mot · G2022538 · 1979-04-18 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1978/79:184 om lag om ändring i lagen (1976:350) om styrelserepresentation för samhället i aktiebolag, ekonomiska föreningar och stiftelser Ursprungligen framfördes i huvudsak tre olika motiv för samhällelig styrelserepresentation, nämligen ideologiska, effektivitetspolitiska och intressebevakande. Vissa anser att en försöksverksamhet med offentlig styrelserepresentation i ett antal för samhällsutvecklingen väsentliga företag bör ses som ett naturligt led i en strävan mot breddad och fördjupad ekonomisk demokrati. Lagen om offentlig styrelserepresentation leder till en maktutövning utan reell demokratisk kontroll. Lagen medger en sammanblandning av politisk beslutsprocess, offentlig förvaltning och näringsliv. Den kan medföra risk för en utradering av de självständiga och varandra balanserande intressen som vi har haft i och som varit ett av biandekonomins positiva kännemärken. Det finns en risk för att den offentliga styrelseledamoten av sin uppdragsgivare utnyttjas för att bedriva näringspolitik direkt i företagen, och detta skulle ske på grundval av icke offentliga underhandsinstruktioner. Offentlig styrelserepresentation kan hämma effektiviteten i styrelsearbetet. Styrelserna kan lätt bli för stora, och särskilt i koncerner med många styrelser kan arbetet bli tungrott. En styrelses huvuduppgift är att fatta beslut. Styrelsen måste därför utgöra en enhet. Offentlig styrelserepresentation kan leda till att styrelsen utvecklas till ett förhandlingsorgan där olika styrelseledamöter har skilda särintressen. Detta kan leda till dubbla lojaliteter. Vi har principiella invändningar mot en utveckling i förslagets riktning som innebär ett accelererande politiskt direktinflytande på företagens interna arbete. De internationella erfarenheterna av en sådan utveckling manar knappast till efterföljd. Vid riksdagsbehandlingen av den nu gällande lagen om offentliga styrelseledamöter yrkade vi avslag på förslaget i dess helhet. Vi anförde därvid bl. a. följande: Förslagen strider enligt vår mening mot de principer som bär upp vår författning i fråga om hur staten skall utöva sin överhöghet. Dessa principer bygger bl. a. på att myndighets verksamhet skall utövas under offentlig insyn, vara normbunden och att förutsättningar föreligger för demokratisk kontroll. Hänsyn till enskilda intressen motiverar emellertid ofta att allmänhetens insyn begränsas. Säkerhetsskäl och liknande motiverar att insynen inskränks. Grundregeln är dock öppenhet och normbundenhet. Denna princip har djup förankring i folkmedvetandet och uppfattas som en väsentlig garanti för medborgarnas rättssäkerhet. Inom ramen för den alltmer selektiva näringspolitiken sker en omfattande sekretessbeläggning av förhållandena mellan staten och enskilda affärsföretag. Detta är i och för sig rimligt med hänsyn till företagens berättigade affärsintressen. Här får en dock avvägning ske och insynskravet måste tillmätas stor betydelse. Utrymmet för skönsmässiga överväganden från statens sida är betydande på detta område, och insyn är därför nödvändig för att också rättviseaspekter och jämställdhet i konkurrenshänseende beaktas. Väsentligt för kontrollen är också att myndigheternas överväganden konkretiseras i formella beslut, som kan utgöra grund för utkrävande av ansvar. Näringspolitiken har utövats inom ett system av lagar och förordningar. Genom offentlig styrelserepresentation bryts detta system. Möjligheter skapas att utforma en del av näringspolitiken vid s. k. kontaktkonferenser mellan offentliga styrelseledamöter och, som det heter, företrädare för samhället, där styrelseledamöterna delges 'samhällets intentioner Det är givet att en företagsstyrelse, som delges önskemål från statsmakterna genom en offentlig styrelseledamot, känner en stark press att handla i enlighet med dessa. Inte minst den selektiva näringspolitiken ger offentliga styrelseledamöter en särskild maktställning. Den ordning som skapas genom regeringens förslag medför stora risker för godtycke. De principiella och praktiska invändningar mot statlig styrelserepresentation i företagen minskar inte genom att förslaget inskränks till förvaltningsoch investmentbolag. Motiveringen i propositionen - att dessa har nära bankanknytning och att inriktningen av försöksverksamheten sålunda bildar ett naturligt komplement till det nuvarande systemet med offentlig styrelserepresentation i affärsbankerna - kan vi icke acceptera. Vi har f. ö. motsatt oss den nu gällande ordningen med offentlig representation i bankstyrelse. Investmentbolagens styrelser fattar självständigt de beslut som rör bolagens angelägenheter. Karaktären av investmentbolagens verksamhet är också helt skild från vad som utmärker bankrörelse. bör tillåtas att handla enligt de allmänna regler som gäller för aktiebolag. Det mesta av vad som här anförts om förvaltnings- och investmentbolag torde gälla även för stiftelser. Stiftelserna utgör organisationer med särställning avseende sitt allmännyttiga syfte. Enligt vår mening är det inte motiverat att utse offentliga styrelseledamöter i stiftelser. I denna proposition föreslåsen förlängning av ifrågavarande lag (1976:350) samt vissa förändringar av densamma. Vi hälsar med tillfredsställelse att förslaget innebär ett avskaffande av möjligheten till statlig styrelserepresentation i aktiebolag med egen produktion och i ekonomiska föreningar. Vi finnér det anmärkningsvärt att den tidigare utlovade allomfattande utvärderingen av försöksverksamheten med styrelserepresentation för samhället i aktiebolag, ekonomiska föreningar och stiftelser inte skett. De utvärderingar som skett motiverar inte en ändring av vår tidigare inställning. Vi finner mot denna bakgrund inga bärande skäl att förlänga lagen (1976:350) i övriga delar. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställer vi att riksdagena avslår propositionen 1978/79:184. () () () () () () () BO ()