ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G2021148 · 1979-01-24 00:00:00 — om en utvärdering av matkupongssystemet Många anställda har möjlighet att köpa subventionerade matkuponger via företagen. Härvid medges företagen rätt att göra avdrag för sina kostnader, dvs. den subventionerade delen. Fördelen med dessa matkuponger är att de anställda erhåller motsvarande förmån som ges till anställda i företag med egen lunchrestaurant, vilken företagen själva subventionerar. Även om man måste bedöma det som positivt att de anställda ges möjlighet att få god och närande mat under arbetsdagen kan det ifrågasättas om man från rättvisesynpunkt skall upprätthålla ett konsumtionsmönster som inte alla medborgare kan ha del i. Många löntagare har inte möjlighet att köpa lunchkuponger eller utnyttja dessa till det minimipris som sätts med hänsyn till schablonmässig befrielse från skatteplikt för denna förmån. Exempelvis den som är arbetslös, utslagen från arbetslivet, har sociala problem liksom en stor del av låglönearbetarna, de handikappade, pensionärerna etc. får nöjas med att själva klara lunchmålet genom att göra matsäck, äta hemma, besöka matservering eller gå ut och betala fullt pris i en matservering. Friheten är således beskuren. Höginkomsttagare, som vanligen har lättare att dra till sig förmåner, erhåller däremot ofta matkupongerna som en förmånlig löneökning som ges i stället för ökad kontant lön. Härigenom lindras effekten av marginalskatten, och företaget undgår kravet att betala de sociala kostnaderna för den subventionerade förmånen. Systemet med matkuponger har utan tvekan stora positiva fördelar, men genom att det numera fått så stora samhällsekonomiska konsekvenser genom den omfattning matkupongsystemen fått kan man ifrågasätta om det inte bör byggas ut ytterligare så att även de svaga i samhället får del av det i ökad omfattning. Exempelvis skulle man i systemet kunna skapa ett matkupongsystem som ersättning för de kontanta utbetalningar socialmyndigheter ger personer med sociala problem för att förhindra att dessa t. ex. köper sprit o. d. i stället för livsnödvändig mat. Detta system skulle då på intet sätt kunna sägas vara diskriminerande vilket brukar anföras mot införandet av ett matkupongsystem. Å andra sidan kan det ifrågasättas om det är önskvärt att befrämja införandet av matkupongsystem som omsätter miljardbelopp. Med hänvisning till ovan anförda hemställs att hos regeringen begär en utredning som förutsättningslöst utvärderar nuvarande matkupongsystems för- och nackdelar samt de samhällsekonomiska konsekvenserna detta.
mot · G2021149 · 1979-01-25 00:00:00 — om värdering av bostadsförmån på jordbruksfastighet vid inkomstbeskattningen De av utfärdade anvisningarna för bostadsförmån i jordbruksfastighet innebär betydande orättvisor mellan bostäder av olika standard. Exempelvis kan reglerna tillämpas så att förmånsvärdet blir högre för ett äldre, omodernt, större hus än för ett mindre och modernt hus. Tillräcklig hänsyn tas inte till en ändamålsenlighet sett från bostadssynpunkt. Bestämmelsernas stelbenthet när det gäller att ensidigt beräkna en fastighets värde från bostadssynpunkt är till men för många människor som bebor äldre stora hus på landsbygden. För dessa slår ofta stora kvadratmeterytor hårt vid beräkning av bostadsförmånsvärde. Någon hänsyn till standard tas inte i sådan utsträckning att olika standardnivåer kompenserar exempelvis yta och byggnivå. Då det däremot gäller att fastställa ett bostadshus värde vid fastighetstaxeringen är noggrannheten vid mätning av standard betydligt större. De nu gällande reglerna vid beräkning av värde för bostadsförmån kan exempelvis i dessa fall leda till att en stor, gammal och dåligt isolerad träbyggnad med undermålig sanitär utrustning påförs högre bostadsvärde än ett mindre, nybyggt och fullt modernt hus. Enligt vår mening leder de nu gällande reglerna till uppenbara orättvisor och bör således ändras. Med stöd av det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts rörande ändring i reglerna för beräkning av värde av bostadsförmån vid inkomsttaxering. . NISSER (m)
mot · G2021151 · 1979-01-25 00:00:00 — 1978/79 1151-1160 om avdraget vid inkomstbeskattningen för resa med egen bil till och från arbetet Reseavdrag i allmänna självdeklarationen för resa till och från arbetet med egen bil får göras om tidsvinsten i förhållande till den tid som åtgår vid färd med allmänna kommunikationsmedel regelmässigt uppgår till minst . Tidsvinsten skall beräknas på resa kortaste möjliga väg till och från arbetet. Den allmänna bristen på daghem och familjedaghem innebär att förälder ofta får lämna barnen långt från hemmet och långt från arbetsplatsen. Tidsvinsten för färd med egen bil är alltså ofta beroende av var barntillsynen kunnat anordnas. Nuvarande tillämpning av avdragsbestämmelserna tillåter inte förälder att inräkna den tid det tar att lämna och hämta barn på daghem eller familjedaghem. Om den skattskyldige kan visa att godtagbar barntillsyn ej kunnat ordnas på lämpligare belägen ort, anser vi att tidsåtgången för avlämnande och hämtning av barn ska få medräknas när beräkning av tidsvinst görs. Med hänvisning till det anförda föreslår jag att hos regeringen hemställer att tillämpningsföreskrifterna ändras så att tidsvinsten genom nyttjandet av egen bil skall inkludera även den tid som åtgår för att lämna barn på daghem eller familjedaghem. 1 1978/79. 3 sami Nr 1151-1160
mot · G2021153 · 1979-01-24 00:00:00 — om det särskilda byggnadsinvesteringsavdraget m. m. Efter förslag i regeringens proposition 1978/79:50 och behandling av förslaget i skatteutskottets betänkande 1978/79:19 har antagit dels lag (1978:950) om särskilt investeringsavdrag för vissa byggnadsarbeten, dels lag (1978:951) om statligt investeringsbidrag för vissa byggnadsarbeten. Såsom skatteutskottet uttalat är avsikten med investeringsavdraget resp. investeringsbidraget framför allt att främja industrins investeringar. Undantag från tillämpningen av lagen har därför gjorts för vissa byggnadsinvesteringar, bl. a. investering i byggnader för kontorsändamål. Det förhåller sig dock så att erforderliga investeringar i industrin för att kunna möta en förbättrad orderingång och därmed ökad produktion i många fall inte alls eller endast delvis behöver göras i byggnader avsedda för den direkta tillverkningen. Outnyttjad kapacitet i tillverkningsenheter, överlager, effektivare lokalutnyttjande genom modernare produktionsprocesser kan i vissa fall göra det möjligt för industriföretagen att möta ökad orderingång utan att behov uppstår av utökade lokaler för tillverkningsenheterna. Framsynta satsningar i industriföretag förutsätter i stället i många fall att kapaciteten på konstruktions-, utvecklings- och marknadsföringsenhetema förstärks. Sådana investeringar faller emellertid med nuvarande bestämmelser utanför lagarnas tillämpning, då byggnader av detta slag klassificeras som lokaler för kontorsändamål. Det ovan anförda innebär att industriföretag som investerar i byggnader för att öka produktionen kommer i åtnjutande av byggnadsinvesteringsstödet endast om investeringen avser lokaler för den direkta tillverkningen, medan motsatt förhållande gäller om investeringen avser byggnader för t. ex. konstruktions-, utvecklings- och marknadsföringsenhetema. Lagarnas tillämpning kommer således delvis att bli beroende av tillfälligheter, och syftet med dem - att stödja industrins byggnadsinvesteringar kommer att uppnås endast i viss utsträckning. Enligt min mening bör ifrågavarande lagar ändras så att de blir tillämpliga också för kontorslokaler avsedda för företag inom tillverkningsindustrin. Det bör ankomma på vederbörande utskott att utforma erforderlig lagtext. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att beslutar om ändringar i lagen om särskilt investeringsavdrag för vissa byggnadsarbeten och lagen om statligt investeringsbidrag för vissa byggnadsarbeten, innebärande att lagarna blir tillämpliga även på byggnadsinvesteringar för kontorslokaler avsedda för företag inom tillverkningsindustrin.
mot · G2021154 · 1979-01-25 00:00:00 — av m. fl. om restitution av bensinskatt till yrkesfiskare I motioner såväl till /77 som till /78 hemställde vi att kustfiskare skulle erhålla individuell återbäring av erlagd bensinskatt för bensin som förbrukas i fiskebåt under yrkesutövning. Sådan kompensation utgår som bekant till yrkesutövare inom skogs- och lantbruk. har emellertid avslagit motionerna på skatteutskottets förslag med hänvisning till att det torde vara förenat med betydande svårigheter att kontrollera fiskarnas yrkesmässiga bensinförbrukning, att åtskilliga kustfiskare torde disponera såväl bensin- som brännoljedrivna båtar och att fisket åtnjuter kollektiv bensinskatterestitution. Ingen av motiveringarna för avslag är bärande. Att individuell restitution av bensinskatt till kustfiskare skulle medföra merarbete för skatteadministrationen torde vara obestridligt. Men att detta merarbete skulle vara av den omfattningen att det skulle utgöra skäl för att gå emot vår hemställan kan vi inte godta. Det kan inte vara förenat med mera besvär för skattemyndigheterna att ta emot en ansökan om restitution av bensinskatt från kustfiskare än att ta emot och behandla en dylik från skogshuggare och lantbrukare. Av inhämtade informationer framgår att kustfiskarna även i samma utsträckning som tidigare använt bensin vid utövandet av sitt yrke. Därvid har också framhållits de svårigheter som är förenade med att använda motorer med annat drivmedel. När man från början beslöt om tillvägagångssättet med kollektiv återbäring av bensinskatt inom fisket var förhållandena helt annorlunda jämfört med nuläget. Då var kustfiskarnas antal betydligt större. Ett utbrett behov av förbättringsåtgärder i fråga om landningshamnar m. m. förelåg. har antalet kustfiskare minskat betydligt i och med att trålfisket införts. Men har kvarvarande kustfiskare kommit att förbruka betydligt mera bensin per capita jämfört med tidigare förhållanden. Genom att kustfiskarna har blivit allt färre har de också mindre möjligheter att göra sig gällande inom organisationen. Detta har medfört att denna yrkesgrupp vid fördelning av bensinskattemedel icke fått bidrag till gemensamhetsanläggningar i den utsträckning de anser sig berättigade till. Detta i sin tur har medfört dryga kostnader för dem själva. Dessutom ökar som bekant priset på bensin oavbrutet, och den kostnad drivmedlen medför för denna yrkesgrupp börjar bli synnerligen betungande, i all synnerhet som kustfisket har den lägsta lönsamheten av de olika fiskegrenarna. Vår mening är att fiskare, som statistiskt betecknas som endayrkesfiskare, huvudyrkesfiskare och bivrkesfiskare, bör erhålla individuell återbäring av erlagd bensinskatt för sådan bensin som förbrukas i fiskebåt under yrkesutövning och att regeln bör tillämpas fr. o. m. innevarande år. Med stöd av det anförda hemställs att beslutar att kustfiskare i likhet med vad som gäller för lantbrukare och skogshuggare erhåller individuell återbäring av erlagd bensinskatt för sådan bensin som förbrukas i samband med yrkesutövning. () ()
mot · G2021155 · 1979-01-25 00:00:00 — 1978/79:1155 av m. fl. om vissa åtgärder på skatteområdet för att främja företagens forsknings- och utvecklingsarbete I den socialdemokratiska partimotionen om vissa näringspolitiska åtgärder har vi bl. a. lagt fram ett program för en kraftigt ökad forsknings- och utvecklingsverksamhet inom den svenska industrin. I detta program ingår ett förslag om tillfällig omläggning av företagsbeskattningen. Således föreslås företagen få göra ett extra avdrag för den del av forsknings- och utvecklingskostnaderna som överstiger den genomsnittliga nivån för godkända sådana avdrag . Vid beräkningen av den ökade forskningsvolymen bör en schablonmässig reducering med hänsyn till inflationen göras, så att det hundraprocentiga avdraget endast kommer att gälla volymmässiga ökningar. De föreslagna reglerna bör träda i kraft . Vidare föreslås att det nu gällande tioprocentiga avdraget fördubblas till ett tjugoprocentigt avdrag. Även denna höjning bör gälla . Avdraget för beräknas med nuvarande regler uppgå till 394 milj. kr. Med de föreslagna nya reglerna skulle - med antagande om en kraftig ökning av forsknings- och utvecklingsvolymen i företagen - avdragen kunna beräknas uppgå till närmare 1 000 milj. kr. Det inkomstbortfall som de ökade avdragen beräknas medföra i fråga om skatteinkomster bör kompenseras genom motsvarande höjning av inkomstskatten för företag. För att finansiera den föreslagna ökningen av forsknings- och utvecklingsavdragen bör därför den statliga inkomstskatten för aktiebolag m. fl. höjas från och för ekonomiska föreningar m. fl. För de företag som inte helt eller delvis kan utnyttja avdragsmöjligheter bör -i likhet med vad som gäller förde särskilda investeringsavdragen - särskilda bidrag kunna utgå. Bidraget bör utformas med hänsyn till skatteeffekten, dvs. utgå med 45 resp. av de godkända kostnaderna. Den totala bidragssumman bör begränsas till . per företag och år och endast utgå till företag som haft avdragsgilla kostnader för forsknings- och utvecklingsarbete . Vi föreslår vidare att investeringsfonderna bör få utnyttjas för företagens forsknings- och utvecklingsarbete i enlighet med vad som föreslagits av företagsskatteberedningen. Det torde ankomma på vederbörande utskott att utarbeta erforderlig lagtext. Med hänvisning till den socialdemokratiska partimotionen om näringspolitiken och till vad som ovan anförts hemställs att beslutar godkänna de riktlinjer för stimulans av företagens forsknings- och utvecklingskostnader genom avdrag vid beskattningen och bidrag vilka föreslås i motionen, att till Särskilda bidrag till företagens forsknings- och utvecklingsarbete för /80 under åttonde huvudtiteln anvisar ett förslagsanslag av , att beslutar att den statliga bolagsskatten fastställs till för aktiebolag m. fl. och för ekonomiska föreningar m. fl. fr. o. m. , att beslutarom möjligheten att använda investeringsfonder för forsknings- och utvecklingsarbete i enlighet med foretagsskatteberedningens förslag. () () () HANS () () () () () () () () () ()
mot · G2021156 · 1979-01-25 00:00:00 — om slopande av redovisningskravet för rese- och traktamentsersättningar vid inkomsttaxeringen Rese- och traktamentsersättningar redovisas olika beroende på om det är en offentlig eller privat anställning. Den offentligt anställde behöver inte redovisa dessa inkomster, medan den privatanställde i sin deklaration måste redovisa inkomsten och begära nödvändiga avdrag. Denna orättvisa mellan skilda arbetstagargrupper är också ett typexempel på byråkratiskt krångel. Grundläggande måste vara att rese- och traktamentsersättningar behandlas lika, oberoende av om arbetsgivaren hör hemma inom den offentliga eller privata sektorn. Därför krävs att redovisningskravet för de privatanställda slopas, så länge denna ersättning inte överstiger de statliga rese- och traktamentsbestämmelserna. Redovisningsskyldighet skall endast föreligga när ersättning sker med större belopp än vad som anges i de statliga bestämmelserna. Lämpligen redovisas då enbart den del av ersättningen som överstiger de statliga bestämmelserna. Samhällets kontrollmöjligheter förändras inte genom denna likformning i behandlingen av olika arbetstagargrupper när det gäller redovisning av rese- och traktamentsersättningar. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar om slopande av redovisningskravet för reseoch traktamentsersättningar då dessa inte överstiger de statliga bestämmelserna, i enlighet med motionen, års självdeklaration.
mot · G2021157 · 1979-01-25 00:00:00 — om skattefri försäljning av varor på flygplatser Försäljning av skattefria varor på flygplatser regleras i enlighet med de bestämmelser som finns i det land där flygplatsen är belägen. Några internationella gemensamma regler finns däremot inte. Det normala förhållandet vid denna försäljning är dock att den sker vid utresan. I ett mindre antal länder kan dock skattefria inköp göras vid ankomsten till landet. Bland dessa länder kan nämnas . De svenska bestämmelserna om försäljning av skattefria varor på flygplatser regleras i kungörelsen med vissa bestämmelser rörande försäljning av obeskattade varor på flygplats. Enligt kungörelsen äger () rätt att i särskilda butiker - s. k. tax-free shops - sälja obeskattade tobaksvaror och rusdrycker. De flygplatser på vilka nämnda försäljning får ske är följande: , , , , och . Vidare stadgas att försäljning endast får ske till passagerare som avreser till utrikes ort, med undantag av passagerare på linjer mellan och . Bestämmelsen att försäljning endast får ske till avresande passagerare innebär ett fullständigt onödigt fraktande av tonvis med kabingods till de svenska flygplatserna. Detta meningslösa fraktande kan till stor del undvikas om passagerare till får möjlighet att på ankomstflygplatsen köpa de skattefria varor som inhandlas på flygplatser runt om i världen. Förutom ökad enkelhet och bekvämlighet för passagerarna innebär det också ökad flygsäkerhet. Med hänvisning till det anförda hemställer jag att beslutar att försäljning av skattefria varor till flygpassagerare jämväl skall kunna ske på ankomstflygplatsen. HANS i (fp)
mot · G2021158 · 1979-01-24 00:00:00 — av m. fl. om stimulans av försäkringssparande Livförsäkringsbolagen bidrar starkt till att tillfredsställa t. ex. bostadsmarknadens och näringslivets kreditbehov. Genom rekommendationer från statsmakterna sker en styrning av livförsäkringsbolagens kapitalplaceringar till områden som bedöms som samhällsnyttiga. Livförsäkringssparandets betydelse för kapitalmarknaden har också framhållits i åtskilliga officiella uttalanden. Dessa har emellertid ej gett utslag i några stimulansåtgärder, medan däremot andra former av sparande i allt större utsträckning premieras. Det s. k. försäkringsavdraget, . för ensamstående och . för gifta och därmed jämställda, har varit oförändrat . Detta avdrag utnyttjas i stor utsträckning för sådana försäkringar som saknar sparmoment, t. ex. kollektiva riskförsäkringar. Livförsäkringen fungerar som ett system för regelbundet och långsiktigt frivilligt sparande vilket gör den särskilt värdefull som sparinstrument. Regelbundenheten främjas av att premiebetalningen görs genom återkommande aviseringar samt stundom i form av löneavdrag eller över olika kontosystem. Sparmedlen blir regelmässigt bundna på . Detta beror bl. a. på att den försäkrade - om han överväger att låta återköpa försäkringen - är medveten om risken att på grund av hälsoskäl inte senare kunna erhålla ny försäkring. För större försäkringar gäller för övrigt vissa temporära återköps- och lånespärrar. Dessutom motverkas tidiga återköp av att en del av de på försäkringen belöpande initialkostnaderna belastar försäkringen vid återköp, vilket gör det oekonomiskt att upphöra med försäkringen. Vi har ovan visat att livförsäkringssparandet har sådana kvaliteter att detta rimligen bör få en stimulans i minst samma mån som annat sparande. Eljest kan sparandet i livförsäkring till följd av konjunkturbetonade eller permanenta stimulansåtgärder på andra spårområden styras över dit, vilket inte kan vara en önskvärd utveckling. Likaledes kan, om enbart annat sparande stimuleras, redan befintligt kapital i livförsäkring föras över till sådant gynnat sparande. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos regeringen anhåller om förslag att försäkringsavdragets realvärde återställs till penningvärde och för ensamstående och . för gifta och därmed jämställda. () ()
mot · G2021159 · 1979-01-24 00:00:00 — Motion 1978/79:1159 av m. fl. om rätt till avdrag för pensionsförsäkringspremie vid beskattningen av inkomst av fastighetsförvaltning Vid beskattningen delas de skattepliktiga inkomsterna upp i A-inkomst och B-inkomst. Med A-inkomst förstås annan inkomst av tjänst än periodiskt understöd och därmed jämförliga periodiska intäkter samt inkomst av jordbruksfastighet och rörelse om den skattskyldige har varit verksam i förvärvskällan i inte blott ringa omfattning. Övriga inkomster utgör Binkomst. Detta innebär att inkomst av annan fastighet än jordbruksfastighet är B-inkomst. lagstiftning om pensionsförsäkring betraktas pension som en uppskjuten arbetsinkomst. Detta har ansetts böra medföra att endast sådan inkomst skulle grunda rätt till avdrag för pensionsförsäkringspremier. De inkomster som grundar rätt till avdrag har därför inskränkts till A-inkomster. Efter dispens kan dock rörelseidkare eller jordbrukare som upphört med driften i förvärvskällan utan att ha skaffat sig ett betryggande pensionsskydd få göra avdrag för pensionsförsäkringspremie, varvid även B-inkomst grundar rätt till avdrag. Utöver den möjlighet som redan föreligger att efter dispens göra avdrag för pensionsförsäkringspremier från B-inkomst i samband med överlåtelse av förvärvskälla kan emellertid ett verkligt pensioneringsbehov anses föreligga i ytterligare ett fall där inkomst utgör B-inkomst. Vi tänker på det fallet att någon är verksam med fastighetsförvaltning i ej ringa omfattning. Sådan inkomst redovisas som inkomst av annan fastighet, och därmed B-inkomst, trots att den i princip utgör arbetsinkomst. Vi föreslår att även sådan inkomst skall grunda rätt till avdrag för pensionsförsäkringspremie. Det kan göras genom att A-inkomstbegreppet vidgas till att omfatta även de inkomster som här avses. En sådan lösning får emellertid konsekvenser även i andra avseenden. En annan lösning vore att låta efter ansökan besluta om avdrag för avgift för pensionsförsäkring i de fall den skattskyldige är verksam med fastighetsförvaltning i ej ringa omfattning. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos regeringen anhåller om förslag att inkomst av fastighet skall grunda rätt till avdrag för pensionsförsäkrings premie i det fallet den skattskyldige är verksam med fastighetsförvaltning i ej ringa omfattning. () ()
mot · G2021160 · 1979-01-24 00:00:00 — av m. fl. om höjning av förmånstagaravdraget för annan livränteförsäkring än pensionsförsäkring Livförsäkringsbolagen bidrar starkt till att tillfredsställa t. ex. bostadsmarknadens och näringslivets kreditbehov. Genom rekommendationer från statsmakterna sker en styrning av livförsäkringsbolagens kapitalplaceringar till områden som bedöms som samhällsnyttiga. Livförsäkringssparandets betydelse för kapitalmarknaden har också framhållits i åtskilliga officiella uttalanden. Livförsäkringen fungerar som ett system för regelbundet och långsiktigt frivilligt sparande, vilket gör den särskilt värdefull som sparinstrument. Regelbundenheten främjas av att premiebetalningen görs genom återkommande aviseringar samt stundom i form av löneavdrag eller över olika kontosystem. Sparmedlen blir regelmässigt bundna på . Detta beror bl. a. på att den försäkrade - om han överväger att låta återköpa försäkringen - är medveten om risken att på grund av hälsoskäl inte senare kunna erhålla ny försäkring. För större försäkringar gäller för övrigt vissa temporära återköps- och lånespärrar. Dessutom motverkas tidiga återköp av att en del av de på försäkringen belöpande initialkostnaderna belastar försäkringen vid återköp, vilket gör det oekonomiskt att upphöra med försäkringen. Förmångstagares förvärv av rätt till annan livränteförsäkring än pensionsförsäkring är enligt 12 § och 37 § 2 mom. AGL arvs- och gåvoskattefria om det årliga utfallande beloppet icke överstiger . Med hänsyn till att grundavdraget . varit oförändrat och att försäkringssparande! enligt ovan har sådana kvaliteter att detta bör få en stimulans hemställer vi om att avdragets realvärde återställs. Med beaktande av utvecklingen av konsumentprisindex efter 1958 och behovet av indexreglering föreslår vi att avdraget bestäms till ett halvt basbelopp. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att hos regeringen anhåller om förslag till höjning av förmånstagaravdraget för annan livränteförsäkring än pensionsförsäkring enligt lagen (1941:416) om arvsskatt och gåvoskatt (AGL) från . till 0,5 basbelopp. () ()