ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G202679 · 1979-01-23 00:00:00 — av om slopande av charterskatten Den s. k. charterskatten beslutades av och började gälla fr. o. m. Argumenten för denna nya skatt var få och bräckliga. Ett skäl skulle vara att semestrande i måste betala mervärdeskatt på sin konsumtion men att detta inte gällde sådana som valde att turista utomlands. Ett annat motiv skulle vara att med hänsyn till vårt turistnetto och bytesbalans man borde försöka hejda den snabbt växande charterturismen. Argumenten mot denna skatt är bl. - Det är principiellt tveksamt att belasta personer som lämnar vårt land med en utreseskatt. - Det är också fel att bara beskatta ett visst transportmedel då buss-, tåg- och färjetrafik inte beskattas. - Det är också fel att det bara är en speciell grupp flygresenärer som skall beskattas. De som flyger reguljärt med eller utan lågprisrabatter drabbas inte av skatten. Dessa argument för och emot skatten är inte nya och de presenterades också inför beslut. Däremot har det tillkommit ett antal argument mot skatten när den nu verkat i mindre än : - Skatten har inte påverkat resandet negativt. ökade charterturismen från med . kommer den att öka med uppskattningsvis . Skatten har således inte fått den avsedda effekten att verka positivt för turistnettot. - Skatten har blivit en stor belastning för bransch och myndigheter. Ännu är inte tillämpningen av reglerna klara. Förhandlingar om viktiga detaljer i skattereglerna pågår fortfarande. - begär av regeringen två tjänster för att klara av tillämpningen av skatten. Regeringen föreslåren på särskilt anslag men medger uppenbarligen att ytterligare en tjänst viks för denna uppgift. - Skatten ger ett blygsamt tillskott till vår statsbudget - mindre än en promille av statsbudgetens inkomster. Efter erfarenheterna från den senaste tidens lågprisoffensiv kan man t. ex. fråga sig varför en lågprisresa till , inkluderande reguljärt flyg och hotell med samma krav på resans varaktighet som charterreglerna ställer, inte skall belastas med en charterskatt. var det så att charterskatten av någon anledning bara drabbade lågprissemestrar och inte högprissemestrar. I det nya lågprisklimatet för reguljärflyget blir det bara formella skillnader som avgör om flygresande beskattas. Att sedan budgetministern kallar skatten för reseskatt arom möjligt än mer inkonsek vent eftersom det sannerligen inte gäller resor i allmänhet - ej heller semesterresor i allmänhet. Övervägande skäl talar således mot charterskatten och för ett beslut om att skatten borttages. I konsekvens därmed bör också förslaget under C 1 i bilaga 11 till budgetpropositionen ej bifallas vad avser ny tjänst på för att handha frågor som rör charterskatten. Med anledning av vad som anförts hemställs att hos regeringen anhåller om förslag innebärande att den införda skatten på vissa resor upphör.
mot · G202681 · 1979-01-17 00:00:00 — av i m. fl. om åtgärder mot tobakens skadeverkningar Efter en nedgång i cigarrettförsäljningen 1977 har en uppgång åter skett 1978. Detta är alarmerande med den kännedom vi har om de svåra följderna för folkhälsan av tobaksbruket. Det råder ju också numera allmän enighet om att det är angeläget att söka motverka tobakskonsumtionen, inte minst genom att förebygga att ungdomar blir vanerökare. Såväl försäljningsminskningen 1977 som ökningen 1978 ansluter väl till förändringarna när det gäller försäljningen av dagligvaror i allmänhet. Nedgången 1977 torde också delvis vara en följd av den skattehöjning som genomfördes om ca . för ett normalt cigarrettpaket. Genom olika åtgärder är det angeläget att se till att försäljningsminskningen 1977 inte blir en engångsföreteelse. För att klara detta behöver tobaksupplysningen effektiviseras och tobaksbeskattningen användas för att hålla tillbaka konsumtionsuppgången. Staten får nu in ca 3 miljarder genom tobaksskatten. Statens satsning på tobaksupplysning motsvarar mindre än av detta belopp. Genom en skattehöjning som ger ökade statsinkomster borde utrymme finnas för en starkt förbättrad medelstilldelning till upplysning i tobaksfrågan. har priset på cigarretter visserligen ökat men långsammare än för andra dagligvaror. Cigarretter har alltså blivit relativt billigare , vilket naturligtvis är en starkt konsumtionsstimulerande faktor. I avvaktan på att tobakskommittén lägger fram förslag om ett fullständigt åtgärdsprogram mot tobakens skadeverkningar bör alltså regeringen ta initiativ till en höjning dels av tobaksskatten, dels av anslaget till tobaksupplysning. De organ som verkar inom tobaksupplysningen - , , NTS m. fl. - har i stor utsträckning klara program för en effektivisering och breddning av upplysningsarbetet men kan inte förverkliga dessa på grund av bristfälliga ekonomiska resurser. Genom en uppräkning av skatten på tobaksvaror så att den reellt motsvarar åtminstone nivå skulle utrymme skapas i statsfinanserna för en ökad satsning på tobaksupplysning, i synnerhet åtgärder för att motverka att barn och ungdom skall bli vanekonsumenter av tobak. Med hänvisning till vad som anförts vill vi hemställa att hos regeringen begär förslag om en förändring av tobaksbeskattningen så att dennas nivå anpassas till konsumentprisutvecklingen i allmänhet så att medel härigenom kan anvisas till en kraftigt förbättrad satsning på tobaksupplysning, särskilt för att förebygga vanemässigt tobaksbruk bland barn och ungdom. () () () () () ()
mot · G202685 · 1979-01-25 00:00:00 — av m. fl. om slopande av målsägandeangivelse vid åtal för vållande till kroppsskada Arbetsmijölagstiftningens sanktionsbestämmelser har utformats mot bakgrund av att för vissa brott straffansvar kan uppkomma enligt . Betydande svårigheter uppkommer emellertid när det gäller att få åtal till stånd, eftersom det i vissa fall krävs angivelse av målsäganden. Det här betyder att en anställd som drabbats av skada i arbetet kan komma i den situationen att han själv måste anmäla sin egen arbetsgivare för brott för att åtal skall kunna väckas. Detta problem har uppmärksammats av brottsförebyggande rådet, som utarbetat en promemoria i ärendet. En ändring av 3 kap. 11 § är angelägen, varför vi hemställer att beslutar att 3 kap. 11 § andra stycket skall ändras enligt följande: Lag om ändring i Härigenom föreskrivs att 3 kap. 11 § skall ha nedan angivna lydelse: Misshandel, som ej är grov och som icke förövats å allmän plats, eller försök eller förberedelse till sådant brott må åtalas av åklagare allenast om målsägande angiver brottet till åtal eller ock åtal finnes påkallat ur allmän synpunkt. Vållande till kroppsskada eller sjukdom må, om brottet ej är grovt, åtalas av åklagare endast om mdlsä Misshandel, som ej är grov och som icke förövats å allmän plats, eller försök eller förberedelse till sådant brott må åtalas av åklagare allenast om målsägande angiver brottet till åtal eller ock åtal finnes påkallat ur allmän synpunkt. Vållande till kroppsskada eller sjukdom må, om brottet ej är grovt, åtalas av åklagare endast om åtal Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse gande angiver brottet lill ålal och åtal finnes påkallat ur allmän synfinnes påkallat ur allmän syn- punkt, () ()
mot · G202686 · 1979-01-23 00:00:00 — om lokalisering av en tingsrätt till Från har framkommit förslag om en uppdelning av på två. Den ena tingsrätten skulle omfatta , den andra och kommuner. Redan nu arbetar på två avdelningar. Två lagfarna domare är på heltid sysselsatta med Kungsbackamål. Man gör således redan nu en arbetsfördelning efter geografiska grunder vid tingsrätten i . En lokalisering av en tingsrätt medför att kostnaderna för resor och traktamenten för domare och ombud kan minskas. har haft en mycket stark folkökning under 1970talet. Det är därför naturligt att överväga att tillföra kommunen nya samhällsorgan. Etablering av en tingsrätt medför förbättrad service för allmänheten. Detta gäller inte minst de följdetableringar som kan komma i fråga - exempelvis advokater och bankservice på högre nivå. har förklarat sig villig att iordningställa lämpliga lokaler. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening uttalar att en tingsrätt bör förläggas till .
mot · G202687 · 1979-01-23 00:00:00 — Motion 1978/79:687 av om lokalisering till av länsrätten i Regionalpolitisk utveckling, regionalisering och decentralisering kräver handling som tar formen av konkreta beslut. Det är viktigt att påpeka skillnaden mellan begreppen omlokalisering och decentralisering av den offentliga verksamheten. Decentralisering betyder i stort sett bara att man flyttar beslutanderätten i ett antal ärendegrupper från central till regional eller lokal nivå. Det kan inte betraktas som ett verkningsfullt regionalpolitisk medel. Decentralisering ger inget sysselsättningstillskott eller ekonomiskt utbyte för länen eller kommunerna. Däremot innebär omlokalisering att nya verksamheter byggs upp i orter och kommuner, som har relativt större nytta av verksamheten än de platser där de tidigare varit förlagda. Ofta sker utlokaliseringen till de större kommunerna. I till exempel har utlokalisering endast skett till och . När statliga verk utlokaliserats från , har det ansetts som nödvändigt att göra det till kommuner med god servicekapacitet. Men har man försummat att göra omlokaliseringar inom länen. kommun, som kraftigt drabbats av sysselsättningsminskningar och negativ strukturförändring av näringslivet, skulle ha stort behov av sådana omlokaliseringsåtgärder. i har föreslagit att bör bli lokaliseringsort för länsdomstolen, i det fall regeringen överväger annan lokalisering än till residensstaden. Enligt vad som går att utläsa av budgetpropositionen föreslås ingen sådan lokalisering till . Vi anser dock att länsrätten i borde förläggas till för att stärka arbetsmarknaden i denna kommun. Med hänvisning till ovanstående hemställer jag att beslutar att länsrätten i lokaliseras till .
mot · G202689 · 1979-01-18 00:00:00 — om stöd från allmänna arvsfonden till idrottsföreningars ungdomsverksamhet Arvsfondens medel är avsedda för dels vård och fostran av barn och ungdom, dels omsorg om handikappade. Som exempel lämnas bidrag för uppförande, inköp eller ombyggnad av byggnader som skall användas av barn och ungdom samt till en första uppsättning inventarier. Bidrag beviljas endast juridiska personer, t. ex. kommun, organisation, förening eller stiftelse, dock i princip inte idrottsorganisationer. Av allra största vikt är det stöd som olika ungdomsverksamheter erhåller genom allmänna arvsfonden. Vi vill ändå framhålla som en brist i bidragssystemet den restriktivitet som man från fondens sida visar när det gäller anslag till idrottsföreningar. Vi gör inte anspråk på att man via allmänna arvsfonden skall ge bidrag till idrottsverksamhet generellt. Idrottsrörelsen får anslag och aktivitetsstöd på annat sätt, även om behovet av medel alltid är större än vad som kan erhållas. Men vi anser ändå att det vore felaktigt att elitidrotten skulle erhålla anslag genom arvsfonden. Att t. ex. med pengar från allmänna arvsfonden köpa fotbollsspelare till ett elitlag torde knappast vara att rekommendera. Det måste vara en bredd av aktiviteter för att bidrag skall kunna ges. Det finns små idrottsföreningar på landsbygden eller kvartersföreningar i städerna vilkas intentioner är att ge en meningsfull fritidssysselsättning åt ungdomen. Här bedrivs ingen elitidrott men ändå en verksamhet som är till glädje för bygdens eller kvarterets ungdomar. Man bedriver verksamhet som en förening för att få en organisatoriskt fungerande enhet. Vi menar att en sådan förening skulle kunna få medel från allmänna arvsfonden fört. ex. inköp av träningsmateriel,ja,även för iordningställande av lokal för sin verksamhet. Vi har svårt att se skillnaden i verksamhetens bidragsberättigande om denna verksamhet bedrivs i en idrottsförenings regi eller av bidragsberättigad förening. Det kan knappast vara konsekvent att två organisationer med likartad verksamhet behandlas så olika. Vi är införstådda med att ett visst kontrollsystem bör tillskapas för att idrottsföreningar inte skall använda fondpengar till sådant som inte tillhör den breda ungdomsverksamheten. Kommunrevisorerna kan här vara den kontrollerande myndigheten för att hindra oegentligheter, men även annan myndighet har naturligtvis möjlighet att åta sig denna uppgift. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag om ändring av reglerna för allmänna arvsfonden på sådant sätt att möjligheter öppnas att utdela stöd för ungdomsverksamhet till idrottsföreningar i enlighet med motionens syfte.
mot · G202690 · 1979-01-23 00:00:00 — av om tvångsinlösen av minoritetsaktier Enligt aktiebolagslagen äger ett moderbolag som självt eller tillsammans med andra dotterbolag äger eller mer av aktierna i ett annat bolag rätt att påkalla tvångsinlösen. Genom nya aktiebolagslag föreskrevs att priset vid sådan inlösen av minoritetens aktier skulle fastställas genom skiljedom, som ej kan överklagas. Genom en ny bestämmelse (aktiebolagslagen 14 kap. 9 § tredje stycket) gäller att om det inlösande bolaget förvärvat större delen av sina aktier på grund av inbjudan till en vidare krets att till bolaget överlåta sådana aktier mot visst pris, skall lösenbeloppet vid tvångsinlösen av kvarvarande minoritet fastställas till detta samma pris per aktie, såvida ej särskilda skäl föranleder annat. Detta torde kunna tolkas så, att det inlösande bolaget kan åberopa detta av ett flertal accepterade pris som ett bevis på värdet på aktien. I så fall skulle annat pris kunna fastställas bara om det bevisades att värdet på aktien var t. ex. högre, så att en minoritetsaktieägaresom ville ha mer hade bevisbördan för att ett rättvist pris var högre. har det kommit en skiljedom rörande ett börsnoterat företags inlösen av minoritetsaktier i ett annat bolag som före inlösen varit börsnoterat. har därvid funnit att minoritetsaktieägarna styrkt ett värde som, enligt skiljenämndens preliminära bedömning, översteg det erbjudna priset. Trots detta bevisläge ansåg skiljenämnden ej att aktiebolagslagens bestämmelser tillät annat än ett utdömande av det erbjudna priset. Skiljedomen, författad av på området tongivande personer, fastställer därmed i praxis att visat högre värde ej är ett sådant särskilt skäl som lagen nämner. Tvångsinlösen av minoritetsaktier måste betraktas som ett slags expropriation, även om genomförandet sker genom ett privat förfarande. Om detta förfarande utvecklas ogynnsamt i någon riktning, är det viktigt att lagstiftaren efter hand med hänsyn till erfarenheten korrigerar och kompletterar gällande regler. Det kan ej anses rimligt att minoritetsaktieägare tvingas skiljas från sina aktier till ett bevisligt underpris. Lika litet kan det emellertid vara berättigat att i alla lägen framtvinga en kostsam aktievärdering på köparbolagets bekostnad, varför det ej finns skäl att eliminera möjligheten för det inlösande bolaget att åberopa som bevis på värdet att en stor mängd aktieägare godtagit detta samma pris. Däremot borde det vara möjligt för minoritetsaktieägarna att erhålla ett högre pris, om de genom egen motbevisning kan kullkasta detta av det inlösande bolaget åberopade bevis. att beslutar ändra 14 kap. 9 § tredje stycket aktiebolagslagen så att vid tvångsinlösen av minoritetsaktier särskilda skäl även skall anses föreligga om aktieägare förmår visa högre värde enligt vad som anförts i motionen.
mot · G202691 · 1979-01-18 00:00:00 — om tilläggsdirektiv till utredningen angående företagsinteckning 1 den ekonomiska krisens spår har det förekommit att kommuner och andra kapitalplacerare köpt industrifastigheter, varefter produktionen fortsatt med det säljande företaget som hyresgäst. En sådan transaktion medför påtagliga fördelar för det säljande företagets likviditet och lönsamhet men kan också skapa kreditsäkerhetsmässiga problem av bestående art. Enligt nuvarande lagstiftning (jordabalken 2 kap. 3 §) hör till fastigheten även företagets maskinutrustning. Säljs fastigheten och företaget övergår från att vara ägare till att bli hyresgäst graverar uttagna pantbrev fortfarande maskinerna trots att köparen inte äger dem. Försäljaren innebär detta att han inte kan utnyttja sina maskiner i form av företagsinteckning för krediter till sitt företag. Detta förhållande är till stor nackdel för det säljande tillverkningsföretaget som efter transaktionen kan ta ut företagsinteckningar med mycket reducerat värde där säkerheten endast består av kundfordringar och varulager. För att företagets maskinvärde skall kunna utnyttjas som säkerhet fordras att dessa maskiner nedmonteras, avlägsnas från fastigheten, varaktigt placeras utanför fastigheten samt först därefter återförs till den nu förhyrda fastigheten. Först efter denna mycket omständliga och långdragna procedur kan maskinerna utnyttjas som säkerhet vid företagsinteckning. Än större blir problemen om fastigheten säljs vidare. Från kreditsäkerhetssynpunkt måste man då skilja på de inventarier som fanns vid överlåtelsen och senare anskaffade. har i allmänhet köparna varit solventa, men man kan lätt tänka sig vilka svårigheter som kan uppstå vid konkurs då det gäller att avgöra hur mycket av försäljningssumman för maskinerna som skall falla på företagsinteckningen och hur mycket kronofogden skall få. Enligt min uppfattning kan man komma till rätta med problemen endast genom en ändring i lagstiftningen så att maskinerna aldrig av pantbrev utan endast av företagsinteckning oberoende av vem som äger fastigheten. I samband med en ändring i lagstiftningen fordras omfattande övergångsbestämmelser, och en sådan ändring kan alltså inte ske utan föregående utredning. En sådan borde kunna ske inom utredningen angående företagsinteckning. Denna utredning tillsattes , då transaktioner av det i motionen angivna slaget inte torde ha varit aktuella. Enligt vad jag har erfarit innehåller direktiven heller ingenting om dessa problem. Med stöd av vad som anförts hemställs att hos regeringen begär en utvidgning av direktiven till utredningen angående företagsinteckning enligt vad som i motionen anförts. GOTAB 61144 Slockholm 1979
mot · G202697 · 1979-01-23 00:00:00 — 1978/79 697-707 Motion 1978/79:697 av m. fl. om rätt till ersättning från den allmänna försäkringen vid utövande av umgänge med barn Lagen ger förälder som ej är vårdnadshavare i regel umgängesrätt. Att denna umgängesrätt fungerar på ett bra sätt är viktigt inte minst för barnet/ barnen. När båda föräldrarna bor inom samma kommun eller ort är måhända hindren av ringa art för att allt skall fungera väl. Svårigheterna kan emellertid bli mycket stora, om man tänker sig att den ena parten bor i och den andra i övre eller i södra delarna av vårt land. I många fall har också den förälder som ej har vårdnaden en ny familj och svårigheter att ur ekonomisk synpunkt ta längre ledighet för att resa och hämta och umgås med sitt/sina barn. Ett sätt att underlätta denna för både barn och förälder självklara rätt kan vara att man via ger möjlighet till ersättning för för detta ändamål. att hos regeringen anhåller om förslag till åtgärder i syfte att minska de ekonomiska konsekvenserna vid umgängesrätt för föräldrar med olika bostadsorter. () () () () ()
mot · G202698 · 1979-01-22 00:00:00 — om ersättning från den allmänna försäkringen för vård av sjuk anhörig Det har blivit alltmer uppenbart att det i många fall är bättre för sjuka personer att vårdas i sitt eget eller i nära anhörigas hem än att vårdas på sjukhus eller annan motsvarande institution och att det i de flesta fall också är förmånligare för samhället om så kan ske. Orsaken till att vård i hemmet (eget eller anhörigas) icke kan ske är att det icke finns personal, som kän tillgodose patientens vårdbehov i hemmet på ett med sjukhusvården jämförbart sätt. Orsakerna härtill kan vara av två olika slag: kvalitativt, därför att det fordras hög kompetens och/eller tillgång till tekniskt komplicerad apparatur, resp. kvantitativt, därför att tillsynen -ehuru kanske i och för sig av enkel natur - måste omfatta så långa tider av dygnet att kostnaden härför med marknadslöner t. o. m. överstiger kostnaden på en institution. Uppenbart är emellertid att många patienter varken kräver tillgång till mycket kvalificerade insatser eller en praktiskt taget oavbruten tillsyn. De skulle sannolikt kunna vårdas i sitt eget (eller anhörigas) hem under förutsättning att en anhörig kunde friställas, helt eller delvis, för att vårda dem. Så sker också i många fall redan, i progressiva landsting, där vederbörande då på ett eller annat sätt anställs som hemvårdare. Åtskilliga sjukhusintagningar skulle förmodligen kunna undvikas, om anhöriga generellt bereddes en laglig möjlighet till ledighet från arbetet mot ersättning från , förslagsvis (eller ). Detta gäller både i fråga om föräldrars vård av sjuka barn under (förslagsvis) och i fråga om vuxna barns vård av sjuka föräldrar. I båda fallen avses här i främsta rummet akuta insjuknanden, men en motsvarande situation kan - i båda fallen - förekomma vid livets slut: att låta en patient med långt framskriden cancer, om det är vårdtekniskt möjligt, få sluta sina dagar hos de anhöriga i hemmet. Som i tidigare motioner framhållits tillgodoses emellanåt sådana behov genom att en anhörig sjukskrivs på psykologiska grunder. Det förefaller dock riktigare att kalla saker och ting vid deras rätta namn. Den senaste riksdagsbehandlingen av detta frågekomplex (bl. a. SfU 1977/ 78:33) har inte tagit hänsyn till att en utgift, som kan förefalla stor på socialforsäkringssidan, mer än väl kan kompenseras genom bortfall av utgifter på sjukhussidan. Bedömningen av konsekvenserna av vad som här föreslås måste gripa över båda områdena. Mot bakgrunden av det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om förslag till lagstiftning för att tillgodose anhörigas möjligheter att vårda sjuka personer i hemmet. G. () i
mot · G202699 · 1979-01-23 00:00:00 — av m. fl. om kostnadsfria AD-vitaminer för barn Bristsjukdomen "engelska sjukan,som mjukar upp skelettet och försenar barnets tillväxt, var förr mycket vanlig. Den är nu så gott som försvunnen. Det beror bl. a. på att alla barn har fått ADvitamin - ett s. k. skyddsläkemedel - gratis genom barnavårdscentralerna, vilket varit en viktig positiv faktor i den gynnsamma hälsoutvecklingen. A-vitamin är nödvändig för slemhinnor och ögon, och D-vitamin behövs i vårt solfattiga land, så att skelettet blir hårt och starkt. Det flesta nyblivna mödrar ammar numera sina barn, men eftersom det finns obetydligt med A-vitamin i modersmjölken är tillskottet av ADvitamin ett viktigt läkemedel av förebyggande art. Från hargratistilldelningen av AD-vitamin för barn dragits in. Denna åtgärd synes vara synnerligen olämplig. har protesterat mot indragningen och förespråkar att åldersgränsen bör höjas till . Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen hemställer om förslag om kostnadsfri tilldelning av AD-vitamin för barn. () ()