mot · G2022694 · 1979-05-11 00:00:00 — 1978/79 26942697 av m. fl. med anledning av propositionen 1978/79: 150 med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för /80, m. m. (kompletteringsproposition). igångsattes enligt nu tillgängliga uppgifter byggande av 56 885 lägenheter. Regeringens målsättning var 60 000 lägenheter. Trots relativt handfasta åtgärder bl. a. upprepade höjningar av de statliga lånebeloppen syftande till att nå målet 60 000 lägenheter, stannade igångsättningen på en betydligt lägre nivå. I den nu framlagda kompletteringspropositionen sätts målet även till 60 000 lägenheter. Regeringen utgår från att detta mål skall kunna nås. Det är förvånande att regeringen utgår från att igångsättningen av byggande av bostadslägenheter skall kunna ökas trots att igångsättningarna ligger under motsvarande siffra för . Dessa uppgifter antyder snarare att man kommer att underskrida 57 000 lägenheter än att nå upp till 60 000 lägenheter. En förutsättning för den ekonomiska utveckling som tecknas i den reviderade finansplanen är att industrin når fullt kapacitetsutnyttjande med effektivt utnyttjande av tillgängliga arbetskraftsreserver. Detta torde i viss utsträckning innebära att människor inte bara flyttar mellan företag utan också mellan orter. Skall denna flyttning mellan orter över huvud taget vara möjlig förutsätts att bostadsförsörjningen inte utgör en flaskhals. Det måste finnas bostäder till förfogande för de människor som flyttar till en ny ort. Bostadsbyggandet ligger f. n. på en för låg nivå för att man med säkerhet skall undvika en flaskhals just i bostadsförsörjningen. Skall vi ge goda förutsättningar för en snabb uppgång i ekonomin måste bostadsbyggandet ökas. Det är uppenbart att den förda bostadspolitiken endast i ringa utsträckning har förmått hålla bostadsbyggandet på en utifrån allmänna samhällsekonomiska utgångspunkter rimlig nivå. De ökade lånebeloppen och åtgärderna ägnade att lindra hyreshöjningarna har inte kunnat stimulera till erforderligt bostadsbyggande. Det nätverk av delvis sinsemellan motstridiga regleringar som styr bostadsbyggandet och bostadsmarknaden ger inte utrymme för flexibilitet och snabb påverkan av bostadsbyggandets volym. 1 1978/79. Mot 1978/79: 2694 Genom gällande hyresregler m. m. för flerfamiljshus är det i praktiken omöjligt att bygga sådana utan statliga lån. Dessa statliga lån har givetvis sådan utformning att det i många fall ter sig utomordentligt svårt att klara ett projekt inom de kostnadsramar som lånesystemet uppställer. I praktiken leder därmed det statliga lånesystem som skall stimulera byggande i stället till att byggandet av flerfamiljshus hålls tillbaka. Ett problem om man överväger att stimulera byggande genom ökade statliga lån är att den tillkommande statliga belåningen medför en tung belastning på statskassan genom det starka subventionsinslaget. Detta har med rätta utgjort ett starkt skäl för restriktivitet med ökning av lånebeloppen. har s. k. överkostnader accepterats i viss utsträckning. Byggnadsobjekt har fått betinga något högre kostnader än vad som godkänts för statlig belåning. Dessa överkostnader har finansierats på sedvanliga marknadsvillkor. En möjlighet att i viss utsträckning lösa finansieringsproblemen för bostadsbyggandet skulle vara om överkostnaderna för bostadsrättslägenheter och småhus tilläts i betydligt större utsträckning än . Detta skulle innebära att de statliga lånen i och för sig inte ökade, men väl att de statliga lånen inte skulle falla bort vid högre överkostnader. De tillkommande kostnaderna finge bostadsrättshavaren resp. villaägaren finansiera genom marknadsmässiga lån. Genom överenskommelserna om utrymme på kreditmarknaden för finansiering av bostadsbyggandet skulle statsmakterna kunna medverka till att lån för de så ökade överkostnaderna skulle kunna ställas till förfogande. Om ett på detta sätt ökat inslag av enskild finansiering av bostadsbyggandet godtogs, skulle de för byggandet besvärande finansieringsproblemen kunna lindras utan att det åsamkade statsverket ökade kostnader i form av räntesubventioner. De här skisserade möjligheterna till tilläggsbelåning skulle kunna medverka till ökning av såväl villabyggandet som flerfamiljshusbyggandet. En invändning som skulle kunna riktas mot förslaget är en viss risk för prisuppdrivande effekter som resultat av de bättre finansieringsmöjligheterna. Denna risk skulle effektivt kunna motverkas genom sådan utformning av amorteringsprofil och amorteringstider, att en alltmer ökad belåning inte skulle te sig enbart positiv för låntagaren. I överenskommelser med kreditmarknadsinstitutionema om låneutrymmet borde kunna ingå att de lån som gavs skulle ha relativt kort amorteringstid. Rak amortering i stället för annuitetsutformning borde också ifrågakomma. Enligt vår uppfattning bör genom ändring av bostadsfinansieringsförordningen möjligheter till förbättring av finansieringsmöjligheterna enligt vad vi nu sagt öppnas. 1978/79: 2694 Utbud av planerad mark Uppenbarligen är en av de flaskhalsar som finns i bostadsproduktionen att återfinna i bristen på planerad mark. Flera förhållanden har lett till denna brist. Skall man snabbt kunna få fram byggbar mark måste man utnyttja alla de resurser som finns på byggnadsmarknaden. Genom det markvillkor som gäller begränsas emellertid i högsta grad möjligheterna för enskilda insatser på området. I syfte att nyttiggöra den planeringskapacitet och den kompetens som framför allt står outnyttjad i enskilda byggnadsföretag bör markvillkoret avskaffas. Parallellt härmed bör i normalfallet kravet på anbudsupphandling också efterges. Syftet bör vara att enskilda företag skall kunna ta fram färdiga projekt att presentera för kommunerna. Kommunerna skall inte behöva stå som huvudmän för vare sig planering eller genomförande. Erforderligt kommunalt inflytande ges ändå genom det kommunala planmonopolet. Regeringen bör vidta förändringar av bostadsfinansieringsförordningen i enlighet med vad som sagts. Ramen för frifinansierat byggande Med utgångspunkt i omfattningen av byggande av icke statligt belånade lägenheter föregående år har ramen för frifinansierat byggande satts till 5 000 lägenheter. Vi anser det angeläget att denna ram ökas. Om en efterfrågan på kreditutrymme för detta byggande ökar, innebär de nu fattade besluten en onödig och hämmande faktor. Ramen för frifinansierat byggande bör ökas med 3 000 lägenheter. Saneringsverksamheten är reglerad genom flera olika reglerings- och inflytandekomplex. I praktiken riskerar denna ingående styrning och komplicerade reglering att leda till att saneringen hämmas i stället för främjas. För de fall en ombyggnad avses ske i regi av en bostadsrättsförening för de boende i huset bör styrningen såväl från hyresgästorganisationernas sida som från lånemyndigheternas sida kunna begränsas högst avsevärt. I och med att de boende själva svarar för huvudmannaskapet för ombyggnaden bör hyresgästinflytandet kunna anses vara tillgodosett. Kravet för byggnadslov enligt bostadssaneringslagen på medgivande från hyresgäströrelsen så snart en fastighet innehåller hyreslägenheter bör ej gälla bostadsrättsfallet även om fastigheten skulle innehålla hyreslägenheter. Det enda krav som staten i sin egenskap av långivare torde behöva ställa är att ombyggnadsarbetena skall utföras på ett sådant sätt att tillfredsställande säkerhet ges för de statliga lånen. tl 1978/79. 1978/79: 2694 En kombination av ökade toppbelåningsmöjligheter som förordats ovan och minskad extern styrning av ombyggnaden bör kunna ge mycket verksamma bidrag till en ökad saneringstakt. Bostadspolitikens grundläggande mål måste vara att tillgodose efterfrågan på bostäder. Rädslan för segregation på bostadsmarknaden har emellertid kommit att motivera restriktioner på bostadspolitiken som riskerar att bli direkt hindrande för bostadsbyggande. Framför allt har detta inträffat i fråga om flerfamiljshus. Man har enträget motsatt sig varje förslag syftande till ökade inslag av enskilt ägande och enskilda insatser. Ökning av de boendes enskilda inflytande, och ytterst valfrihet, har ansetts medföra oacceptabla risker för segregation. En ökning av inslaget av enskilt ägande av flerfamiljshuslägenheter skulle öka valfriheten och därmed rimligen också motverka segregation. Det kan inte gärna vara ägnat att motverka segregation att inskränka valfriheten till dem som önskar bo i småhus. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs 1. att anhåller att regeringen låter ändra bostadsfinansieringsförordningen i syfte att vidga utrymmet för belåning utöver det statliga lånet, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts rörande utrymme på kreditmarknaden för tillkommande lån med förkortad amortering och rak amortering, 3. att anhåller att regeringen låter ändra bostadsfinansieringsförordningen i syfte att avskaffa markvillkoret och öppna möjligheter att efterge anbudsvillkoret, 4. att som sin mening ger regeringen till känna att ramen för icke statligt belånat bostadsbyggande bör uppgå till 8 000 lägenheter. . NISSER (m) () . () () () ()