mot · G2022586 · 1979-04-18 00:00:00 — 1978/79: 2586 med anledning av propositionen 1978/79:141 om redovisning av mervärdeskatt, m. m. Den kommunala renhållningsverksamheten är i mervärdeskattehänseende gynnad på så sätt att den är förenad med s. k. teknisk skattskyldighet, innebärande att skattskyldighet föreligger trots att de varor eller tjänster som omsätts inte omfattas av skatteplikt. Praktiskt betyder detta att avdragsrätt föreligger för ingående mervärdeskatt på förvärv för verksamheten trots att utgående skatt ej finns att redovisa. Lagstiftningstekniskt är avdragsrätten resp. skattefriheten i denna del uppbyggd enligt följande. I 11 § 3) mervärdeskattelagen (ML) undantas från skatteplikt dels transport i samband med renhållning, dels omhändertagande och förstöring av vara. I 2 § 2) ML stadgas att skattskyldighet föreligger för tjänst som anges i 11 § 3). Av anvisningarna till 10 § ML sjunde stycket framgår att med omhändertagande och förstöring avses även omhändertagande av sopor och avfall. Bestämmelserna har i den praktiska tillämpningen ansetts ha generell räckvidd. Särskilt stor betydelse för kommunerna har avdragsrätten givetvis haft vid uppförande av kostnadskrävande reningsanläggningar. Enligt vad vi har oss bekant har hittillsvarande vida tolkning av 11 § 3) ML underkänts av regeringsrätten i ett förhandsbeskedsärende. Regeringsrätten har i sin dom gått emot och förklarat att rening av avloppsvatten ej omfattas av skattskyldighet enligt lagen om mervärdeskatt. Konsekvensen blir att kommunen i fråga ej har rätt att göra avdrag för den ingående mervärdeskatt som belastar kommunens nyuppförda avloppsreningsverk. Domen kommer att få prejudicerande verkan. Det bör framhållas att rättsnämnden tidigare gett annan kommun motsatt besked, vilket dock ej underställts regeringsrättens prövning. Denna kommun kan under inga förhållanden fråntas sin avdragsrätt. Man vågar påstå att flertalet av de kommuner som redan uppfört sina avloppsreningsverk och varit förståndiga nog att inte begära förhandsbesked har erhållit avdrag för påförd mervärdeskatt. Anledningen till regeringsrättens ställningstagande kan möjligen vara följande uttalande av föredragande departementschefen i propositionen 1973: 163 s. 151: 1978/79: 2586 Vid remissbehandlingen har från kommunhåll föreslagits att rening av avloppsvatten jämställs med behandling av avfall, varigenom rätt till avdrag för ingående skatt skulle föreligga även för reningsverken. Vidare anses att det kvalificerade undantaget för transporter även bör omfatta transporter av rötslam från reningsverk till sopstation eller förbränningsanläggning och att omhändertagande av övergivna bilvrak bör få räknas som transport i samband med renhållning. Utredningens förslag tar sikte på att få till stånd enhetliga regler i fråga om transporter och andra tjänster som har samband med omhändertagande av sopor och annat avfall. Jag anser förslagen väl grundade och förordar därav betingade ändringar i 11 § och anvisningar till 2 § MF. Det från kommunhåll framförda önskemålet om undantag även för rening av avloppsvatten är jag inte nu beredd att ta ställning till. Praktiska och andra konsekvenser med ett sådant undantag bör granskas närmare och utredningen bör ta upp frågan i sitt fortsatta arbete liksom frågan om transporter av rötslam från reningsverk. Enligt detta uttalande finns det således en klart markerad avsikt att undanta rening av avloppsvatten från den tekniska skattskyldigheten. Denna avsikt har dock enligt vår uppfattning inte kommit till uttryck i lagtexten; rent språkligt måste avloppsreningsproceduren kunna hänföras till omhändertagande av vara. Med vara avses i mervärdeskattesammanhang materiellt ting, som inte är fastighet, samt gas, värme och elektrisk kraft (8 § ML). I vad gäller den av departementschefen berörda frågan om transporter av rötslam från reningsanläggning till soptipp har rättsnämnden i förhandsbeskedet Im 1975: 26 förklarat att sådan transport omfattas av kommunens (tekniska) skattskyldighet. Regeringsrätten har intagit samma ståndpunkt i fråga om transport av slagg från sopförbränningsanläggning till tipp. Konklusionen skulle bli att hela renhållningsverksamheten med undantag av den ytterst kostnadskrävande avloppsreningsdelen skulle vara förenad med teknisk skattskyldighet. Enligt vår uppfattning är de praktiska konsekvenserna av nuvarande ordning mer än tillräckligt klarlagda. Vi menar därför att även kommunernas verksamhet med rening av avloppsvatten bör tas in under den tekniska skattskyldigheten, vilket enklast torde kunna åstadkommas genom en ändring i sjunde stycket av anvisningarna till 10 § ML. Med hänsyn till likformighetskravet synes det oss vidare lämpligt att ändringen ges retroaktiv verkan fr. o. m. 1974 och att kommun, som förut vägrats avdrag för ingående mervärdeskatt som belöpt på avloppsreningsverk, ges möjlighet att i extraordinär ordning anföra besvär i frågan. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar 1. att sjunde stycket av anvisningarna till 10 § mervärdeskattelagen skall ha följande lydelse: 1978/79: 2586 Med omhändertagande och förstöring avses även omhändertagande av sopor och avfall samt rening av avloppsvatten. 2. att den ändrade lydelsen skall gälla fr. o. m. , 3. att skattskyldig i förekommande fall skall i extraordinär ordning äga anföra besvär över slutligt beslut som innebär att rening av avloppsvatten icke ansetts utgöra skattepliktig verksamhet. AXEL () ()