mot · G2021060 · 1979-01-24 00:00:00 — av och om finansieringen och upprustningen i budgetproposition har huvudreglerna för statligt stöd till kulturhistoriskt värdefull bostadsbebyggelse redovisats. Som för annan bebyggelse kan statligt bostadslån utgå för ombyggnad av kulturhistoriskt värdefulla byggnader. Därutöver kan särskilt stöd ges i form av förhöjt låneunderlag samt, vid ombyggnad av en från kulturhistorisk synpunkt särskilt värdefull byggnad (av byggnadsminneskaraktär), s. k. tilläggslån. Erfarenhetsmässigt kan ombyggnadskostnaden inkl. bevarandekostnaden hållas inom ett belopp som är lägre än dubbla nybyggnadslåneunderlaget för fastigheten. Med hänvisning härtill har det statliga finansieringsstödet begränsats till en viss andel av ombyggnadskostnaden av låneunderlaget. I budgetpropositionen uttalades dock att ett större tilläggslån bör kunna medges i undantagsfall om synnerliga skäl föreligger. Som helhet torde de här relaterade reglerna utgöra ett gott stöd vid upprustning av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse. I vissa fall kan emellertid kraven på bevarande göra att upprustningskostnaderna blir högre än den högsta nivå som angivits i budgetpropositionen. Höga ombyggnadskostnader motiveras ofta av högt ställda krav på upprustningen från antikvarisk synpunkt, vilket i sin tur utgör en förutsättning för erhållande av förhöjt låneunderlag och/eller tilläggslån. I sådana fall där ombyggnadskostnaderna således blir extremt höga borde den i budgetpropositionen angivna undantagsregeln tillämpas. Det kan nu emellertid konstateras att regeringen inte i något fall gjort avsteg från den ovan redovisade normaltillämpningen av tilläggslånebestämmelserna. Detta är beklagligt, då man härigenom riskerar att omöjliggöra acceptabel upprustning av sådana fastigheter som måhända är i störst behov av bevarandeåtgärder. Detta problem har uppmärksammats i ett ärende rörande upprustning av en fastighet i . Den aktuella fastigheten är i stort behov av åtgärder, men upprustningskostnaderna blir ofrånkomligen mycket höga, i första hand beroende på kostsamma grundförstärkningsåtgärder. Med tillämpning av normalbestämmelserna uppstår ett stort gap mellan den totala godkända ombyggnadskostnaden och den del av ombyggnadskostnaden som kan finansieras via det statliga lånesystemet. De alternativ som i en sådan situation står till buds torde vara följande. Den ej finansierade delen av ombyggnadskostnaden kan eventuellt täckas genom privat kapitalinsats eller genom att utger kommunala tilläggslån. I ett sådant alternativ gör man upprustningen beroendeav möjligheterna för den enskilda sektorn eller kommunen att ställa kapital till förfogande. Med tanke på omfattningen av det upprustningsbehov som kan förutses i innebär detta en uppenbar risk för att angelägna projekt för bevarande inte skall kunna genomföras. Det återstående alternativet är att kommande upprustningar i får ske genom en kombination av rivningar och nybyggnation. Ett sådant förfarande står i strid med tidigare klart uttalade intentioner att bevara och restaurera bebyggelsen i . Det måste här konstateras att en sådan inriktning inte är av ett begränsat lokalt intresse utan måste betraktas som en självklar riksangelägenhet. Det är mot den bakgrunden synnerligen angeläget att tillämpningen av reglerna för det statliga stödet kan anpassas så att upprustningsåtgärder och bevarandeinsatser i främjas i största möjliga utsträckning. Framför allt vore det av intresse om de fastigheter som är behäftade med svårare grundläggningsskador kunde behandlas enligt den tidigare relaterade undantagsregeln. En sådan tillämpning skulle i hög grad bidra till att säkra bevarandet av ett flertal utsatta fastigheter i . Det statliga stödet till upprustning av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse begränsar sig till ytor för bostadsändamål. En särskild statlig utredning har tillsatts för att undersöka möjligheterna att utvidga stödet till att avse även "lokaler, dvs. ytor med annan användning än för bostäder. Det är angeläget att de statliga stödformerna kompletteras med stöd även till upprustning av lokaler. Av ett framlagt förslag till stadsplan för framgår att en stor del av bebyggelsen utnyttjas för andra ändamål än bostäder. Bristerna i nuvarande stödformer innebär att delar av denna bebyggelse kan komma att äventyras. Med de här föreslagna förändringarna i det statliga stödsystemet skulle bevarandet av bebyggelse säkras för överskådlig framtid. Detta är en riksangelägenhet, som inte bör göras beroende av möjligheterna till privat eller finansiering. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna att bestämmelserna För statligt stöd till upprustning av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse tillämpas så att finansieringen säkras för grundförstärkningsåtgärder och upprustning av lokaler i i . () ()