mot · G2021236 · 1979-01-25 00:00:00 — av i m. fl. om studiestöd till icke-arbetstagare () har på departementschefens uppdrag avlämnat en rapport med förslag till nya studiestöd för ickearbetstagare. Därigenom skulle de grupper som inte har några studiestöd få motsvarande möjligheter som löntagare haft . I budgetpropositionen 1978/79:100 förklarar departementschefen att han f. n. inte är beredd att ta ställning till de förslag CSN lämnat. Den faktiska utbildningssituationen bland vuxna utgör inte grund för en sådan vuxenutbildningspolitik. Enligt SCB:s senaste uppgifter (Levnadsförhållanden rapport 14/1975), publicerade , har alltjämt av den vuxna befolkningen högst 8-årig folkskola som enda formella utbildning. Några andra resultat ur samma källa visar följande: o Bland produktions- och distributionsanställda m.fl., dvs. normalt LOanslutna, är andelen med enbart 8-årig folkskola i genomsnitt 47,4 96 och högst inom gruppen biträdespersonal med 60,1 96. o Kontorsanställda, tekniker m. fl. uppvisar den lägsta andelen kortutbildade med 13,9 96. Bland dessa har i stället nära 64 96 gymnasial eller eftergymnasial utbildning längre än . o För företagare och lantbrukare är den genomsnittliga andelen med 8-årig utbildning 48,5 96, 55,8 96 har högst 9-årig utbildning, o Gruppen lantbrukare enbart uppvisar den klart högsta andelen -61,2 96 med endast 8-årig folkskola. Bland lantbrukarna har endast 1 96 eftergymnasial utbildning av något slag. o Yrkesverksamma inom fisket har inte särredovisats i denna undersökning men torde alltjämt kunna räknas bland de mest utpräglade kortutbildade grupperna i landet. Även i den av genomförda pilotstudien om jordbrukares och företagares inkomster och levnadsförhållanden konstateras samma sak. Jämfört med alla jämnåriga har jordbrukarna klart lägre formell skolutbildning eller genomsnittligt kortare skolgång än genomsnittet för alla jämnåriga. En större andel av jordbrukarna än av löntagarna har en skol- och yrkesutbildning som sammanlagt varat högst . Genomsnittligt antal skolår är också lägre bland jordbrukarna. Skillnaderna är statistiskt säkerställda. Även företagarna har enligt denna studie genomsnittligt kortare skol- och yrkesutbildning än löntagarna, 8,9 skolår jämfört med 9,5 skolår. Skillnaden är statistiskt säkerställd. Resultaten tyder även på att företagarna har en lägre formell utbildningsnivå än löntagarna. Statistiskt säkerställd skillnad före ligger dock endast i fråga om andelen med akademisk examen - 1,7 96 bland företagarna jämfört med 7,5 96 bland löntagare. Andelen som deltar i studiecirklar är dock större bland jordbrukarna än bland löntagarna, medan företagarna deltar i avsevärt mindre utsträckning än löntagarna i studiecirklar. Siffrorna illustrerar klart att de kortutbildade omfattar en stor del av befolkningen och att de fördelar sig inom samtliga yrkes- och befolkningsgrupper. Flera av de mest kortutbildade grupperna omfattas inte av det nuvarande studiesociala systemet eller andra insatser för att stimulera till vuxenutbildning. Det framgår också av den nämnda och andra undersökningar att det främst är de redan välutbildade som tar del av det samlade vuxenutbildningsutbudet. Bland gruppen kontorsanställda, tekniker m. fl. är deltagandet i vuxenutbildning nära dubbelt så högt (46 96) som bland produktions- och distributionsanställda resp. företagare inkl. lantbrukare. För de båda sistnämnda huvudgrupperna redovisas ett deltagande på 26 96. Mot denna bakgrund är det angeläget att regeringen bringar balans och lika villkor för alla kortutbildade grupper inom vuxenutbildningens och det studiesociala systemets ramar. Den av CSN föreslagna kompletteringen på studiestödsområdet för icke-arbetstagare utgör därvid ett första steg i denna riktning som bör genomföras. För lantbrukarnas del är detta så mycket mer befogat, eftersom lantbruket redan genom avräkning i jordbruksavtalet avstår från ett inkomstutrymme av storleksordningen 3 milj. kr. Detta får effekt i motsvarande sänkning av priserna till konsumenterna på av jordbruket producerade livsmedel. Från jordbrukets sida är man också beredd att i kommande förhandlingar om inflationsregelns tillämpning räkna av det ytterligare belopp som kan komma att krävas för att ge erforderligt utrymme för vuxenutbildningsinsatser i lantbruket. Det förtjänar påpekas att de belopp som kommit lantbruket till del genom vuxenutbildningsnämndernas och centrala myndigheters beslut avseende uppsökande verksamhet och vuxenutbildning ännu inte torde uppgå till den nyssnämnda summan. För fiskarnas del kan en motsvarande eller liknande avräkning ske inom fiskeregleringens ram för att skapa utrymme för vuxenutbildningsinsatser inom denna yrkesgrupp. När det gäller hantverkare och andra mindre företagare föreligger inga liknande möjligheter att avsätta medel eller avstå från inkomstutrymme. Rättviseskäl kräver dock att även dessa grupper får del av samhällets insatser för vuxenutbildning. Den hittillsvarande ordningen i fråga om finansieringen har inneburit att medel från vuxenutbildningsavgiften har använts för insatserna bland lantbrukare och företagare. Detta har medfört stark kritik från löntagarorganisationernas sida. Möjligheter föreligger nu att eliminera orsakerna till denna kritik, eftersom lantbrukarnas och fiskarnas organisationer är beredda att själva medverka till att skapa utrymme för vuxenutbildningsinsatser. Den av dessa organisationer förordade lösningen innebär dock ett krav på en motprestation från samhällets sida i form av motsvarande tillskott av budgetmedel. Vi anser att statsmakterna måste ha skyldighet att göra denna motprestation. Med hänvisning till det anförda föreslås att hos regeringen begär förslag på grundval av CSN:s rapport om studiestöd till icke-arbetstagare i enlighet med vad som anförts. () ()