mot · G2021039 · 1979-01-23 00:00:00 — av m. fl. om avskaffande av bestämmelserna om fredsplikt och skadestånd i vissa fall Alltsedan antagandet av klasslagar, kollektivavtalslagen och lagen om arbetsdomstol har kommunisterna med all kraft verkat för att den s. k. fredsplikten skall avskaffas. Detsamma har gällt utdömande av skadestånd mot arbetare som tvingats tillgripa strejk som vapen i kampen mot arbetsköparna. De flesta arbetare hade säkert förväntat sig, att denna gamla reaktionära lagstiftning skulle ändras till arbetarnas och fackföreningarnas förmån i och med antagandet av lagen om medbestämmande i arbetslivet. Men så blev det inte. Skadeståndsbestämmelserna, strejkförbudet och fackföreningarnas ansvar för att arbetsfreden upprätthålles finns infört i den nya lagstiftningen och har t. o. m. skärpts på vissa punkter. kommunisterna har i tidigare motioner påtalat att den dåvarande regeringen i sitt lagförslag inte tagit någon hänsyn till den starka opinion som fanns mot den gamla klasslagstiftningen då fredsplikt och skadestånd infördes i lag. Dessa bestämmelser, som i hela sin vidd riktar udden mot den svenska arbetarklassen, togs in i den nya lagstiftningen och skärptes t. o. m. i vissa avseenden. Vpk föreslog bl. a. vid det tillfället att 41 § i Lagen om medbestämmande i arbetslivet skulle utformas så, att den stadgade oinskränkt rätt för lokal och central facklig organisation att tillgripa stridsåtgärd i fackliga tvister. Dessa tvångsparagrafer, som av en borgerlig majoritet i 1928 tvingades på arbetarrörelsen och dess fackliga organisationer, stadfästes på nytt av socialdemokratin och de borgerliga partierna i och med antagandet av medbestämmandelagen. Även den nya lagstiftningen utgår från att parterna på arbetsmarknaden dvs. lönearbetarnaoch kapitalisterna-är jämbördiga och att bestämmelserna om fredsplikt och skadestånd har en ömsesidig verkan. Att arbetsköparna inte är i behov av att tillgripa stridsåtgärder bortsåg lagstiftare från. Så gjorde också riksdagsmajoriteten vid antagandet av medbestämmandelagen 1976, vilket måste betraktas som anmärkningsvärt, speciellt när det gäller socialdemokratin. Det kapitalistiska produktionssystemets snabba utveckling med genomgripande rationaliseringar har pressat den fackliga rörelsen till överenskommelser, som ger arbetsköparna rätt att mitt under löpande avtalsperiod ändra arbetsmetoder och sänka ackordspriser och att företa nedskärningar av arbetsstyrkan, utan att de fackliga organisationerna kan motsätta sig detta. Arbetsköparna har således möjlighet att försämra anställnings- och arbetsvillkoren för de anställda, utan att det är något brott mot vare sig lagar eller avtal. Men om facket eller arbetarna själva vidtar åtgärder för att ändra på missförhållanden är det genast lag- eller avtalsbrott som kan rendera dryga skadestånd både för facket och för arbetarna. Bestämmelserna i medbestämmandelagen binder upp fackföreningarna ännu hårdare än i den gamla lagstiftningen. 4 § i tidigare gällande kollektivavtalslagen har överförts till 41 och 42 §§, dock med ett tillägg till första stycket i 41 § jämfört med 4 § första stycket i kollektivavtalslagen, nämligen detta: ... om avtal har ingdtts av organisation och denna ej i behörig ordning har beslutat åtgärden. Det kan tyckas, vid en första anblick på detta tillägg,som om det inte skulle innebära någon väsentlig förändring av tidigare stadgande. Men om det sätts in i sitt rätta sammanhang, nämligen beslutsprocessen i de fackliga organisationerna och dess förändring då kollektivavtalslagen tillkom, är det från facklig synpunkt en avsevärd skärpning av tidigare fredspliktsbestämmelser. Före medbestämmandelagens tillkomst var det varken lag- eller avtalsstridigt att vidta stridsåtgärder om avtalslöst läge rådde, exempelvis om avtalen sagts upp och något nytt avtal inte ingåtts. Då kunde stridsåtgärder sättas i kraft utan möjlighet för arbetsköparna att stämma till arbetsdomstol och där kräva skadestånd. Men är en sådan stridsåtgärd också olaglig om den inte har beslutats i behörig ordning av fackförbundet. Beslutsordningen är ju numera sådan att det är förbundsstyrelsen - och endast denna - som kan besluta om stridsåtgärder. Ändringen i lagtexten innebär i praktiken att fackförbundens stadgebestämmelser om beslut om stridsåtgärd upphöjts till lag. Om en arbetargrupp bryter mot dessa bestämmelser och vidtar stridsåtgärd är denna olaglig även om avtalslöst läge har inträtt. I detta sammanhang bör påtalas att fackförbundens stadgar, vad gäller beslut om exempelvis arbetsnedläggelse eller annan stridsåtgärd, i väsentlig grad har skärpts . kunde de lokala fackföreningarna besluta om strejk och andra åtgärder mot arbetsköparna, utan att förbunden i egentlig mening motsatte sig eller kunde motsätta sig beslutet. är det tvärtom. Fackförbunden har vetorätt och är dessutom bundna av LO:s vetorätt mot förbunden i fråga om beslut vid mera omfattande konflikter. Det lilla tillägget i fredspliktsbestämmelserna innebär således en väsentlig skärpning av fredsplikten. Vad gäller straffsanktionerna för brott mot lagen eller mot kollektivavtal så har dessa skärpts i betydande grad både mot den enskilde arbetaren och mot facket. I tidigare lagbestämmelse föreskrevs straffet för deltagande i s. k. olovlig stridsåtgärd för den enskilde arbetaren till högst . kan i princip obegränsade skadeståndsbelopp utdömas. Dessutom har arbetsdomstolen-genom domen mot bilarbetarna i Boden-fört in en helt ny rättspraxis på den svenska arbetsmarknaden. I denna säregna och reaktionära dom slås det fast, att arbetare kan dömas två gånger för samma brott. Bilarbetarna dömdes först för att de strejkade olagligt och sedan ytterligare en gång för att de inte efterkom arbetsdomstolens dom att arbetet skulle återupptas. Därefter avskedades de strejkande av arbetsköparen, vilket han kunde göra med hänvisning till förarbetena till lagen om medbestämmande i arbetslivet och förarbetena till lagen om anställningsskydd. Bilarbetarna ville vara med och bestämma vilken löneform de skulle ha. De var eniga om att merit- och ackordslöner borde överges och att en övergång till fasta löner var en tryggare och bättre löneform - värd att gå till strid för, vilket arbetarna också gjorde. Resultatet blev, som alla vet, två domar i arbetsdomstolen, som helt ställde upp på arbetsköparens sida och utdömde dryga skadestånd. Sedan avskedades alla som strejkade med hänvisning till medbestämmandelagen och lagen om anställningsskydd. Fackföreningarna kan också drabbas hårdare enligt de nya bestämmelserna. För brott mot varselskyldigheten kan betydligt högre skadestånd utdömas. Varsel om beslutad stridsåtgärd skall lämnas till motparten minst innan åtgärden vidtas. Om så inte sker skall, enligt de nya reglerna, den uppkomna skadan ersättas till motparten, vilket kan bli mycket kostsamt. lagregler föreskrev böter . Det är en väsentlig skärpning. Det allvarligaste i den nya lagstiftningen är dock att det ställs stora krav på fackföreningarna och deras representanter beträffande arbetsfredens bevarande. Om en grupp arbetare tvingas tillgripa någon form av stridsåtgärd för att framtvinga välmotiverade förändringar av sina arbetsvillkor, så tvingas fackets företrädare till brandkårsutryckning för att förmå arbetarna att återgå till sina arbeten. Görs inte detta på ett effektivt och eftertryckligt sätt kan fackföreningen bli dömd till dryga skadestånd. Detsamma gäller om en grupp arbetare är missnöjda med exempelvis en central avtalsuppgörelse, som de inte haft någon möjlighet att själva påverka utgången av. Om dessa arbetare kräver justering av lönerna eller ändringar av annat slag, är det fackföreningsrepresentanternas skyldighet enligt lagen att övertyga arbetarna om att deras krav är både lag- och avtalsstridiga. Dessutom skall fackets företrädare förhindra att stridsåtgärder vidtas. Det är således långtgående krav som ställs på fackets företrädare för att uppfylla skyldigheten enligt fredspliktsbestämmelserna. Fackets företrädare måste således i många fall ställa sig på arbetsköparnas sida och försöka förmå arbetarna att upphöra med en stridsåtgärd som kan vara fullt berättigad och som innerst inne stöds av fackets representanter. Detta förhållande ger upphov till allvarliga motsättningar mellan fackföreningarnas förtroendevalda och medlemmarna och kan i sin förlängning förorsaka förtroendekris i fackföreningarna. De senaste årens stora konflikter på den svenska arbetsmarknaden visar med all tydlighet att klasskampen inte går att lagstifta bort. alltid att fortgå och utvecklas så länge det kapitalistiska produktionssystemet består. Arbetarna kommer som att också tillgripa det yttersta och effektivaste vapnet - strejken - när de anser detta nödvändigt. När arbetarna går ut i kamp för bättre arbetsbetingelser kan de aldrig hejdas av klasslagar. Strejkförbud och skadeståndshot kunde inte hindra vare sig gruvarbetarna eller skogsarbetarna eller hamnarbetama att gå ut i öppen strid för att framtvinga bättre levnadsvillkor. Strejkförbudet var helt verkningslöst. Arbetsköparnas främsta instrument mot arbetarna - arbetsdomstolen kunde av politiska och praktiska skäl inte användas mot arbetarna i någon nämnvärd omfattning. Varken gruvarbetarna eller hamnarbetarna eller skogsarbetarna drogs inför klassdomstolen. kommunisterna hävdar med bestämdhet att fackföreningarna måste tillerkännas rätten att tillgripa stridsåtgärder vid alla tillfällen då tvister med arbetsköparna inte kunnat lösas förhandlingsvägen. Skadeståndsskyldigheten för arbetarna och de fackliga organisationerna bör också utgå ur lagen. Med hänvisning till det anförda föreslås att med bifall till motionen beslutar anta följande Lag om ändring i lagen om medbestämmande i arbetslivet Arbetsgivare och arbetstagare, som är bundna av kollektivavtal får icke vidtaga eller deltaga i arbetsinställelse (lockout eller strejk), blockad, bojkott eller annan därmed jämförlig stridsåtgärd, om avtalet har ingdtts av organisation och denna ej i behörig ordning har beslutat åtgärden, om åtgärden strider mot bestämmelse om fredsplikt i kollektivavtal eller om åtgärden har till ändamål 1. att utöva påtryckning i tvist om kollektivavtalets giltighet, bestånd, eller rätta innebörd eller i tvist huruvida visst förfarande strider mot avtalet eller mot denna lag. 2. att åstadkomma ändring i avtalet, 3. att genomföra bestämmelse, som är avsedd att tillämpas sedan avtalet upphört att gälla, eller 4. att stödja Lokal och central facklig organisation som är bunden av kollektivavtal äger rätt att utöva påtryckning i tvist om kollektivavtals giltighet, avtalets innebörd eller tvist huruvida visst förfarande strider mot avtalet samt i tvist om förhållande mellan arbetsgivare och arbetstagare som ej reglerats i avtalet genom strejk, bojkott eller annan därmed jämförlig stridsåtgärd. annan, när denne icke själv får vidta stridsdtgärd. Första stycket utgör ej hinder för arbetstagarorganisation att i behörig ordning besluta blockadför att utverka betalning av klar och förfallen fordran på lön eller annan ersättning för utfört arbete. Arbetsgivare, arbetstagare och organisation som bryter mot denna lag eller mot kollektivavtal skall ersätta uppkommen skada, om ej annat följer av vad nedan sägs. Arbetsgivare eller arbetsgivares organisation som bryter mot denna lag eller mot kollektivavtal skall ersätta uppkommen skada. 41 och 54 §§ skall gälla fr. o. m. , medan 42-45 55-70 §§ skall upphöra att gälla fr. o. m. . (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)