mot · G2022604 · 1979-04-20 00:00:00 — Motion 1978/79:2604 av m. fl. med anledning av propositionen 1978/79:183 om ändring i arrendelagstiftningen De nuvarande lagreglerna om arrende trädde i kraft . De ersatte då bl. a. lagstiftningen om sociala jordbruksarrenden . Det innebar att det starka besittningsskydd som denna lag innehöll för arrendatorn togs bort. 1 lag infördes ett generellt besittningsskydd för alla slag av arrenden, även för de s. k. icke sociala, under förutsättning att arrendetiden överstiger . Besittningsskyddet är så utformat att arrendatorn, om arrendeavtalet sägs upp till arrendetidens utgång, har rätt att i princip få avtalet förlängt. Huvudprincipen var alltså att ge arrendatorn trygghet i både socialt och företagsmässigt hänseende. starka prisstegring, betingad dels av kapitalplaceringsmotiv, dels av en uppkommen bristmarknad på jordbruk, uppkom även en brist på arrendejordbruk. Detta fick till följd att även arrendeprissättningen i många fall stegrades så kraftigt att möjligheten för arrendatorn att fortsätta arrendet upphörde, även om han hade sådan rätt. Den främsta orsaken till detta förhållande var att den nu gällande arrendeprissättningen kunde ske med hänsyn till den s. k. marknadsprincipen. "Arrendemarknaden influerades i många fall av vad en sidarrendator med de flesta av sina fasta kostnader täckta kunde betala. Genom att tillämpa marknadsprincipen kom man bort från vad arrendestället i verkligheten var värt från avkastnings- och bruksvärdessynpunkt. har därför i sitt förslag efter ingående prövning enhälligt föreslagit att vid fastställande av arrendeavgiften skall hänsyn tas till arrendeställets avkastningsförmåga. 1 propositionen föreslås emellertid att marknadsprissättning i viss utsträckning bibehålls. 1 det följande kommer vi att föreslå vissa förändringar i det framlagda förslaget i syfte att öka jordbruksarrendatorers trygghet. Bestämning av arrendeavgift vid förlängning av avtal (JB 9 kap. 9 §) Utgångspunkten för fastställandet av nya villkor vid förlängning av arrendeavtalet bör vara att avtalet som helhet ges ett skäligt innehåll med hänsyn till arrendeställets beskaffenhet och förutsättningar i flera olika avseenden. Arrendeavgiften och andra villkor, vilka i regel även har ekonomisk betydelse, skall vägas samman till ett skäligt helhetsinnehåll. Lagparagrafen bör med denna utgångspunkt ges en konsekvent formulering, dvs. både arrendeavgift och övriga villkor skall vara skäliga. Enligt departementschefens förslag skall fordrad arrendeavgift godtas om den inte är oskälig medan annat villkor skall gälla i den mån det är skäligt. Enligt specialmotiveringen på s. 35 i propositionen måste vid arrendenämndens bedömning av avgiften jordägaren tillförsäkras ett belopp utöver den konstaterade högsta skäliga nivån med hänsyn till den osäkerhet som råder vid uppskattningar av detta slag. Detta innebäratt risken för felvärdering eller felbedömning läggs helt på arrendatorn, vilket strider mot arrendelagskommitténs genomgående strävan att skapa jämställdhet i avtalsförhållandet. Ifrågavarande uttalande på s. 35 torde komma att medföra onödigt missförstånd och även irritation mellan parterna i den mån de själva söker träffa överenskommelser, vilket sker i de flesta fall vid förlängning. Den föreslagna lagparagrafens uttryck vad arrendatorer i allmänhet kan antas vara villiga att betala innebär i viss mån ett bibehållande av den nu gällande och i olika sammanhang hårt kritiserade marknadsprincipen. 1 den rådande bristmarknaden med stor konkurrens om arrendeställen finns det, som departementschefen påtalat (s. 14), med marknadsprincipen ingen garanti för att arrendatorn får det skydd till hem och näring som är ett av de viktigaste syftena med arrendelagstiftningen. Även på s. 15 i propositionen förs en argumentering om att avkastningsprincipen vid arrendeprissättningen bör vara den vägledande. Detta är riktigt. 1 propositionen har man dock i vissa avsnitt använt den terminologi som finns i jordförvärvslagstiftningen, t. ex. om den inte obetydligt överstiger. Vi vill påpeka att vid fastighetsköp ligger även många andra värdeberäkningar med, som exempelvis kapitalplaceringsmotiv och ibland skogsareal o. d. Vid arrendet finns endast den årliga avkastningsförmåga gården ger. Något däröver kan inte arrendatorn tillgodogöra sig. Därför är jämförelsen inte relevant. Det åberopade kravet på parallellitet med hyreslagen är enligt vår mening inte heller relevant. Jordbruksarrende innefattar i jämförelse med exempelvis bostadshyra avsevärt mer omfattande förhållanden. Arrendatorn är för hela sin försörjning beroende av arrendet. Detta starka beroende föreligger inte i hyressituationerna. En lagutformning som ger starkare skydd för arrendator men som bryter lagstiftningsparallelliteten är därför sakligt motiverad. I propositionen (s. 34, sjätte stycket) anförs att förbättringar i allmänhet ej ensamma bör utgöra någon grund för arrendehöjning. Enligt vår mening bör förbättringar som arrendator själv utfört över huvud taget inte få medräknas som grund för arrendehöjningar. Vi anser i likhet med lagrådsledamoten att upprepningen av reglerna i 9 kap. 9 § i 10 kap. 6 § är överflödig. Vi förutsätter att vederbörande utskott överväger paragrafens utformning. Lagändringarna föreslås träda i kraft , utom i fråga om självinträdet (9 kap. 8 §) där ikraftträdandet inte sker gällande avtal löper ut. Enligt vår mening bör lagändringarna i sin helhet träda i kraft . Avtal i enlighet med tidigare lag kan bedömas i den intresseavvägning mellan parterna som skall komma till stånd -en intresseavvägning som vid arrendenämnderna i viss mån sker , men som enligt lagförslaget nu blir mer betonat. Vi anser i likhet med arrendelagskommittén att hela lagkomplexet bör träda i kraft vid ett och samma tillfälle. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. a) att antar följande lydelse av jordabalken 9 kap. 9 5: Vid fastställande av villkor vid förlängning av arrendeavtal skall arrendeavgiften bestämmas till belopp som med hänsyn till arrendeställets avkastningsförmåga, arrendeavtalets innehåll och omständigheterna i övrigt är att anse som skäligt. Förlängning (samma som propositionen) denna balk. b) att godkänner vad i motionen anförs i fråga om bestämning av arrendeavgiften, c) att godkänner vad i motionen anförs angående arrendators egna åtgärder som grund för arrendehöjningar, 2. att beslutar att samtliga lagändringar i sin helhet skall träda i kraft . () AXEL () () () () ()