mot · G2021127 · 1979-01-23 00:00:00 — av m. fl. om en översyn av våra växelmynt Genom införandet av en ny myntlag fastställdes den svenska myntenheten till en krona motsvarande . Enligt lagens ursprungliga lydelse skulle följande mynt finnas: Huvudmynt av guld: 20 och . Skiljemynt av silver: , , , samt . Skiljemynt av brons: , samt . präglades också det första myntet med valören . Det första myntet var dock ett jubileumsmynt. Genom en ändring myntlag infördes ett nytt huvudmynt av guld med valören . infördes därefter genom en särskild lag ett skiljemynt i silver med valören . Detta mynt fick dock endast präglas efter det att regeringen varje gång meddelat beslut. Myntet var avsett att präglas och släppas ut vid särskilda tillfällen. Det första femkronorsmyntet utgavs också med anledning av 500-årsminnet av den första . Storleken på det införda femkronorsmyntet minskades något genom bestämmelser . gavs möjlighet till en reguljär utgivning av detta mynt från . Denna möjlighet utnyttjades dock mycket sporadiskt. Genom införandet av myntlag (SFS 1970:1028), som gäller , upphörde myntlag att gälla. I och med detta gjordes också vissa förändringar i myntserierna. Mynt med värdet utgick tillsammans med mynt av valören två och ett öre. I och med detta kunde också storleken på kvarvarande femkronorsmynt minskas något. Att tvåkronan försvann ur myntserien innebar dock inte att den upphört att gälla som betalningsmedel. Någon indragning av mynten har inte heller gjorts. Fr. o. m. 1972 har också 50-öringarna ökat starkt i antal. Den första femkronan som präglades efter den nya myntlagens tillkomst fick en del kritik därför att den till sitt utseende lätt förväxlades med enkronan. Det var framför allt kungabilden på myntets framsida som bidrog till denna förväxling. Genom att kungabilden ersattes av skriften har dock möjligheterna att skilja mynten åt något förbättrats. Myntens storlek är däremot densamma som vid myntets införande, dvs. det är obetydligt större än enkronan. En ytterligare skillnad består i att femkronan har slät kant jämfört med enkronans räfflade kant. Dessa förändringar har emellertid inte visat sig vara tillräckliga. Många äldre kan vid hantering av mynten inte skilja femkronorna från enkronorna, och det finns en stor ovilja hos många att ta emot femkronor som växelmynt. Det kan inte vara riktigt att en korrekt användning av växelmynt skall vara beroende av att den som hanterar dem har god syn och dessutom icke är försedd med handskar för att kunna känna myntets kantstruktur. Alltför många misstag sker och dessa drabbar i första hand äldre eller handikappade. Antalet femkronor i omlopp har heller icke blivit så stort som ursprungligen avsetts och detta underlättar givetvis en övergång till ett femkronorsmynt som lättare går att skilja från enkronorsmyntet. 1 samband med den fortgående inflationen har värdet av de olika mynten minskat, och ett tecken på detta är att ett- och tvåöringarna icke längre är i bruk. Förändringar i myntsorter sker regelbundet i alla länder, och dessa förändringar innebär en anpassning till penningvärdeförsämring och därmed sammanhängande förändringar i behovet av växelpengar. Också i vårt land aktualiseras sådana förändringar, och det kan finnas skäl att överväga om 1 O-öringar längre är motiverade. Det kan också finnas bruk för ett mynt av exempelvis värde med tanke på den snabba expansionen av automathandeln. En översyn av det framtida svenska växelmyntsbeståndet bör därför göras. Mot bakgrund av det anförda hemställs att hos regeringen anhåller 1. om en översyn av det svenska växelmyntbeståndet, 2. om en förändrad utformning av femkronorsmyntet så att detta lättare kan skiljas från enkronorsmyntet. () ()