mot · G2021462 · 1979-01-24 00:00:00 — av m. fl. om försurningen av vattendrag och jordbruksmark Försurningsproblemen har alltmer kopplats ihop med energifrågorna och därmed också blivit mer uppmärksammade i samhällsdebatten. Det har gått dessa problem upptäcktes. har försurningsfrågorna behandlats i flera utredningsbetänkanden, t. ex. Begränsning av svavelutsläpp - en studie av styrmedel (SOU 1974:101), Mindre svavel - Bättre miljö (Ds Jo 1976:2), Energi, Hälsa, Miljö (SOU 1977:67-70). I det sjörika är ängslan stor inför den framtida försurningsutvecklingen. Många människor som ägnat sig åt fiske har iakttagit en stark tillbakagång av fiskproduktionen (t. ex. mörten har helt försvunnit från vissa sjöar) redan innan de fått förklaringen till att detta är en av forsurningseffekterna. i har tidigt uppmärksammat försurningsproblemen inom länet i samband med en inventering av länets alla sjöar med areal om . har följt utvecklingen dels genom upprepning av inventering , dels genom mindre, årliga inventeringar av vissa forsurningskänsliga sjöar. har under hand lämnat vissa preliminära resultat från forsumingsundersökningarna. Dessa resultat visar bl. a. att försurningen av länets sjöar just börjat och att den snabbaste forsurningstakten är att vänta , då ungefär hälften av länets sjöareal kan förväntas bli drabbad av försurningen. Slutsatserna grundar sig på oförändrade tillskott av försurande ämnen . Genom förordningen om statsbidrag till kalkning av sjöar och vattendrag (SFS 1976:1056) finns det numera möjlighet att få statsbidrag till kalkning som kan motverka försurning av sjöar och vattendrag. I den socialdemokratiska regeringens proposition 1976/77:3 presenterades, utöver en femårig försöksverksamhet med statsbidrag till kalkning av försurade vatten, ett åtgärdsprogram med mål att till 1985 minska utsläppen till den nivå som var rådande . De i propositionen föreslagna åtgärderna omfattade ny lag om svavelhaltigt bränsle, minskade svavelutsläpp från processindustrin genom striktare tillämpning av miljöskyddslagen, fortsatta aktiva insatser på det internationella planet för att begränsa svavelutsläppen i atmosfären samt samordnad forskningsplanering kring svavelutsläppens hälso- och miljöeffekter. Sedan möjligheten till statsbidrag tillkommit 1977 har kalkningsåtgärderna i landet mot försurning ökat kraftigt. Såvitt det nu kan bedömas har kalkningen i givit positiva resultat, men tyvärr är det alldeles för få objekt som har kunnat åtgärdas för att man skall kunna tala om en förbättring av situationen. Även om svavelhalten i eldningsoljan nu minskats i och även om statsbidragsstödd försöksverksamhet med kalkning av sjöar och vattendrag pågår som bäst står det fullt klart att dessa åtgärder är långt ifrån tillräckliga för att stoppa den pågående naturförstöring som försurningen innebär. Den kritik som kan riktas mot rådande förhållanden är bl. a. följande: - statsbidraget för kalkningsåtgärder utbetalas nästan endast till fiskefrämjande åtgärder, - dålig information om resultaten av de internationella överläggningarna om åtgärder för minskade svavelutsläpp, - dålig information om resultaten från de inhemska åtgärderna med att minska utsläppen från processindustrin. Våra förslag till ytterligare åtgärder mot försurningen är följande: Vi förutsätter att svavelfria energislag som alternativ till de fossila bränslen som är huvudanledningen till den pågående försurningen kommer att bli prövade i samband med kommande energipolitiska beslut. Vi förutsättfer också att det i propositionen 1976/77:3 redovisade åtgärdsprogrammet för minskning av svavelutsläppen fortsättes genom att nästa etapp i nedtrappningen tas med i det kommande energipolitiska beslutet. Halva tiden av försöksverksamheten med kalkning har i det närmaste passerat. Det skulle vara av värde att preliminärt utvärdera verksamheten per dels för att före utgången av försöksverksamheten 1982 ta ställning till en fortsättning och eventuell omprövning av huvudmannaskapet, verksamhetens inriktning m. m., dels för att få belyst verksamhetens nytta i förhållande till kostnaderna. Statsbidragen för åtgärder för att motverka försurningen i känsliga vatten bör utökas kraftigt. Det är i princip fel att fisket är så dominerande vid statsbidragsgivningen. Fisken är endast en bland alla de komponenter som ingår i ett ekosystem. Vid statsbidragsgivningen bör en helhetsvärdering i stället göras av sjön eller vattendraget i fråga. Alla försurningshotade vatten kan naturligtvis av ekonomiska skäl inte bli aktuella för bidrag. Meningen med åtgärderna är ju att dämpa försurningens framfart, innan effekterna av de minskade utsläppen i norr om (inkl. vårt eget land) kunnat utläsas i en markant sänkning av svavelnedfallet, så att inga hjälpåtgärder längre är nödvändiga. I väntan på detta måste vi alltså minska försurningsverkningarna i våra sjöar och vattendrag. Därför vore det värdefullt att se över prioriteringen av åtgärderna med hänsyn tagen till värdet av biotoper med bibehållen mångfald av organismer i balans med varandra. tillkom de flesta kommunala avloppsreningsverken med kemisk fällning. Under en kom de relativt höga fosforutsläppen att radikalt minskas. ansågs fosforproblemet vara större än försurningsproblemet, och man valde aluminiumsulfat som fällningsmedel därför att det gav bästa fallningsresultatet och var lättast att hantera. skulle man behöva byta ut aluminiumsulfat mot kalk i de flesta reningsverk inom försurningsområdena. Värdet av kalk i detta sammanhang kan belysas med ett exempel från . Till det sura avloppsvattnet från Böksholms sulfitfabrik i övre delar sätts kalk för neutraliering, vilket påverkar vatten på hela sträckan (10 å ) ända ned till mynningen vid havet, där effekterna kan registreras. Genom att införa statsbidrag till utförandet av de tekniska anordningar som behövs för kalkfallning vid avloppsvattenrening och till kalk som fällningsmedel skulle detta stimulera dels till utförande av de små ändringar som behöver göras i befintliga reningsverk för att övergå till kalk som fällningsmedel, dels till att projektera för kalkfällning i nya reningsverk. Statsbidraget borde utgå med högre bidragsprocent till de försurningskänsliga områdena än till andra områden i landet. Jordbruksmarken borde kalkas mera. Enligt statistiken kalkas inte marken tillräckligt. Ofta befinner sig åkermarken i närheten av något vattendrag eller sjö, varför kalkningseffekten blir förhållandevis stor på dessa näraliggande vattenområden. Behovet av statsbidrag som styrmedel är inte här lika stort som då det gäller kalken som fällningsmedel. Detta beror på att jorden inte behöver så mycket växtnäringsämnen i form av konstgödsel som, om den vore för litet kalkad, krävs för att teoretiskt sett ge samma skörd. Det betalar sig alltså att kalka jorden. Förmodligen behövs mera information i dessa frågor. Lantbruksnämnderna skulle kanske också behöva bättre påtryckningsmedel, så att lämnade rekommendationer i fråga om kalkgivor följdes. Information bör lämnas om uppnådda resultat i fråga om nedtrappningen av svavelutsläppen vid processindustrin. Det är naturligtvis också viktigt att uppföljning sker av nedtrappningsprogrammet för svavel i de fossila bränslena och att även denna information förs ut. De internationella överläggningarna med de europeiska länderna om att trappa ned svavelutsläppen måste intensifieras och leda till ett positivt resultat. Medborgarna bör fortlöpande informeras om verksamheten. Forskningen inom försurningsområdet har för små resurser. Det finns bland forskarna idéer om andra åtgärder mot försurning, vilka behöver prövas och utvecklas. Den viktigaste forskningsuppgiften torde dock vara att få fram resultat som visar försurningens inverkan på livet i våra vatten och i marken, hur förutsättningarna för skogsproduktion förändras, hur tungmetallhalten ökar i mark och vatten inom försurningsområdena osv. Med stöd av det anförda hemställs att hos regeringen hemställer om utredningar och förslag som på såväl kort som lång sikt löser de problem med försurning av vattendrag och jordbruksmark som påtalats i motionen. . () ()