit till att vi kunnat uppnå vår höga materiella standard. Vi har också genom lagstiftning försökt hålla de extrema exploateringsintressena under kontroll. Exempel på detta är skogsvårdslagen, som hindrat den form av exploateringsskogsbruk som förekommit på andra håll i världen; genom lagstiftning reglerar vi också t. ex. vattenkraftsutbyggnad, gruvdrift och grustäkter. Anledning finns också att nämna den produktionsmålsättning som finns inskriven beslut om jordbrukspolitiken och som innebär att våra naturliga resurser för livsmedelsproduktion, främst åkerjorden, skall reserveras för detta ändamål. Ett huvudmotiv för detta ställningstagande var hänsynen till livsmedelsförsörjningen i världen. Vårt land har också en omfattande lagstiftning till skydd för naturen och miljön. Genom den fysiska riksplaneringen har skapats ett instrument för samhället att styra utvecklingen så att största möjliga hänsyn tas till effekterna på omgivningen av olika aktiviteter, bebyggelse etc. Kontrollen av hälso- och miljöfarliga varor härefter hand förbättrats, och användningen av DDT och PCB samt vissa föreningar av bly, kadmium och kvicksilver har begränsats eller förbjudits. Tillsättandet av naturresurs- och miljökommittén innebär ett nytt, viktigt steg på vägen mot en politik som skall leda fram till en bättre hushållning med naturresurserna och en förbyggande miljövård. I direktiven till denna utredning slås fast att samhällsutvecklingen måste ges en sådan inriktning att den kan tillgodose kraven på en långsiktig hushållning med naturresurserna och på en god miljö. En inledande uppgift bör vara att studera vilka förändringar i fråga om utnyttjandet av naturresurserna som en ekologisk grundsyn kräver. I arbetet bör vidare ingå att beskriva på vilket sätt samhällsutvecklingen kan påverkas i önskad riktning och i vilken takt detta kan ske. Även om arbetet i första hand bör inriktas på utformningen av förslag till riktlinjer för en svensk naturresurs- och miljöpolitik, bör dessa framhålls det i direktiven - stå i överensstämmelse med vår grundsyn om internationell solidaritet och ett gemensamt ansvar för jordens resurser. Vi vill med det sagda bl. a. påvisa att internationellt samarbete är nödvändigt för att en effektiv resurshushållning skall kunna uppnås. Vi måste överallt i den industrialiserade delen av världen öka medvetandet om att det inte är möjligt att ständigt höja den materiella standarden, dvs. den form av standard som tar sig uttryck i mängden varor som man kan köpa. I stället måste utvecklingen inriktas på ökad mänsklig gemenskap, bättre kontakt med en frisk och ren natur, meningsfullt arbete och stimulerande fritidsaktiviteter. Vi måste i högindustrisamhället ställa ökad livskvalitet som ett angelägnare mål än högre materiell standard. Vi måste få tillbaka något av gamla tiders respekt för tingen. Vi måste åter lära oss att vårda det vi har. Likadant är det med vår inställning till naturen i vår närmaste omgivning. Ingen lagstiftning i världen kan ersätta den enskildes ansvarstagande i hans umgänge med naturen. har förpliktelser att på det internationella planet arbeta för en bättre hushållning med naturresurserna och då också visa beredvillighet att avstå från egna fördelar. Vi måste arbeta för en mer rättvis fördelning av jordens tillgångar så att de knappa resurserna kan bli optimalt utnyttjande. Det sker inte när vissa har brist och andra lever i överflöd. Vi måste bryta det mönster som varit förhärskande med utvecklingsländerna som råvaruleverantörer till industriländerna. Vi måste också aktivt delta i det internationella arbetet på naturresursområdet. Ett exempel på detta var i del Plata , där gjorde betydande insatser. Utredningen om naturresurser och miljö och de direktiv som kommittén fått har väckt stort internationellt intresse och är en god bas för vårt lands agerande på det internationella planet. engagemang i frågor som rör naturresurser och de ekologiska sammanhangen ger anledning överväga i vilka former vi kan förbättra det internationella samarbetet på området. Vad som krävs är bl. a. att ytterligare kunskaper samlas så att en strategi kan utarbetas för hur en bättre resurshushållning och mer rättvis fördelning skall åstadkommas, baserade på en ekologisk grundsyn. Därmed kan alla världens länder få ett bättre underlag för den egna planeringen av framtidens samhälle, inriktat mer på kvalitet än kvantitet inom de ramar som anges av människornas behov och naturens förutsättning. För att handha dessa uppgifter bör i inrättas ett internationellt ekologiskt forskningscentrum. Vi har i annat sammanhang väck. motion i denna fråga och hemställt om riksdagsbeslut om tillskapande av sådant forskningscentrum. Naturresurs- och miljökommittén har i uppdrag att utforma en långsiktig naturresurs- och miljöpolitik och ange vägar för att nå dessa mål. Dessa riktlinjer kommer av förklarliga skäl att bli tämligen generalla. Det är därför viktigt att en uppföljning sker på det lokala planet. Det instrument som styr kommunernas planering är de s. k. Gemensamma planeringsförutsättningarna (GPF). Dessa är i huvudsak tekniskt-ekonomiskt inriktade. Vi anser att också denna planering bör präglas av en ekologisk grundsyn. För detta ändamål bör en alternativ uppläggning av GPF prövas där man tillför ett ökat mått av ekologiskt tänkande. Ett sådant alternativ bör utarbetas och prövas i kommuner med varierande infrastruktur och naturliga förutsättningar. Naturresurs- och miljökommittén har genom sina direktiv fått en för samhällsutvecklingen synnerligen viktig uppgift. Det är ostridigt att många av det industrialiserade samhällets avigsidor har sin grund i bristande kunskaper i och förståelse för de ekologiska sammanhangen. Teknik och ekonomi har styrt handlandet. Genom den inriktning som utredningen fått kommer en ekologisk grundsyn i vid bemärkelse att bilda grundvalen för de åtgärder som samhället vidtar för att styra utvecklingen. Denna ökade tonvikt på ekologiskt kunnande och kraven på anpassning till de villkor som därmed ställs upp innebär att vi kan fl en samhällsutveckling på naturens villkor - med naturen och inte emot den. I kommitténs uppdrag ingår också att ange de styrmedel som samhället kan behöva för att nå de mål som vi ställer upp. Kravet på en bättre hushållning med naturresurserna innebär inte att vi skall avstå från att utnyttja de resurser som finns. Vi vill kraftigt understryka att hushållningen i stället syftar till att säkerställa att också våra efterkommande har några naturresurser att utnyttja. Som framhålls i direktiven till naturresurs- och miljökommittén har hushållningen även till ändamål att åstadkomma ett effektivare resursutnyttjande och därmed också att ge möjligheter till fortsatt förbättring av människornas villkor. Det är med andra ord genom fortsatt misshushållning som vi på allvar hotar människornas välfärd. Sådan misshushållning är också ett direkt hot mot miljön. Utsläppen i luft och vatten liksom anordnandet av avfallstippar är i själva verket former av resursslöseri, som leder till miljöförstöring. Genom att stoppa detta slöseri kan vi också effektivt förebygga miljöstörningar. Vi kan på den vägen ta steget från reparerande till förebyggande miljö- och naturvård. En nyckelfråga är alltså hur vi skall kunna minska utsläppen av miljöfarliga ämnen och få fram effektivare system för återanvändning och återvinning. drabbas av starka luftföroreningar som härrör från förbränning av olja och kol utomlands. Det är fråga om svavel, kväveoxider, sot och tungmetaller. Mer än hälften, kanske , av de sura svavelföreningar som faller ner i landet härrör från utländska källor. Våra ansträngningar att reducera svavelhalten i eldningsoljorna har därmed begränsad effekt. har därför i olika internationella fora arbetat för att få till stånd överenskommelser om begränsning av svavelutsläppen. tillsatte regeringen på initiativ av en kommitté med uppdrag att samordna det svenska förberedelsearbetet inför behandlingen i olika internationella organ av frågan om långväga transport av luftföroreningar. Det sker i nära samarbete med , som är lika utsatt som vårt land. Det sura nedfallet medför allvarliga risker för människornas hälsa. Det leder också till försurning av mark, sjöar och vattendrag och förorsakar skador på byggnader och materiel av skilda slag. Vi finner det därför ytterst angeläget att den ser till att bevakningen av denna fråga blir effektiv och att energiska ansträngningar görs för att nå överenskommelser med länderna i om begränsning av utsläppen. Det är helt oacceptabelt att kostnadsskäl skall kunna åberopas som motiv för att inte vidta åtgärder. Till denna bild hör också det hot mot ozonskiktet som vissa utsläpp, bl. a. av freoner, innebär. Oberoende av de resultat som kan uppnås genom internationella överenskommelser måste vårt land gå vidare för att minska utsläppen. Klart är att sänkt svavelhalt i eldningsolja inte är något slutsteg. Det är enligt vår mening nödvändigt att också sätta in åtgärder för rening av rökgaserna. Reningen kan då drivas avsevärt längre och omfatta även övriga ämnen i rökgaserna. Tekniken finns utvecklad men kräver fortfarande dyra installationer. Om utvecklingsarbete sätts in och marknad skapas genom föreskrifter om rökgasrening så kan självfallet kostnaderna sänkas. Kostnaderna för rökgasrening bör också ställas i relation till de skador som uppstår på mark och vatten om inte svavelutsläppen kan minskas till en nivå, där naturens förmåga kan klara att neutralisera föroreningarna. Åtgärder med rökgasrening bör i första hand sättas in i områden där utsläppskällorna är starkt koncentrerade och där skadorna av svavelutsläppen kan beräknas bli stora. I syfte att öka effektiviteten och nedbringa kostnaderna bör forsknings- och utvecklingsarbetet kring problemen med rökgasrening intensifieras. Genom luftföroreningarna hotas tusentals sjöar i vårt land att förstöras genom försurning. För att rädda de svårast utsatta sjöarna har kalkning satts in med statligt stöd, som tillkom på initiativ av . togs beslut om att 10 milj. kr. Redan nu kan sägas att resultaten är lovande och att medelstillgången är helt otillräcklig för att hålla uppe balansen. Starka motiv finns därför att höja anslaget, så att kalkningen kan utökas. Vi föreslår därför ett med 10 milj. kr. till 20 milj. kr. förhöjt anslag till nämnda ändamål (bilaga 13 till budgetpropositionen 1979). Användningen av täcktippar för att bli av med avfallet från hushåll och industrier är en synnerligen torftig teknik för avfallshantering. Vi måste få in i medvetandet att en stor del av sådant avfall i själva verket utgörs av värdefulla råvaror, som kan återvinnas. Vi kan inte i längden tillåta detta resursslöseri, som medför ett hot mot miljön. Avfallet är resurser som måste tillvaratas. Målet för framtiden är att skapa ett slutet kretslopp där avfall återanvänds på ett effektivt sätt. Grundförutsättningen för att avfallet skall kunna återanvändas eller i övrigt hindras att förorena är att olika kategorier sorteras och specialbehandlas. Hushålls-, affärs- och kontorssopor måste t. ex. skiljas från grovsopor, giftigt avfall, olja, sopor från gator och vägar, sjukhusavfall och avloppsslam. Genom att skilja ut t. ex. glas, papper, metallskrot och plastavfall kan dessa produkter återanvändas. Giftanvändning på olika områden har försvårat återanvändning. Gifter och andra industriella kemikalier bör tas om hand för återanvändning. Tekniskt utvecklingsarbete för att finna möjligheter till återanvändning i industrin måste prioriteras. Samhället bör på olika sätt medverka till att utveckla tekniken för omhändertagande av avfall och återvinning av värdefulla beståndsdelar ur avfallet. Vi föreslår därför ett med 50 milj. kr. förhöjt anslag för stöd till avfallsbehandling i syfte att stimulera kommunerna till en bättre återanvändning. Formerna för produktion och konsumtion verkar i hög grad styrande för råvaruförbrukningen. Det moderna industrisamhällets framväxt har i materiella avseenden inneburit en positiv utveckling för individ och samhälle. Men har denna utveckling medfört att koncentrationsutvecklingen förstärkts. Konsekvenserna kring den sociala och psykiska miljön till följd härav tar vi upp i annat sammanhang. Men den koncentrerade samhällsutvecklingen förutsatte också en allt starkare exploatering av tillgängliga råvaror och energikällor med en allt större påverkan på naturmiljön som följd. Från samhällets sida strävade man efter att säkra en obegränsad tillgång på billig energi utan att se till att den energi som tillhandahölls utnyttjades effektivt. Detta innebar att de ändliga energikällorna, och då i synnerhet oljan, fick en allt större andel i energiförsörjningen. har - liksom många andra industriländer - dragit på sig ett mycket stort oljeberoende, vilket är ett stort problem i den svenska energiförsörjningen. Oljeanvändningen är kanske det bästa exemplet på sårbarheten i vår nuvarande resursförbrukning och illustrerar på vilken bräcklig grund vårt välstånd vilar. har emellertid de förbättrade materiella levnadsvillkoren inneburit att allt flera värdesätter även andra ting än materiell standard. Man ifrågasätter exploateringen av miljön och menar att en allsidig välfärd också bl. a. måste innefatta en god miljö. Insikten om att all mänsklig verksamhet måste anpassas till de förutsättningar ekosystemen ger blir allt större, dvs. att människan för sin överlevnad är beroende av att leva i harmoni med jordens ekosystem av vilket hon är en del. Utnyttjandet av råvaruresurser och energikällor måste därför ske på ett sådant sätt att de funktioner och organismer på vilka ekosystemen är uppbyggda inte äventyras. Enligt mening kan kravet på en allsidig välfärd, innefattande såväl goda ekonomiska levnadsbetingelser som en god livsmiljö, endast tillgodoses i ett decentraliserat samhälle. Energiförsörjningssystemet måste anpassas därefter. Detta innebär att energiförsörjningen (i det långsiktiga perspektivet) måste tillgodoses genom en effektivare hushållning med tillgängliga resurser och utnyttjande av de förnyelsebara energikällorna. Att i grunden förändra energisystemet i ett modernt industrisamhälle tar dock . Det är emellertid med tanke på vårt stora oljeberoende nödvändigt att vi bestämmer oss för en energipolitisk inriktning som innebär en förstärkt satsning på energihushållning och övergång till förnyelsebara energikällor. Det finns skilda bedömningar av hur vi har på oss att byta energiförsörjningssystem innan bristen på de ändliga energikällorna blir kännbar. Det torde dock råda enighet om att - vad beträffar den mest betydelsefulla energikällan, oljan - så kommer att ske inom . Med hänvisning till det som anförts måste ett beslut om förändring av energipolitikens inriktning ange riktlinjer för att minska vårt oljeberoende. Detta kräver bl. a. dels att utnyttjade energislag anpassas efter användningsområde, dels effektiva styrmedel och satsningar på inhemska förnyelsebara biobränslen, solenergi och utbyggnad av vattenkraft i syfte att minska vårt oljebehov. Medvetenheten om problemen med oljeberoendet och strävandena får dock inte medföra att vi byter ut beroendet av olja mot beroendet av någon annan ändlig energikälla-så som t. ex. uran-med än större miljö- och säkerhetsproblem som följd. De stora målinriktade insatserna måste därför koncentreras på att utveckla de förnyelsebara energikällorna, och satsningarna på forsknings-, utvecklings- och demonstrationsområdet skall intensifieras. Ekonomisk-politiska åtgärder måste vidtas i syfte att bygga upp system för tillförsel, distribution och användning av de förnyelsebara energikällorna. Institutionella och administrativa hinder måste undanröjas och de olika energikällorna ges likvärdiga marknadsvillkor. Det forsknings- och utvecklingsprogram på energiområdet som rikdagen antog efter förslag av trepartiregeringen innebar kraftigt förstärkta resurser för forskning och utveckling kring de förnyelsebara energikällorna. Därmed markerades en ny inriktning av energipolitiken vilken måste följas upp med ytterligare resurser i syfte att skapa förutsättningar för en utveckling av dessa energikällor och systematiskt ge dem en allt större andel för den svenska energiförsörjningen. Dessa satsningar på forskning och utveckling av de förnyelsebara energikällorna måste kombineras med en effektivare hushållning med tillgängliga energiresurser och återanvändning av olika sorters avfall för bl. a. energiproduktion. Jordbruket har i allt större utsträckning tagit vetenskapen i sin tjänst för att med hjälp av forskning och försöksverksamhet öka avkastningen från växter och djur och därmed höja effektiviteten i produktionen. En jämförelse mellan dagens avkastningssiffror och dem som uppnåddes för några tiotal år sedan ger bilden av imponerande framsteg. Till utvecklingen har bidragit ett intensivt förädlings- och avelsarbete men också insatsen av betydande mängder handelsgödsel, importerade fodermedel och produkter från den kemiska industrin för bekämpning av växtsjukdomar, skadeinsekter och ogräs. Därmed har markens produktionsförmåga kunnat utnyttjas bättre av kulturväxterna, som produktkvaliteten i olika avseenden förbättrats. Även i övrigt har ny produktionsteknik medverkat till att öka effektiviteten och därmed till att minska produktionskostnaderna. Det har i sin tur möjliggort lägre konsumentpriser på livsmedel från jordbruket. Den moderna tekniken inom jordbruket är ett exempel på hur utvecklingen drivits fram utan kunskap och insikt om de ekologiska konsekvenserna. Dess bättre fungerar naturen så att den slår tillbaka om man överskrider gränserna för vad ekosystemen tål. I en näring som jordbruket kan det ge effekter som är påtagliga och som också kan rättas till. En dålig växtföljd, t. ex. ensidig spannmålsodling, leder till sänkta skördar, som tvingar fram en ändring. Det är emellertid mycket angeläget att forskningen i fortsättningen byggs på en ekologisk grundsyn, så att jordbruket kan utformas utan risker för bakslag. När de kemiska bekämpningsmedlen introducerades uppfattades de som utomordentliga hjälpmedel i jakten efter ökad effektivitet. Av staten anställda forskare och rådgivare arbetade energiskt för att få jordbrukarna att utnyttja de nya hjälpmedlen. kan konstateras att riskerna underskattades på alla håll. Kraven på att den nya tekniken skulle tas i bruk blev särskilt pockande , då den socialdemokratiska jordbrukspolitiken lades om och kraven på jordbruket att rationalisera och effektivisera produktionen skärptes. Man påtalade att klyftan mellan vad som betecknades som känd teknik och i praktiken tillämpad teknik var stor och att en tillämpning av känd teknik skulle öka produktionen per enhet, möjliggöra en kraftig minskning av åkerarealen och ge utrymme för sänkta priser till både producenter och konsumenter. I känd teknik ingick hela arsenalen av handelsgödselmedel, bekämpningsmedel,!, ex. DDT och kvicksilverbetningsmedel,samt storproduktion av svin, ägg och broiler. Några restriktioner på grund av riskerna för människornas hälsa och för miljön var det aldrig tal om. I de nya djärva mål som socialdemokraterna talade om fanns inte plats för någon ekologisk grundsyn. Opinionstrycket och den prispress som sattes in tvingade jordbrukarna att acceptera den nya tekniken och att utan egen vetskap utsätta sig för betydande hälsorisker genom att använda preparat, som myndigheterna senare förbjudit på grund av deras farlighet. Det är viktigt att ha denna bakgrund klar för sig när socialdemokraterna nu angriper jordbrukarna för att de använder bekämpningsmedel som har giftverkan. Vi vill också påpeka att det är produktkontrollnämnden som bestämmer vilka preparat som får användas och vilka restriktioner och bestämmelser i övrigt som skall iakttas. På initiativ av tillsatte regeringen en utredning om produktkontrollnämndens organisation och arbetsuppgifter. Vi är angelägna att understryka att behovet av att använda kemiska bekämpningsmedel i jordbruket är betingat av de krav som konsumenterna ställer på en effektiv produktion. Tekniken inom växtodlingen är också anpassad till att t. ex. ogräset kan bekämas med kemiska medel. Genom utvecklingsarbete har också graden av giftighet sänkts och nedbrytningstiden reducerats. Alla ansträngningar måste dock göras för att göra jordbruket oberoende av regelbunden användning av kemiska bekämpningsmedel. Vid bedrivs också forskning som syftar till att få fram alternativ till dagens produktionsteknik. Dit hör en prövning av möjligheterna att i större utsträckning använda sig av biologisk bekämpning i stället för biocider. Resistensförädling är en annan framkomlig väg. Allt detta är i linje med vår målsättning att en ekologisk grundsyn skall vara utgångspunkt för jordbruksproduktionen och för samhällsutvecklingen i stort. bör man dock vara medveten om att introduktion av ny teknik alltid kan vara förenad med nya risker. Det gäller t. ex. både biologisk bekämpning och resistensförädling, som i växten bygger in motståndskraft mot angrepp av insekter och sjukdomar. I det moderna samhället är det oftast inte möjligt att återföra all den växtnäring som genom skördarna forslas bort från åkrar och betesmarker. av växtnäring i jorden räcker inte till för att täcka bortfallet och är inte tillgängligt för växterna på det sätt som krävs för att de skall kunna få tillräcklig näringstillförsel i den takt som den snabba tillväxten kräver. Om markens produktionsförmåga skall kunna upprätthållas måste växtnäring tillföras regelbundet. Handelsgödsel kan därför inte undvaras annat än på gårdar med mycket stor djurbesättning till vilken foder köps in eller där man använder avlopsslam, som innehåller växtnäring som ursprungligen hämtats på andra gårdar eller importerats. Det bör också påpekas att den växnäring som finns i stallgödsel och avloppsslam genom kemiska processer i jorden först måste omvandlas till samma beståndsdelar som handelsgödseln består av, innan växterna kan tillgodogöra sig näringen. Handelsgödseln är således bättre anpassad till växternas behov av näring än stallgödseln. Det innebär också att utlakning till grundvatten och vattendrag kan ske från alla former av gödsel. Vad som här sagts innebär inte ett försvar för en ohämmad användning av handelsgödsel. Tvärtom finns det anledning för varje enskild brukare att överväga om inte den optimala gödselgivan är mindre än den som använts. Eftersom skördeökningen för varje påfört nytt kilogram gödsel avtar blir det ekonomiska utbytet allt mindre, och riskerna för utlakning ökar. Via luftföroreningar tillförs marken tungmetaller och ämnen som försurar marken och försvårar näringsupptagningen.