mot · G202792 · 1979-01-22 00:00:00 — av m. fl. om förbättring av arbetsmiljön Man kallade på arbetskraft, men det kom människor. Arbetsmiljö bör i sin vidaste betydelse innebära den sociala, fysiska och psykologiska omgivning som arbetet utförs i. Detta kan inte kopplas bort från rätten till arbete eller makten och bestämmanderätten över arbetets innehåll och utformning. Därför kan aldrig arbetsmiljön - i sin totala mening - bli bra eller riskfri så länge privatkapitalister och aktieägare har makten över de arbetandes villkor och miljö. Hotet mot arbetslöshet, reallönesänkning och inskränkningarna i de demokratiska rättigheterna innanför arbetsplatsväggarna kan inte undanröjas förrän kapitalismen avskaffats och ersatts med folkvälde - ett socialistiskt system. Arbetsmiljöbegreppet används vanligen i en snävare betydelse. Fram till avsågs endast den fysiska arbetsmiljön - skydd mot olycksfall, buller, gaser, damm m. m. - men i och med arbetsmiljölagen (som trädde i kraft ) räknas även psykologiska och sociala frågor in, s. k. psykosociaia frågor, men i en ganska avgränsad betydelse dit maktfrågor och demokratiska rättigheter inte räknas. Vpk har drivit arbetsmiljöfrågorna i och i fackföreningarna och med framgång när det gällt asbest, införandet av hygieniska gränsvärdeslistan och sänkningar av gränsvärdena, skyddsombudens rätt att stoppa jobben vid fara, begränsning av epoxifärger m. m. De flesta kraven är emellertid inte genomförda. Inför årets motionsbehandling har vi valt att samla men kortfattat presentera vår syn på arbetsmiljöfrågorna i den mer inskränkta betydelse som arbetsmiljölagen tillämpar. Risker, riskgrupper och riskbekämpning Arbetsmiljöns risker och riskgrupper kan indelas i - kemiska risker (damm, gaser, syror, lösningsmedel, metaller m. - fysikaliska risker (buller, klimat, strålning, vibrationer m. - ergonomiska risker (dålig arbetsställning, ensidig muskelbelastning m. - organisatoriska risker (dålig arbetsledning, skiftarbete, oklara krav, bristande information och medbestämmande, ensamarbete, m. - sociala riskgrupper (invandrare, ensamföräldrar, betingat arbetsföra). Enligt yrkesskadestatistiken dödas omkring 200 personer/år vid olycksfall i arbetet (dessutom avlider ca 150 personer i färdolycksfall på väg till och från arbetet), 1 700 invalidiseras i meningen att de tillerkänns invaliditetsersättning av . Totala antalet registrerade skador är omkring 120 000/år. Siffrorna har varit tämligen konstanta . Det faktiska antalet inträffade olyckor är mycket högre, och underregistreringen gäller inte bara de lindrigare skadorna. Trots de höga olycksfallssiffrorna - antingen de officiella eller de verkliga beaktas - förekommer ingen större aktivitet för att bekämpa orsakerna. Det finns ett klart visat samband mellan ackordsarbete och allvarliga olyckor. Antalet minskade således i både gruvorna och skogen efter de stora strejkerna då tidlön (i stort sett) infördes. Det är således ett självklart krav att fackföreningen skall ha rätt att förbjuda prestationsersättning i arbete som är förenat med olycksfallsrisker. Flera undersökningar har visat på åklagarmyndigheternas nonchalans vid arbetsolycksfall. Polisutredningar läggs snabbt ner, och åtal mot arbetsgivaren väcks utomordentligt sällan trots att arbetsgivaren har ansvaret för säkerheten. Vid trafikolyckor med dödlig utgång vore något liknande otänkbart. Problemet har rönt viss uppmärksamhet , men krafttag behövs för att öka trycket på arbetsgivarens skyldigheter och rättsliga ansvar för att följa skyddsinstruktioner. Olycksfall har ofta en sammansatt bakgrund, där flera faktorer samverkar. Orsaksanalysen blir därför komplicerad och kan ske efter olika modeller. har förklaringen sökts i fel hos individen, s. k. olycksfåglar. Enda åtgärden blir då att hitta system för att rensa ut tänkbara olycksfåglar och lämna arbetsmiljön utan åtgärder. Det är uppenbart att en sådan förklaringsmodell tjänar ägarnas intresse, eftersom den inte ställer några krav på tekniska förändringar och dessutom lägger skulden på den anställde. Det finns andra förklaringsmodeller, bl. a. systemteorier, som är bättre och har vunnit terräng. Forskningen är emellertid underdimensionerad i förhållande till de stora skadesiffrorna från arbetsolycksfall och behöver intensifieras. De arbetandes egna erfarenheter måste tas till vara. De kemiska riskerna är delvis kända , men den starka utbyggnaden av den kemiska industrin har mångdubblat riskerna. Klassiska exempel på kemiska risker i arbetsmiljön är blyoch kvicksilverförgiftning liksom silikos (stendammslunga), som beskrevs i av . Likafullt är dessa klassiska risker utbredda på de svenska arbetsplatserna! Kunskap och forskning räcker inte. Det krävs aktiv kamp för en god arbetsmiljö. De kemiska ämnenas akuta effekter är relativt välkända men däremot inte de kroniska. 1970-talets arbetsmiijölarm har huvudsakligen gällt kroniska effekter, speciellt cancer. Exempel är asbest, vinylklorid, kromater, vissa bekämpningsmedel, arsenik m. m. Även andra kroniska effekter som hjärnskada och hjärtsjukdom har visats i överfrekvens bland lösningsmedelsresp. har allt fler studier ägnats påverkan av fortplantningsorganen och ärftligheten. Samband har visats mellan överfrekvens av missfall, fosterskador, sterilitet och kromosomförändringar och olika arbetsplatser med kemisk exposition. Det äf uppenbart att kartläggningen av de kemiska ämnenas kroniska effekter bara har börjat. Ju fortare denna kunskap vinns, desto färre blir skadade - om företagen tvingas eliminera expositionen. Krav måste således ställas på skadetestning - innan produkter tillverkas för försäljning - låga hygieniska gränsvärden med säkerhetsmarginaler till lägsta kända skadliga effekt och hög beredskap för utvärdering av akuta och kroniska effekter. I har antagits en lag om förhandsprövning innan en produkt får tillverkas för försäljning, och i denna förhandsprövning kontrolleras vilka tester som utförts för att belysa produktens giftighet och medicinska effekter på ett sätt som liknar kraven för registrering av ett nytt läkemedel. På grund av privatkapitalets stora möjligheter att sabotera federala lagar kommer lagen sannolikt att få begränsad betydelse i , men principen är riktig. Möjligheterna att kontrollera lagens efterlevnad borde vara större i . Utvecklingen av testsystem för bedömning av ämnens mutagena (påverkan av kromosomerna, som kan resultera i såväl fosterskador som cancer) effekter och storskaliga djurförsök bör prioriteras. är eftersatt när det gäller dessa forskningsgrenar, trots att de skulle ha stor praktisk betydelse för bedömning av ämnens giftighet och kroniska effekter. I stor utsträckning har arbetarskyddsstyrelsen fått lita på utländska studier. avslöjades att ett av de största , Biotest, har vanskötts och att resultaten är otillförlitliga. Detta understryker behovet av omfattande testmöjligheter inom , ev. i samarbete med övriga nordiska länder, och utvecklingsarbete inom detta område. Vpk har påpekat de stora ofullkomligheterna i hygieniska gränsvärdeslistan, som fortfarande saknar varje form av redovisad dokumentation . Den största bristen är emellertid att flera av gränsvärdena är satta så att skadliga effekter kan förutses inträffa och i inget gränsvärde tillämpas någon avgörande säkerhetsfaktor! Orsaken till detta har avslöjats vara de förhandlingar som förs med om lämpligt gränsvärde. Listan fastställs sedan av arbetarskyddsstyrelsens styrelse, och bl. a. detta förhållande reser krav på kvalificerad majoritet av arbetstagarrepresentanter i styrelsen. Målsättningen för arbetarskyddsstyrelsen och dess föreskrifter måste vara en riskfri arbetsmiljö utan hänsyn till företagens profiter. De fysikaliska riskerna har stått mindre i rampljuset men är likafullt allvarliga. Hit hör bl. a. radioaktiv strålning, som är en påtaglig risk för kärnkraftsarbetare, röntgenpersonal m. fl. Kunskaperna om icke-joniserande (icke-radioaktiv) strålning är bristfälliga och är en riskfaktor för kraftverkspersonal m. fl. Buller är en välkänd riskfaktor, och bullernivån i svensk industri anses ha ökat på grund av allt större och snabbare maskiner. Bullerbekämpning är i allmänhet relativt lätt att åstadkomma men kostsam, och här finns en belysande motsättning mellan kapitalägarnas profitintressen och riskerna för de arbetande. Dålig belysning är en viktig komfortfaktor och kan vara en olycksfallsrisk. Otjänligt drag är på samma sätt en komfortfaktor. De fysikaliska riskerna är utredda och kända i betydligt större utsträckning än de kemiska men knappast bättre kontrollerade eller eliminerade. Det finns en tendens från både skyddsorganistioner och yrkesinspektion att bagatellisera dessa riskfaktorer, vilket är oacceptabelt från de arbetandes synpunkt. De ergonomiska riskerna, i sin mer begränsade betydelse av arbetsställningar och arbetsmoment som leder till sjukdomar i främst muskel- och ledapparaten, har genomgått en förändring . var tunga lyft det avgörande problemet, medan ensidiga rörelser och statisk belastning numera är ett större problem. Det allvarliga med de ergonomiska riskerna visar sig i den höga andelen sjukfrånvaro och förtidspension på grund av rygg- och ledbesvär. Dessa besvär har inte alla sin grund i dåliga arbetsställningar, men med bättre ergonomisk utformning av arbetsplatserna hade de drabbade ofta sluppit besvär och utslagning. Organisatoriska och sociala risker Organisatoriska och sociala risker, eller psykosociala risker, är omöjliga att helt avskaffa inom ramen för ett kapitalistiskt system, eftersom grundfrågan är makten över arbetsplatsen. Mycket har dock förbättrats. Skiftesarbetet bör minimeras, liksom ensamarbete. Ett reellt inflytande över personalpolitik, tillsättning av arbetsledning och löneformer har självfallet stor betydelse. Rätten till arbete kan förstärkas. Utslagningen och sjukligheten till följd av arbetsmiljön kan minskas genom facklig kamp. Bland invandrare, ensamföräldrar och betingat arbetsföra finns sociala riskgrupper. Deras tillgång på arbete är beskuret, och särskild hänsyn kan krävas i arbetets utformning. Dessa frågor berör bostadspolitiken, tillgången på bra daghem, utbildningspolitiken, jämställdhetsfrågor m. m. som ligger utanför arbetsmiljöområdet i den mer begränsade betydelse som här använts. Inte minst tjänstemannaorganistionerna har haft stora förhoppningar på den nya lagen när det gäller de psykosociala frågorna, men trots stor publicitet i dessa frågor vid arbetsmiljölagens antagande har mycket litet hänt och det finns risk för att åtgärdssidan för dessa problemområden förblir ett illusionsnummer. Myndigheter, lagstiftning, utbildning och organisationer inom arbetsmiljöområdet Arbetarskyddsstyrelsen (ASS) dominerar myndigheternas insatser på arbetsmiljöområdet. Utöver administrativa avdelningen består ASS av tillsynsavdelningen, som främst verkar genom sina 19 yrkesinspektionsdistrikt och genom föreskrifts/anvisningsarbetet, samt arbetsmedicinska avdelningen, som är största arbetsmedicinska forskningsenhet med ett par hundra anställda. Arbetsmedicinska avdelningen var tidigare ett fristående institut, arbetsmedicinska institutet. Arbetarskyddsstyrelsen sorterar under arbetsmarknadsepartementet och leds av en styrelse, som består av representanter för arbetsmarknadens parter, riksdagsmän samt Kommunoch Landstingsförbunden. Arbetarskyddsstyrelsens utbildningsavdelning anordnar kurser för företagshälsovårdens personal. Det lokala arbetet i yrkesinspektionen övervakas och leds av yrkesinspektionsnämnder, vilka i sin tur är sammansatta av representanter för parterna, samt en representant för kommun och landsting. och yrkesinspektörerna har utsatts för åtskillig kritik. Kritiken bör emellertid i första hand riktas mot de ramar som fastlagts av . I de fall lagen, kungörelsen och anvisningar inte utnyttjas eller alltför långa dispenser ges är detta naturligt. Men yrkesinspektionens personal kan knappast anklagas för att den inte överskrider de lagbestämmelser och föreskrifter som fastlagts ovanifrån. Små arbetsställen med endast ett fåtal anställda övervakas främst av kommunala tillsynsmän från hälsovårdsnämnden. En starkare samordning med yrkesinspektionen utvecklas. Dessutom finns vissa specialinspektioner kvar, t. ex. sprängämnesinspektionen och , även om flera har upphört . Vpk anser att de arbetande kan ha gott stöd i en korrekt fungerande yrkesinspektion. Det avgörande inflytandet över många frågor bör dock ligga på den lokala fackföreningen, men många arbetsplatser saknar egen fackklubb på grund av för få anställda, och på andra ställen kan det lokala facket vara svagt. Då behövs statliga ingripanden. Eftersom arbetsmiljölagen är grundad på klassamverkan tenderar yrkesinspektionens arbete till att sträva efter samförståndslösningar. bör i stället vara ett partsorgan för de anställda med majoritet för de fackliga representanterna i såväl som yrkesinspektionsnämnderna, vilket även LO och TCO krävt. kan emellertid aldrig överta fackets kamp för en riskfri arbetsmiljö eller bestämmanderätten över arbetsmiljön. Arbetsmiljölagen är hörnstenen för bestämmelser och sanktioner kring arbetsmiljöns risker. Vid riksdagsbehandlingen (se partimotion 1976/77:149) levererade vpk en omfattande kritik mot varje kapitel i lagen. Lagen bedömdes som ett visst framsteg i kampen för en bättre arbetsmiljö men helt otillräcklig. Kritiken preciserades i 31 satser och sammanfattades i fyra punkter: Lagen slog fast att det dagliga och lokala arbetsmiljöarbetet skall bygga på klassamarbete. Fackföreningarna fick inga avgörande konkreta maktbefogenheter. De övergripande arbetsmiljöproblemen om arbetstakt jäkt och stress, utslagning och utsortering överläm nas helt till förhandlingar enligt medbestämmandelagen. Lagen var en ramlag, som överlämnade alltför viktiga beslut till arbetarskyddsstyrelsen. röstade ner vpk:s ändringsförslag. Den tid som gått sedan lagen trätt i kraft är relativt kort, och någon utvärdering kan inte ske. Ingenting har skett som skulle motivera några ändrade krav från vpk:s sida. Kampen för dessa sker på arbetsplatserna, och i likhet med många tidigare vpk-krav kommer de att genomföras när opinionen vuxit sig tillräckligt stark. Utöver arbetsmiljölagen har också lagen om hälso- och miljöfarliga varor betydelse för arbetsmiljöns utformning. Vpk har i flera sammanhang kritiserat det klena utnyttjandet av denna lag och krävt en utökning av tillsynsmöjligheter och utredningsresurser. En utredning bör tillsättas för att bedöma om yrkesinspektionen kan utgöra tillsynsorgan även för denna lag - givetvis efter förstärkning. Den nya arbetsskadeförsäkringslagen har varit i kraft och innebär väsentliga förbättringar och utvidgningar i förhållande till den tidigare yrkesskadeförsäkringslagen . Någon mer genomgripande utvärdering är inte möjlig, eftersom endast ett fåtal ärenden har behandlats i försäkringsdomstolen efter överklaganden, och det är dessa beslut som utformar praxis. De flesta beslut när det gäller arbetssjukdomar behandlas fortfarande efter den äldre lagen eftersom yppandedagen avgör vilken lag som skall tillämpas. Vissa fall handläggs t. o. m. yrkesskadeförsäkringslag på grund av övergångsbestämmelsernas utformning. Såväl denna lag som den senare byggde på felaktig medicinsk uppfattning. Detta innebär orättvisor för många äldre arbetare, och övergångsbestämmelser mellan lagarna bör utformas så att principerna lag äger tillämpning. föreslog i sitt betänkande (SOU 1976:17) väsentliga förbättringar, vilka senare antog. Arbetsskadestatistiken är viktig för bedömning av arbetsmiljöns negativa effekter, och särskild uppmärksamhet måste riktas på den omfattande underregistrering som förekommer. Företagshälsovård i större företag och företagshälsovårdscentraler för flera företags anställda utgör den första specialiserade arbetsmiljöinstansen för de anställda med normalt en medicinsk och en teknisk del (läkare, företagssjuksköterska och skyddsingenjör). Endast en tredjedel av alla arbetande har emellertid tillgång till företagshälsovård. Företagshälsovården regleras genom avtal mellan LO, PTK och SAF samt motsvarande på statliga och kommunala sidan. Någon obligatorisk plikt att ordna företagshälsovård förde anställda finns varken i lagstiftning eller i avtal. Vpk har emellertid krävt en lagstadgad skyldighet att inrätta företagshälsovård för alla anställda , och i direktiven till utredning om företagshälsovård och yrkesmedicin finns uttalat att en allomfattande företagshälsovård bör eftersträvas. En god företagshälsovård med inriktning på eliminering av risker och medicinsk övervakning av yrkesbetingade sjukdomstillstånd skall vara en rättighet. Enligt avtalen skall företagshälsovården vara underställd skyddskommittén eller särskilda kommittéer med arbetarmajoritet. Detta är ett väsentligt framsteg men långt ifrån tillräckligt för att garantera frihet från arbetsgivarstyrning. Rekrytering och anställningsförhandlingar sköts av personalavdelningen eller en verkställande direktör för en företagshälsovårdscentral, där ofta långt mer än ordinära förmåner kontrakteras. Den företagsläkare som öppet ställer sig på fackets sida hamnar i onåd och riskerar sin anställning. Företagshälsovårdens personal skall grunda sina bedömningar på bästa möjliga vetenskapliga underlag och varken över- eller undervärdera risker. Det är de arbetande som är utsatta för riskerna, och det får inte råda något tvivel om att företagshälsovården skall betjäna de anställda. Därför måste också de anställda ha hela inflytandet över tillsättningen och ledningen av företagshälsovården. Samordning med , som har det övergripande ansvaret för hälso- och sjukvården, bör ske och anställningen ordnas via , även om företaget självfallet skall bekosta företagshälsovården och de lokala fackföreningarna utgöra företagshälsovårdens ledningsorgan. Landstingen har i allmänhet grovt misskött företagshälsovården för de egna anställda, men det är inget argument för privatanställda företagsläkare. Lika litet som landstingens ofta dåliga personalpolitik är ett argument för privata sjukhem! De privatanställda företagsläkarna innebär en utvidgning av det privata sjukvårdsområdet som måste stoppas. I företagshälsovården bör i allmänhet även återfinnas beteendeveten skaplig expertis för studier av olycksfall, arbetsorganisationens påverkan, psykologiska effekter av arbetstider och skiftsystem m. m. Företagshälsovården måste bli obligatorisk och innehålla medicinsk, teknisk och beteendevetenskaplig sakkunskap. Vpk har länge krävt utbyggnad av de yrkesmedicinska klinikerna vid i forsta hand regionsjukhusen och sedan länssjukhusen. utredning om företagshälsovård och yrkesmedicin hade utlovat ett delbetänkande om yrkesmedicin , men f. n. lär detta inte komma förrän tidigast . saknas fullt utbyggd klinik i , och , medan en sådan är under uppbyggnad i och finns i , och . Principerna för sådana kliniker fastslogs av en utredning, och det är en synnerligen anmärkningsvärd passivitet som de berörda landstingen uppvisat. Trots de senare årens intensiva arbetsmiljödebatt och många larm har ingen väsentlig utbyggnad skett. Vpk kräver nu att lagstiftar om att yrkesmedicinska kliniker med fullt utbyggd medicinsk, teknisk och psykosocial funktion skall byggas upp vid regionsjukhusen och att planeringen för detta med bindande åtagande föreligger . Skyddsombuden utbildas huvudsakligen av de egna fackliga organisationerna. Som studiematerial används vanligen sådant som är framställt av arbetarskyddsnämnden. En specialkurs för huvudskyddsombud har arrangerats av ASS och ytterligare en planeras. Därutöver finns kurser i S AF:s regi, på folkhögskolor och i arrangemang av olika utbildningsinstitut. Som framgått av beskrivningen av arbetsmiljöns riskområden krävs omfattande kunskaper för att bedöma och övervaka arbetsmiljön. De kurser som finns tillgängliga är utformade som introduktionskurser. Det behövs uppenbarligen mer omfattande utbildning för tusentals skyddsombud för att bryta arbetsgivarsidans kunskapsövertag. Detta kan knappast ordnas genom ASS eller inom de fackliga organisationerna, utan lämpligaste institution förefaller vara högskolorna. Undervisningen borde administrativt utformas som högskolornas yrkesutbildningskurser och kunna bedrivas som hel- eller halvtidsstudier eller enstaka kurser. I stor utsträckning borde huvudskyddsombud kunna fungera som lärare och seminarieledare, men självfallet skulle även andra experter utnyttjas. Liknande kurser anordnas vid ett flertal universitet i och . Full lön skulle utgå . Genom sådan kvalificerad utbildning skulle skyddsombuden bli bättre rustade för sina uppgifter i planering och övervakning, viktiga iakttagelser från arbetsplatserna skulle samlas upp för fortsatt forskning, i vilken skyddsombuden deltog, och en bas för rekrytering till personal inom yrkesinspektion och företagshälsovård skulle skapas. Förutsättningar och planering för högskolebunden arbetsmiljöutbildning för skyddsombud på betald arbetstid bör utredas. Den allmänna utbildningen i arbetsmiljöfrågor är undermålig. Särskilt allvarligt är det förhållandet att inte tycks fullgöra sina skyldigheter i undervisningsplanen, vilket framgått av en artikel i tidskriften av utbildningsansvariga från ASS. Även inom utbildningen för tekniker och hälso- och sjukvårdspersonal är arbetsmiljöutbildningen eftersatt. Det finns t. ex. ingen kurs i yrkesmedicin för blivande läkare och ingen utbildning för yrkeshygieniker (tekniska specialister på arbetsmiljöfrågor med akademisk examen, vanligen civilingenjörer). Även arbetarskyddsstyrelsens utbildning för företagshälsovårdens personal är kort (). Den kvalificerade arbetsmiljöutbildningen hämmas av brist på lärare, vilket i sin tur är resultatet av uteblivna tidigare insatser från statsmakterna. Trots utredningar och konferenser har ganska litet hänt inom detta område. Vpk kräver att undervisningen för skolelever på gymnasie- och grundskolenivå förbättras, att yrkesmedicinsk utbildning formaliseras i läkarutbildningen och att speciella utbildningsgrenar för yrkeshygieniker inrättas vid högskolor eller arbetsmedicinska institut i nordisk samverkan samt att utbildningen för företagshälsovårdens personal förlängs och fördjupas. Den svenska arbetsmiljöforskningen fick ett välkommet och betydande bidrag genom den statliga arbetarskyddsfonden (ASF), som disponerar mer än 100 milj. kr. Ur fondens medel bekostas inte bara forskning utan även utbildning (t. ex. vid ASS) och information (t. ex. tidskriften och undervisningsmaterial) samt delvis det tämligen nyinrättade tillkom i samband med MBL. Fackliga företrädare har fått ett betydande inflytande och finns med i referensgrupper - fondens ordförande är förre Metallordföranden . ASF:s positiva betydelse undanröjer emellertid inte vpk:s och flera fackförbunds krav på ett fackligt forskningsinstitut. Ett sådant fackligt institut skulle självt prioritera forskningsområden, aktivt verka för att samla upp erfarenhet bland medlemmarna och låta dessa delta i forskningsprojekt, medverka i utbildning och information, vara ett kraftfullt remissorgan i arbetsmiljöfrågor och en motvikt till den omfattande kunskap som innehas av arbetsgivarnas representanter i företagen. 1 vissa delar finns förebilden till detta i , där () till sitt hundraårsjubileum upprättade ett fackligt och utbildning (TUC, ). kan inte inrätta ett fackligt institut, men ett uttalande om ekonomiskt stöd kan antas. Synnerligen oroande - men inte överraskande - rapporter om svartlistning av forskare från SAF:s sida har avslöjats. För arbetsgivaren obehagliga fakta döljs, och facket har inte rätt att ta in egna utredare. Arbetsmiljöfrågorna belyser den oförenliga motsättningen mellan kapital och arbete och klassamarbetets omöjlighet. Med hänvisning till det anförda föreslås' att hos regeringen hemställer om förslag som innebär 1. att den lokala fackföreningen får vetorätt angående löneformen vid arbeten som är förenade med olycksfallsrisk och att detta införs i arbetsmiljölagen,