mot · G2021735 · 1979-01-25 00:00:00 — av m. fl. om bolagsskatten för affärsbankerna Jämfört med näringslivet i övrigt har affärsbankerna haft en exceptionellt god utveckling. i ett längre perspektiv fördubblades deras rörelseresultat . ser enligt alla prognoser ut att bli ännu mycket bättre ur vinstsynpunkt. Svenska Bankföreningens tidskrift , nr 9 1978, sammanfattar situationen på följande sätt: 1978 tycks bli ett alldeles utomordentligt bankår, men skräp vore väl annars. De så helt avgörande yttre faktorerna penning- och diskontopolitiken - har varit exceptionellt gynnsamma. Det samlade årsresultatet (före extraordinära poster för de 12 affärsbankerna uppgick till 2 100 milj. kr. Det innebär en avkastning på på justerat eget kapital (= eget kapital + hälften av de obeskattade reserverna). Några definitiva vinstsiffror för affärsbankerna totalt föreligger alltså ännu inte, men gjorda beräkningar pekar på en avkastningsnivå på snarare över än . SE-bankens resultat före skatt ökar exempelvis från 610 milj. kr. till 750 milj. kr. går upp från 483 milj. kr. till 630 milj. kr. Det naturliga hade varit att affärsbankerna, i sin egenskap av näringslivets speciella kreditförsörjare, också i viss utsträckning hade drabbats av de problem som deras kunder haft. Så har emellertid inte skett. Speciellt utvecklingen har varit den helt motsatta. Analyserar man faktorerna bakom bankernas vinstsiffrorkan man konstatera att det är skattebetalarna som i betydande utsträckning tvingats betala bankernas goda resultat. Staten bör därför enligt vår mening tillgodogöra sig i varje fall en del av dessa övervinster. Detta är inte minst rimligt i en situation, när den statsfinansiella situationen är mycket svår och då olika möjligheter att minska lånefinansieringen av de statliga utgifterna måste prövas extra noga. Vårt förslag i denna motion är därför att den statliga bolagsskatten för affärsbankerna höjs . Huvudansvaret för att bankernas vinster har kunnat expandera på det sätt som har skett, faller helt på de borgerliga regeringarna. Dels har den ekonomiska politiken varit inriktad på ett sådant sätt att den i hög grad gynnat uppkomsten av övervinster inom banksystemet, dels har man underlåtit att vidta åtgärder för att suga upp dessa till samhället. har exempelvis det snabbt ökande statliga budgetunderskottet medfört att bankernas inlåning har spätts på med över 20 000 milj. kr. Varje miljard, som bankernas rörelsevolym ökar med, innebär en ökning av räntenettot med 25-30 milj. kr. Denna väldiga uppblåsning av bankernas volymer är en central orsak till de övervinster som redovisas. Givetvis finns det också andra faktorer bakom affärsbankernas vinstökning. Det sänkta diskontot (sammanlagt ) har också inneburit att kostnaden för finansieringen av bankernas obligationsportfölj har minskat. Bankerna har dessutom i hög grad tjänat på det dåliga löneavtal, som de anställda tvingades till på grund av utvecklingen inom andra delar av näringslivet. Ingen kan heller hävda att affärsbankerna har burit sin andel av de förluster, som har drabbat de olika krisbranscherna inom näringslivet. Dessa har i stället i hög grad fått bäras av staten och de svenska skattebetalarna genom de subventioner och kreditgarantier som regering och riksdag har beslutat om. Bankdirektör har i en artikel i beräknat att de svenska affärsbankernas kreditgivningsförluster låg på ca 50 milj. kr. steg beloppet till 114 milj. kr. och räknar man med samma belopp. Så begränsade har alltså kreditgivningsförlusterna blivit genom att staten har ryckt in. Affärsbankerna bär i realiteten inte längre risker av den omfattningen, som nuvarande skillnader mellan in- och utlåningsräntor kan sägas vara ersättning för. Ingen - i varje fall inte från socialdemokratiskt håll - hävdar i och för sig att staten inte skulle ha gett stöd och ekonomiska garantier till företagen i krisbranscherna. Detta har helt enkelt varit nödvändigt för att de många anställda i krisföretagen inte skulle kastas ut i svår arbetslöshet. Det har också varit nödvändigt för att vinna tid, så att omställningarna kan ske i socialt acceptabla former. En bieffekt har då blivit att såväl aktieägarna i de krisdrabbade företagen som deras banker-långivare har kommit betydligt billigare undan sitt ekonomiska ansvar. Intressant i sammanhanget är också att flera affärsbanker som haft mycket betydande lånebelopp uppbundna i olika krisbranscher inte bara har kunnat skydda dessa pengar genom tillkomsten av statliga subventioner och kreditgarantier. De har dessutom kunnat tjäna stora pengar på att - med ringa arbetsinsats - förmedla de nya statsgaranterade lånen till samma krisföretag. Alla skäl talar således för att staten bör tillföras i varje fall en del av de övervinster som uppstått hos affärsbankerna. Det sker enklast genom en extra höjning av den statliga bolagsskatten för . En sådan åtgärd kan beräknas tillföra statskassan omkring 250 milj. kr. Den extra bolagsskatten bör förutom de reguljära affärsbankerna även omfatta och . Med hänvisning till vad som anförts hemställs att beslutar att den statliga bolagsskatten fastställs till för affärsbankerna för . () () () ()