mot · G2021374 · 1979-01-24 00:00:00 — av m. fl. om ökade resurser till Samspelet mellan industriell verksamhet och teknisk forskning och utbildning är av utomordentlig betydelse för den industriella utvecklingen, näringslivets konkurrenskraft och därmed också för sysselsättningen. Samhället måste för att utvecklas ständigt tillföras ny kunskap, nya tekniker och utbildad personal. Högskolan måste för sin del få kunskap om de problem som måste lösas, om de miljöer och om de förutsättningar i övrigt i vilka lösningarna skall tillämpas. En förutsättning för att ett sådant samspel skall fungera är att goda kontaktytor kan skapas mellan högskolan och samhället, och att högskolan på ett rimligt sätt kan ges möjlighet att svara mot samhällets förväntningar. Resursutvecklingen vid de tekniska högskolorna har emellertid avsevärt försvårat möjligheterna för dessa att spela den centrala roll för näringslivets utveckling som de bör göra. Nedanstående exempel från LTH belyser utomordentligt väl den ekonomiska utvecklingen. Tendensen har även efter 1977 varit likartad även om jämförelsen av anslagstekniska skäl inte går att göra i samma termer. Av de kostnader, som tekniska fakultetens anslag skall täcka, har lönekostnaderna för personal blivit en bunden post, som krävt allt större del av det totala anslaget. Det rör sig här dels om personal som beslutas och administreras av centrala ledning (personal för städning, fastighetsskötsel etc.), dels om personal knuten till högskolans institutioner och olika organ. Kostnader av det förra slaget täcks genom en gemensam uttaxering från fakulteter, det senare slaget av personal belastar högskolans därefter återstående medel. Följande tabell redovisar utvecklingen inom ramen för driftkostnadsanslaget under /74-1976/77 (beloppen i tusental kronor). Gemensamma kostnader Löner inom vid universitet högskolan 3 592 (20 96) 10 635 (60 96) 3 553 (20 96) 3 835 () 11 796 (63 96) 3 lil (17 96) 4 059 (19 96) 14 211 (67 96) 2 921 (14 96) 5 901 (22 96) 17 772 (68 96) 2 587 (10 96) Den andel av driftkostnadsmedlen, som kunnat avsättas till institutionernas materielbehov, har således minskat från 20 till 10 96. Även i kronor räknat har materielanslaget minskat kraftigt. Till detta måste läggas den kostnadsökning, som inträffat . Det är välbekant, att prishöjningarna på den typ av materiel, som användes vid undervisning och forskning, ligger avsevärt över den genomsnittliga prisutvecklingen. Med denna utveckling för ögonen är det lätt att inse att viktiga områden av högskolans verksamhet har kommit att eftersättas. Allvarligast har därvid underhållet och förnyelsen av utrustningen kommit att drabbas. Inom de flesta teknikområden blir på grund av den snabba tekniska utvecklingen utrustningen snabbt förändrad och måste bytas ut. Elektronikområdet är ett gott exempel härpå. Kan inte detta ske i nödvändig takt, innebär detta att kvaliteten på institutionernas arbete inte kan upprätthållas. Denna situation står i en bjärt kontrast till motsvarande förhållande utomlands. Även om det måhända kan hävdas, att de svenska tekniska högskolorna väl kan jämföras med många tekniska högskolor utomlands, kvarstår emellertid som ett för vårt land besvärande faktum, att detta icke är fallet, om jämförelsen begränsas till de tekniska högskolor, som med all rätt betecknas som ledande. Om vi med andra ord begränsar jämförelsen till de tekniska högskolor, som vi i ett sammanhang, då vår internationella konkurrensförmåga diskuteras, bör jämföra med våra egna, kommer jämförelsen tyvärr att utfalla till vår nackdel. Det får därför icke anses som uteslutet att dagens situation inom svensk industri är en följd av den resursminskning som vår egen tekniska forskning och därmed också vår högre tekniska utbildning fått vidkännas. Dagsläget kännetecknas av en stark tilltro till av olika projektfinansierande organ styrd s. k. sektorsforskning. Ovedersägligen har på detta sätt aktningsvärda belopp kunnat tillföras vissa institutioner vid de tekniska högskolorna. Detta är dock otillräckligt. Vanligtvis kommer anslag från programfmansierande organ endast vissa tillämpade institutioner till del medan institutioner med vetenskapligt ansvar för kunskapsuppbyggnad inom såväl discipliner av matematisk-naturvetenskaplig art som grundläggande tekniska ämnesområden icke kan utvecklas tillfredsställande. Genom en sådan politik kommer en stor del av högskolornas personella och andra resurser att inriktas mot kortsiktiga frågeställningar. I ett begränsat tidsperspektiv kan detta upplevas som framgångsrikt. Genom att missgynna den grundläggande kunskapsuppbyggnaden försvagas dock det fundament varpå en mera målinriktad och epokgörande forsknings- och utvecklingsverksamhet alltid måste vila. I ett längre tidsperspektiv missgynnar därför en sektorsforskning utan långsiktigt kunskapsuppbyggande den tillämpade forskningen till men för industriell utvecklingsverksamhet. Försummas det långsiktiga kunskapsuppbyggandet utarmas den bas från vilken den tillämpade forskningen och den industriella utvecklingsverksamheten arbetar. Inte minst gäller detta den stagnation som hotar att drabba utbildningens innehåll om den tekniska och naturvetenskapliga forskningen icke förmår i tillräckig utsträckning tillföra grundutbildningen nya kunskaper och metoder. Energiområdet utgör f. n. det mest påtagliga exemplet på sektorsforskning utan samtidig uppbyggnad av grundforskningen. Den nu föreliggande energipropositionen beräknar endast ett förhållandevis blygsamt belopp för vad som benämnes energirelaterad grundforskning medan summor av helt andra storleksordningar föreslås för olika, starkt specificerade ändamål. Det är vidare förvånande att samma proposition icke alls berör det utbildningsbehov som nya rön inom energihushållning och energiteknik kommer att acceptera. Det är därför angeläget att här påpeka att endast de tekniska högskolorna kan garantera att uppnådda forskningsresultat snabbt samt i en härför systematiserad form kan komma utbildningen till godo. Sammanfattningsvis kan således konstateras att den tillämpade tekniska forskningen och utvecklingen på ett avgörande sätt är beroende av att de grundläggande vetenskaperna utvecklas, för att fortlöpande kunna åstadkomma ny kunskap och nya metoder. Om forskningssatsningar inom speciella sektorer skall kunna leda till meningsfulla och kvalitativt goda resultat i takt med den internationella utvecklingen, förutsätter detta, att den vetenskapliga basen i sin helhet kan hållas på en hög nivå. Först då finns förutsättningarna i form av metoder och tekniker, liksom av personal som behärskar detta för att samhället genom målrelaterade forskningssatsningar exempelvis skall kunna medverka till att bibehålla landets internationella konkurrenskraft och kunna lösa komplexa samhällsproblem. Samhället måste svara för mångmiljardsinsatser i branscher som av olika skäl hamnat i allvarliga kriser för att klara akuta problem med sysselsättningen i samband med omstrukturering och övergång till alternativ produktion. Dessa extraordinära och nödvändiga insatser har dock med nödvändighet kortsiktig karaktär. Önskvärt vore att en del av de resurser som satsas i kortsiktigt industristöd överfördes till satsningen på mer långsiktiga åtgärder för att förbättra den svenska industrins situation. Att en del av medlen därvid borde användas för ökad satsning på teknisk forskning och utbildning inom ramen för högskoleorganisationer förefaller då naturligt. De problem som genom ansvarsfördelningen mellan olika departement kan uppkomma när det gäller att genomföra sådana satsningar borde inte fl lägga hinder i vägen för en rimlig avvägning mellan långsiktiga och kortsiktiga näringspolitiska insatser. En intim samverkan mellan utbildningsdepartement och industridepartement i dessa frågor torde vara nödvändig för att en sådan avvägning skall kunna ske för att de tekniska högskolornas roll skall kunna bedömas utifrån industripolitiska utgångspunkter. Som slutsats av vad som sagts ovan vill vi framhålla tre för LTH angelägna områden: Vid LTH finns f. n. 10 tjänster som docent och forskarassistent. Som jämförelse kan nämnas att vid KTH (tekniska högskolan i ) motsvarande antal är 25 och vid CTH () 21. Om jämförelsen görs med andra fakulteter skulle ännu större skillnader kunna iakttas. För LTH:s del innebär detta att en tjänst av denna typ inte kan knytas till mer än vart sjätte ämnesområde inom vilket forskning bedrivs. Detta förhållande medför följande allvarliga konsekvenser. Framstående forskare måste efter avslutad forskarutbildning lämna högskolan. Vidare försvåras högskolans kanske främsta uppgift, nämligen att i grundutbildningen föra ut nya forskningsresultat. Därför föreslår vi en utbyggnad av antalet docent- och forskarassistenttjänster vid LTH till åtminstone det dubbla, dvs. minst 10 tjänster. Kemicentrum - största kemiinstitution - räknar under innevarande år med att ca hälften av de medel institutioner behöver för materiel till sin reguljära verksamhet måste anskaffas genom vinster på uppdragsverksamhet och genom att avstå från vikarier. Detta ger en uppfattning om de ekonomiska villkor under vilka flertalet institutioner måste arbeta. Förhållandet är klart otillfredsställande: ryckigheten i planeringen, försämrad kvalitet på verksamheten, oattraktiva villkor för personalen som kommer att leda till svårigheter att rekrytera kvalificerad personal. Den redovisning som lämnats ovan av medelsutvecklingen visar att LTH:s situation är ohållbar. En uppräkning med 5 milj. kr. skulle återställa materielresurserna till en nivå motsvarande den . Verksamheten vid LTH påbörjades . Högskolan var fullt utbyggd . Den snabba tekniska utvecklingen inom praktiskt taget alla teknikområden, som har ägt rum har på ett beklagligt sätt medfört att den utrustning som anskaffades under uppbyggnadsskedet trots en i och för sig ringa ålder får anses som helt föråldrad. Förnyelser och kompletteringar har endast kunnat ske i begränsad omfattning. För tillgodoseende av de mest angelägna områdena - det gäller i första hand elektronisk utrustning - har beräknats ett belopp om 8 milj. kr. Till följd av riksdagsbeslut överfördes genom inrättande av en enhet för tillämpad livsmedelsforskning resurserna vid mejeriavdelningen och statens mejeriförsök vid till kemicentrum vid dåvarande tekniska högskolan i (fr. o. m. I samband därmed konstaterades att förutsättningar saknades för inrättandet av ett i . I stället förutsattes att den nyinrättade forskningsenheten skulle fylla samma funktion som det tilltänkta branschforskningsinstitutet avsetts göra. Därutöver skulle enheten svara för undervisning för livsmedelsinriktningen inom civilingenjörsutbildningen vid LTH. Enligt dessa riktlinjer har verksamheten också bedrivits som en kraftig expansion på såväl forsknings- som undervisningssidan skett genom tillkomsten av ämnesområdena livsmedelsteknik, industriell näringslära, teknisk mikrobiologi, biokemi och livsmedelskemi. Möjligheterna att på forskningssidan leva upp till intentionerna att tillgodose livsmedelsbranschens behov av forskning har emellertid redan från början och efter hand alltmer markant försvårats på grund av bristfälliga basresurser för såväl teknisk och administrativ personal som utrustning och materiel. Överföringen till budget har inte inneburit att medel i samma mån överförts från område. har i sina anslagsberäkningar uppenbart inte beaktat att den tekniska fakulteten och Kemicentrum inom sig svarar för en verksamhet av samma karaktär som övriga fristående branschforskningsinstitut. En successiv resursmässig utarmning av verksamheten och därmed minskade möjligheter att fullgöra de avsedda uppgifterna har blivit följden härav. Detta förhållande har såväl riks- som regionalpolitiska konsekvenser. Den livsmedelstekniska forskningen och utbildningen vid LTH är unik i landet. Således bedrivs - med undantag av vissa smala sektorer - för hela livsmedelsbranschen ingen annan fristående forskning, vare sig av grundläggande eller tillämpad karaktär i . Mot denna bakgrund torde det vara utomordentligt angeläget att resurserna för denna verksamhet ligger på en rimlig nivå. Livsmedelsindustrin utgör en utomordentligt väsentlig del av näringsliv. Om utvecklingen av denna skall kunna främjas och dess slagkraft kunna öka är den beroende av att forskningen på området förs framåt, att resurser finns att tillvarata, att utveckla idéer och att välutbildad och kvalificerad personal på såväl civilingenjörs- som doktorsnivå finns tillgänglig. Om dessa förutsättningar reduceras genom bristande resurser innebär detta en försvagning av en viktig del av näringsliv. En speciell aspekt på resurserna för den livsmedelsvetenskapliga forskningen och undervisningen utgör frågan om lokaler för verksamheten. Kemicentrums nuvarande lokaler har inte beräknats inrymma den livsmedeisvetenskapliga verksamheten. Den expansion som dessutom skett har medfört att situationen nu är utomordentligt otillfredsställande. Vissa ämnen är inrymda i provisoriska lokaler inom kemicentrum i medan avdelningen för livsmedelsteknik är inrymd i den gamla mejeribyggnadens otidsenliga lokaler i . Speciellt besvärande är förhållandena för den laborativa verksamheten i som inryms i den gemensamma försökshallen tillsammans med en rad andra forskningsverksamheter. Detta innebär exempelvis att inte ens för livsmedelshantering elementära hygieniska krav kan upprätthållas vid de försök som genomförs. En tillbyggnad av kemicentrum för de livsmedelstekniska ämnesområdena har planerats. Ett genomförande av denna måste ur både forsknings- och undervisningssynpunkt sägas vara synnerligen angelägen. Den samverkan mellan de livsmedelsvetenskapliga ämnena som därigenom skulle kunna åstadkommas skulle med all sannolikhet öka forskningskapaciteten avsevärt. Medel för avslutande av projekteringen av tillbyggnaden borde omgående ställas till förfogande. Kostnaden för tillbyggnaden beräknas till ca 32 milj. kr. I motionen 1977/78:1311 redovisas skäl för satsning på gasteknologisk forsknings- och utvecklingsarbete vid LTH. Vad som i denna motion anförs gäller självklart fortfarande. Till detta kan läggas följande. Frågan om naturgasens utnyttjande i svensk energihushållning är inte avgjord. Om kommer att utnyttja naturgas för sin energiförsörjning eller inte är enligt vår mening av underordnad betydelse, då det gäller att bedöma behovet av svenskt gasteknologikunnande. Det torde nämligen vara obestridligt att naturgasen i ett internationellt perspektiv kommer att spela en betydande energipolitisk roll. Mot denna bakgrund torde hanteringen av naturgas komma att kräva betydande industriella insatser inom en rad områden. Gastankers för sjötransporter torde därvid endast utgöra en del av hela den teknologi som härmed avses. Kylsystem, pumpsystem, styr- och reglersystem är exempel på områden där teknologin måste anpassas till de speciella krav hantering av gas ställer, och för vilka nya produkter måste utvecklas. En avsevärd internationell marknad grundad på gashanteringens behov är under framväxande. På denna marknad torde svensk industri ha goda men förbisedda förutsättningar att etablera sig. Vad gäller skälen för en etablering av forskning och utvecklingsinsatser på det gasteknologiska området i har tidigare pekats på samvekan mellan varv, och . I sammanhanget bör även nämnas i , som redan tidigare etablerat sig internationellt genom sitt arbete med utbildning i sjösäkerhetsfrågor vad gäller konventio nella sjötransporter, främst oljetransporter, och som borde ha förutsättningar att även på detta område medverka vad gäller hantering av naturgas. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att anhåller att regeringen vid den framtida medelstilldelningen till de tekniska högskolorna beaktar den brist på resurser som hämmar verksamheten vid . P. O. () HANS () i