mot · G202418 · 1979-01-17 00:00:00 — av och om förenklad indrivning av vissa fordringar Kommuner, landstingskommuner och staten tillhandahåller medborgarna i samhället alltmer service och tjänster av skiftande slag mot avgift eller annan ersättning. Liksom i privat affärsverksamhet uteblir emellanåt den enskildes motprestation. För att få betalning måste det allmänna i egenskap av borgenär antingen självt vidta åtgärder för att förmå gäldenären att fullgöra sin skyldighet eller också överlämna saken till ett ombud. Det är inte ovanligt att som ombud anlitas inkassoföretag, advokat eller liknande. Om betalning inte sker efter ett eller flera påminnelsekrav, vänder sig borgenären eller dennes ombud till allmän domstol med ansökan om stämning, lagsökning eller betalningsföreläggande på gäldenären. Den urkund som erhålls efter förfarandet vid domstolen, såvida målet inte gått borgenären emot, är exigibel, dvs. den kan hos kronofogdemyndigheten läggas till grund för exekutiva åtgärder mot gäldenären. Gäldenären kan alltså tvingas till betalning genom utmätning. Kommunerna får ofta fordringar på enskilda efter leverans av vatten och elström samt för hyra, sotning och andra tjänster. Landstingskommunerna har ofta fordringar mot enskilda på grund av kostnader inom sjukvården. har en mängd varierande verksamhetsgrenar, där leveranser och tjänster tillhandahålls allmänheten. Hit kan också räknas de affärsdrivande verkens verksamhet. Vid utebliven betalning uppkommer inom de enheter av förvaltningen som handhar försäljning att utreda anledningen till betalningsdröjsmål. Fakturan kan vara felställd, köparen kan ha bytt adress, han kan göra gällande kvittningsrätt eller han påstår sig av oförmåga inte kunna betala. Efter att ha gjort denna utredning måste säljaren avgöra om han skall vidta rättsliga åtgärder för att utfå betalning. Efter beslut om att föra saken vidare till domstol brukar borgenären, dvs. kommunen, landstingskommunen eller staten, antingen själv föra sin process om det finns tillgång till kompetent personal och arbetstiden tillåter eller också som tidigare nämnts överlämna saken till ett ombud, som givetvis tar betalt för sina tjänster. 1 stället för att samhällets olika organ själva eller genom privata ombud inkasserar sina fordringar, borde här statens eget organ - kronofogdemyndigheterna-kunna anlitas. Hela landet är indelat i 81 kronofogdedistrikt med stationering av exekutiv personal på ca 100 ytterligare orter i landet utanför distriktens centralorter. Härigenom skulle man ha tillgång till exekutiv personal på ungefär 180 platser i landet. Med denna personaltäthet har exekutionsväsendet möjlighet att utan större kostnad nå gäldenären, i fall personligt sammanträffande skulle behövas. Genom sitt indrivningsarbete har kronofogdemyndighetens personal förvärvat stor kännedom om människorna i sina distrikt. Denna kunskap kan utnyttjas om myndigheten utses till ombud för borgenärerna. Väljer man möjligheten att anlita kronofogdemyndighet i stället för inkassoföretag och liknande, borde den fortsatta handläggningen av ärendet kunna förenklas. Det anlitade ombudets huvudsakliga uppgift är att kräva gäldenären på betalning och, om betalning inte sker, sända fakturan i två exemplar med ansökan om betalningsföreläggande till tingsrätten i den domsaga inom vilken gäldenären har sitt hemvist. Utan materiell prövning kommuniceras ansökningen med gäldenären och om denne inte bestrider kravet utfärdas ett betalningsföreläggande, som tillställs borgenärens ombud, som i sin tur vidarebefordrar föreläggandet till kronofogdemyndigheten med begäran om verkställighet. Verkställigheten innebär att kronofogdemyndigheten först kräver gäldenären på betalning och, om betalning inte sker, undersöker möjligheten till utmätning i lös egendom, fastighet, livränta eller sjukpenning. I stället för att låta ärendet gå till tingsrätten och därigenom fördyra handläggningen skulle, sedan fakturan inkommit till kronofogdemyndigheten, ärendet få följande handläggningsrutin: kräver gäldenären på fakturabeloppet. Om inte betalning sker, får man söka kontakt med gäldenären - eventuellt per telefon - och klarlägga om han vitsordar skulden. Erkänns skulden, borde fakturan och erkännandet vara tillräckligt underlag för att fordringsbeloppet genast skulle kunna uttas genom exekutiv åtgärd. Fakturan med erkännandet blir härigenom en s. k. exigibel handling. Liknande handläggning är möjlig jämlikt 55 § utsökningslagen då det gäller betalning av inropat gods på offentlig auktion. Domstolsförfarandet kunde härigenom undvaras och borgenären enbart behöva vända sig till kronofogdemyndighet, som svarade för det fortsatta arbetet med indrivning av obetalda fakturor. Den förenklade indrivningsrutinen i mål för staten och kommuner skulle innebära för gäldenärens del mindre kostnader och för borgenärens del snabbare betalt. Dessutom skulle man kunna få ett enhetligt förfaringssätt i det allmännas inkassoverksamhet gentemot medborgarna i samhället. Med stöd av vad som ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts angående förenklad indrivning av vissa borgenärers enskilda fordringar.