mot · G2021766 · 1979-01-25 00:00:00 — 1978/79 1766-1770 av om överförande av fideikommissen i statlig ägo De s. k. fideikommissen (här i betydelsen jordfideikommiss) är en säregen företeelse i det moderna . De utgör ovanligt ohöljda exempel på orättmätig privat tillägnan av allmän egendom. I perioder av försvagad centralmakt eller i vissa ekonomiska nödsituationer för kronan tillskansade sig stormän nyttjanderätt till och ränta av kronojord. Stormännen sökte senare genom att åberopa praxis omvandla nyttjandet och räntan till äganderätt. Många storgods i landet vilar på denna felaktiga rättsgrund. Liknande procedurer genomfördes av skogsbolagen, som med mutor och andra olagligheter då uppnådde stora avvittringar av kronans mark. Fideikommissen, som började uppkomma , är ett särpräglat inslag i denna utveckling. Var frälsejord i allmänhet en form för usurpation av kronojord, representerar nutidens fideikommiss en särskilt stötande form härför. Beträffande fideikommissinstitutionen är det helt ostridigt och uppenbart att den varit avsedd som en form för nyttjande, aldrig som en form av ägande. I själva dess ursprung och form ligger ett skiljande mellan nyttjande och ägande. Endast makt och aldrig rätt har kunnat förvandla fideikommissjord till något annat än kronans egendom. T. o. m. under de processer, som arrendatorer av fideikommiss förde och i vilka domarna stod på jordägarnas sida, erkändes den osvikliga rättsgrund på vilken uppfattningen om fideikommiss som kronoegendom egentligen vilade. Jordfideikommissen är alltså ett led i en aldrig rättsligt grundad privat tillägnan av stora arealer allmän jord. Under skiftena tillskansade sig många fideikommiss ytterligare mark genom att usurpera allmänningar. Genom att inte klart skilja på fideikommissjord och annan jord, av vilken fideikommissarien uppbar räntan, har sedan ytterligare jord hamnat i fideikommissariernas händer. har aldrig haft någon verklig jordreform av den typ som genomfördes i t. ex. , där fideikommissen avlöstes och dessutom fick avstå betydande arealer. Fideikommissen häri blivit stomme i vissa privata släkters väldiga förmögenhetsansamlingar. Fideikommissinstitutionen har avskaffats och kommer gradvis att dö ut, men detta ari sammanhanget en formsak utan större betydelse. Av betydelse är att de utgör usurperad allmän egendom. Av betydelse är att de med sin dominanta ställning försätter hela bygder i osunda beroenden och utgör orimliga ansamlingar av privat makt. 1 1978/79. Fideikommissadeln har inte försummat att delta i den industriella kapitalismens verksamheter. Man finner dem i styrelserna för banker, investmentbolag och industrier, ibland i flera exemplar i samma styrelse och ofta med en hel rad styrelseuppdrag på samma person. Det är dags att göra slut på denna typ av orättmätigt privat förmögenhetssamlande och feodal makt. De forna fideikommissen och fideikommissariernas egendom bördras in till staten. Godsen och de med godsegendomen sammanhängande industrierna bör drivas som statsföretag. Godsarrendatorerna bör ges livstidsarrenden och befrias från sin gamla otrygghet. Kooperativa samverkansformer bör uppmuntras mellan de förstatligade godsen och arrendatorerna. Den till samhället återförda marken och förmögenheten bör användas för att främja landskapsvård, kulturvård och folklig rekreation. Mot bakgrund av det anförda föreslås att hos regeringen begär skyndsamt förslag om indragning av de forna fideikommissen och därmed sammanhängande kapitaltillgångar till staten.