mot · G2022606 · 1979-04-20 00:00:00 — När de samhällsorienterande ämnena över huvud taget berörs gäller det, förutom religionskunskapen, frågan om minskning av tiden för denna undervisning. Sammantaget innebär regeringens förslag att tiden för samhällsorientering kraftigt beskärs. Det gäller konsekvent alla stadier, varför minskningen framstår som en viljeinriktning utan att några egentliga motiv anges härför. Den sammanlagda minskningen uppgår , tre på mellanstadiet och en på högstadiet. Därtill kommer att moment från andra ämnen, t. ex. bild och slöjd, skall infogas i denna ämnessektor på lågstadiet. Eftersom religionskunskapen enligt propositionen skall garanteras oförändrat tidsutrymme, kommer den föreslagna minskningen att gå ut över geografi-, historie- och samhällskunskapsavsnitten. Vi kan inte acceptera ett så allvarligt ingrepp i ett för eleverna så angeläget kunskapsområde. 2 1978/79. erinra om att denna undervisning setts som en utomordentligt väsentlig del av skolans uppgift att förbereda för deltagande i samhällslivet i vår demokrati. 1 ovan nämnda samhällsorienterande avsnitt skall det globala perspektivet behandlas som överlevnadsfrågor av karaktären befolkningsproblem, naturtillgångar m. m. skall tas upp. Vidare ingår undervisning om det moderna samhällets framväxt, demokratiskt, ekonomiskt, kulturellt, politiskt och socialt. Historieundervisningen skall också enligt föredraganden ge ökat utrymme för arbetarrörelsens och olika invandrargruppers historia, vilket vi hälsar med tillfredsställelse. Detta ligger i linje med vad bl. a. har framfört. Vi vill också erinra om de berättigade krav som i olika sammanhang framförs om ökad undervisning rörande t. ex. lag och rätt, alkohol, narkotika och tobak samt trafik. Olika ekonomiska frågor tillhör också denna ämneskrets. Eleverna måste (å kunskaper i samhällsekonomiska betraktelsesätt. Som exempel kan nämnas miljöföroreningarnas skadliga inverkan på människor, djur och natur som en följd av olika produktions- och konsumtionsprocesser. Konsumenternas rättigheter och skyldigheter, liksom vilka metoder som används i reklam och marknadsföring för att påverka olika konsumtionsval, bör behandlas såväl i samhällsorientering som i hemkunskap. Vi vill i detta sammanhang, i likhet med bl. a. , betona vikten av att man också i andra ämnen konkret tillämpar olika samhälleliga begrepp och då också lyfter fram vissa värderingar. Så kan t. ex. olika konsumentfrågor belysas i matematikundervisningen. Sammantaget skall samhällsorienteringen (dvs. de tidigare separata ämnena geografi, historia och samhällskunskap och religionskunskap) ge eleverna en omvärldsorientering i syfte att förstå och ifrågasätta olika samhällsföreteelser samt ge möjlighet till personligt ställningstagande. Det är därför enligt vår mening angeläget att öka tiden för denna undevisning i förhållande till regeringens förslag. Enligt vår mening är det särskilt väsentligt att bibehålla tiden för samhällsorientering på högstadiet. För att möjliggöra detta bör tiden för tillval/fria studier minskas med . Totalt sett kommer ändå den totala tiden för samhällsorientering att minska. Detta måste få konsekvenser för alla delämnena i samhällsorienteringen. Att särbehandla religionskunskapen såsom föredraganden gjort är inte möjligt. Eftersom religionskunskapsavsnitten kommer att läsas integrerat med övrig samhällsorientering börsom SÖ föreslår befrielse inte längre kunna ges. Hänsyn till och respekt för olika trosuppfattningar skall vara en självklarhet i skolan och inte lösas genom befrielse från delar i en helhet. Vad här har anförts om samhällsorienteringen bör beaktas i det fortsatta läroplansarbetet. 4.5 Naturvetenskap och teknik Vi hälsar med tillfredsställelse att ämnessektorn naturvetenskap och teknik föreslås förstärkt, i första hand genom en obligatorisk undervisning i teknik för både pojkar och flickor. Vi kan också ställa oss bakom den syn på undervisningens uppläggning och läromedlens utformning som föredraganden ger uttryck för. Detta överensstämmer väl med de förslag vi förde fram i vår motion (1977/78:885)om teknisk forskning och utbildning. 1 avsnittet om läroplanens uppbyggnad och om hushållning med resurser harvi föreslagit att skolan också måste fostra eleverna till vissa eftersträvansvärda handlingsmönster. Som vi framfört i detta avsnitt får detta direkta konsekvenser för undervisningen i naturorienterande ämnen och teknik. Vi kommer i det följande även att behandla behovet av att eleverna förvärvar vardagskunskaper på skilda områden, vilket faller naturligt in bl. a. i ämnet teknik. I detta sammanhang vill vi också erinra om att socialdemokraterna krävt ett samlat åtgärdsprogram för en förstärkning av naturvetenskap och teknik (motion 1978/79:2230 med anledning av vissa frågor rörande forskning och forskarutbildning) och en plan för att successivt öka fortbildningsutbudet i naturorienterande ämnen (motion 1978/79:629 om åtgärder för att förbättra arbetsmiljön i skolan). Vid behandlingen av den sistnämnda motionen har utbildningsutskottets borgerliga majoritet inte funnit anledning att tillstyrka ytterligare insatser inom detta fortbildningsområde. Det är mot denna bakgrund glädjande att regeringen nu föreslår att var tredje lärare på låg- och mellanstadiet skall beredas tillfälle att få en bredare naturorientering och insikt i tekniska moment. Beträffande undervisningen i teknik har både elevers centralorganisation och i sitt remissyttrande över läroplansförslag pekat på riskerna för teoretisering av ämnet. Föredraganden har sökt beakta behovet av att ge den tekniska undervisningen en praktisk inriktning. Vi vill understryka detta ytterligare. Avgörande härvidlag är dock rekryteringen av lärare, vilket föredraganden avser att ta upp i samband med behandlingen av lärarutbildningsutredningens förslag. Vi vill dock redan nu framhålla att om teknikundervisningen skall få den praktiska förankring som många efterlyser är det nödvändigt att man i största möjliga utsträckning försöker engagera lärare med praktisk erfarenhet. Detta skedde också för den yrkesinriktade undervisningen i . Dessa lärare har sedan erhållit fortbildning för undervisning i matematik, tillvalsämnet teknik och fysik eller kemi. Då lärarfrågan för den obligatoriska undervisningen i teknik ytterligare övervägs, finns det enligt vår uppfattning anledning att pröva frågan om denna typ av rekrytering bör återinföras. Vi vill också erinra om den grupp lärare i yrkesinriktade ämnen som finns i gymnasieskolan och som med viss fortbildning med fördel borde kunna utnyttjas i denna undervisning. Det moderna industrisamhällets betoning av konsumtion av olika produkter innebär en ständig påverkan inte bara i fråga om konsumtionsval utan också att anamma speciella livsstilar. Särskilt barn och ungdom utsätts för ett starkt kommersiellt tryck. Skolan måste enligt vår uppfattning motverka kommersialismens negativa verkningar. Solidaritet, livskvalitet, hushållning med resurser tillhör de begrepp som i skolan måste konfronteras med de kommersiella budskapen. Det innebär att eleverna i skolarbetet skall tillförsäkras kunskap om bl. a. marknadsföringens mål och metoder så att de som konsumenter kritiskt kan granska och värdera de budskap de utsätts för. Skolan skall också svara för att eleverna får kunskaper om hur man som konsument kan få samhällets skydd och hjälp. I många hem råder fortfarande en traditionell uppdelning av hemarbetet. Undersökningar visar att det i stor utsträckning är kvinnorna som utför merparten av detta arbete, medan männen och barnen endast deltar i begränsad utsträckning. Här har skolan ett ansvar att ge eleverna grundläggande kunskaper och färdigheter om hur man sköter ett hem, vårdar kläder och lagar mat. Regeringens förslag att införa olika moment från bild, hemkunskap och slöjd tidigt i kan bidra till att vardagskunskaperna får ett ökat utrymme. En tidigt insatt teknisk och naturvetenskaplig orientering kan få samma resultat. Den föreslagna obligatoriska undervisningen i teknik på högstadiet betyder att, om undervisningen ges en klart praktisk inriktning, kunskaperna om tekniskt vardagliga ting ökar bland både pojkar och flickor. I propositionen föreslås (s. 61 och 73) att i den mån en elev inte frivilligt under mellanstadiet eller i ett tillvalsämne inte fått undervisning i maskinskrivning skall eleven vara skyldig att delta i 30 timmars maskinskrivning. Denna tid skall då tas från utrymmet för fria aktiviteter. Detta är enligt vår mening en besynnerlig konstruktion. De elever som således inte själva väljer maskinskrivning, som inte utgör ett obligatoriskt ämne, skall senare tvingas till detta och får då ta tiden från en aktivitet eleven själv positivt har valt. Det kan knappast anses främja dessa elevers intresse för maskinskrivning. Förslaget bör därför avvisas. Vi anser i stället att undervisning och träning i maskinskrivning skall ske integrerat med andra ämnen i likhet med vad vi anfört om övriga vardagskunskaper. Eleverna bör stimuleras att i skolarbetet utnyttja skrivmaskinen som ett hjälpmedel. I träningen av olika vardagskunskaper finns det goda möjligheter att också låta annan skolpersonal än lärare, föräldrar m. fl. medverka, inte minst i lag tillsammans med lärarna. Det är angeläget att träningen av vardagskunskaper inte förbehålls vissa ämnen. I det fortsatta läroplansarbetet bör denna enligt vår mening integreras i olika ämnen och på alla stadier. verklighetsanknytningen i undervisningen som teoretiska begrepp kan omsättas i praktiskt arbete. 4.7 Kulturfrågorna och skolan Föredraganden erinrar i propositionen om den beskrivning av skolans kulturpolitiska uppgifter som görs i propositionen 1978/79:143 om barn och kultur. I en särskild motion (1978/79:2298) har socialdemokraterna krävt helt andra insatser på barnkulturområdet än vad regeringen har föreslagit. Det torde föreligga majoritet i för ett genomförande av flera av dessa förslag, varvid insatserna för barnkulturen kommer att förstärkas. Regeringens riktlinjer för det fortsatta arbetet med barn och kultur är enligt en allmän uppfattning så vaga att de knappast kan läggas till grund för ett politiskt beslut. Utgångspunkten för socialdemokratins syn på barnkulturfrågorna är att stärka barnens ställning i allt reformarbete. Konkreta uttryck för detta är besluten om förskolan och dess utbyggnad, skolans inre arbete, införandet av stödet till allmän fritidsverksamhet och ett utbyggt stöd till organisationslivets verksamhet bland barn och ungdom samt de speciella insatserna för invandrarbarnen. Den förändring av skolans verksamhet som SI A-reformen lade grunden till kommer att medverka till att barn och ungdomar får ett starkare kulturengagemang. Vi vill här erinra om vad föredraganden anförde i SI A-propositionen om kulturupplevelserna (s. 227). Skolan måste också ägna uppmärksamhet åt elevernas möjligheter att ge uttryck för sina tankar och upplevelser. Uttrycksformerna är djupt förankrade i vår personlighet, och skolans påverkan måste ske med stor varsamhet och respekt för eleven som människa. Genom att stödja elevernas eget språk och andra uttrycksmedel kan skolan hjälpa till att utveckla dem. Kommunikationsförmågan är grundläggande för allt skolarbete, och den måste utvecklas i den dagliga verksamheten. I detta sammanhang är de estetiskpraktiska ämnena av stor betydelse. Drama, bild och form, musik samt rörelse i skolarbetet blir medel att nå en ny kunskap som de ökar elevernas uttrycksmöjligheter. Dessa uttrycksformer bör därför komma till ökad användning i skolarbetet. Vi förutsätter att skolan är öppen mot kulturlivets olika yttringar och strävar efter ett nära samarbete med föreningslivet för att därigenom tillförsäkra barn och ungdomaren aktiv fritid. Några konkreta förslag i denna riktning framförs emellertid inte i föreliggande proposition. Av betydelse för barns och ungdomars fritid och deras möjligheter att delta i ett aktivt kulturliv är också att de får kunskaper om den kommersiella kulturindustrin. Här är barn och ungdomar utsatta för ett särskilt hårt tryck, som det är skolans uppgift att motverka. Detta bör beaktas i det fortsatta läroplansarbetet. i vad gäller undervisningen i musik är vi förvånade över föredragandens förslag att minska undervisningstiden med en tredjedel på högstadiet utan några närmare överväganden. De brister som onekligen finns i skolans musikundervisning torde inte bero på bristande intresse för musik, sång och dans bland eleverna. Musikintresset är kanske särskilt uttalat bland ungdomsgrupperna, även om den utpräglat kommersiella musiken här utövar ett starkt inflytande. Tillströmningen till skolans frivilliga musikundervisning, kommunala , studieförbundens musikcirklar och konsertverksamheten vittnar om ett stort och levande intresse. Även körsång i olika sammanslutningar tilldrar sig ett stort intresse. Det socialdemokratiska motionskravet om att kartlägga den folkliga dans- och musikverksamheten i syfte att utforma olika stödåtgärder (motion 1978/79:613) har också vunnit kulturutskottets bifall (KrU 1978/79:24). Här finns ett stigande intresse bland barn och ungdom för att aktivt delta i en levande kulturverksamhet. Det är mot denna bakgrund enligt vår mening allvarligt att utan någon egentlig prövning minska elevernas tid för obligatorisk musikundervisning, även om förslaget är kopplat till en ökad lärartilldelning. Förändringen innebär också ett ökat behov av lärare inom ett område som kännetecknas av stor brist på utbildad personal. Enligt vår mening borde förslaget först ha föregåtts av en analys av problemen i musikundervisningen och orsakerna till dessa. Därvid borde ha ingått frågan om en annorlunda kursplan, som bättre tillgodoser elevernas intressen. Även försöksverksamhet med musikundervisning i andra former borde ha legat till grund för ett förslag. I många skolor fungerar musikundervisningen bra, t. ex. integrerad med andra ämnen i teman och projekt. 1 vissa fall har man också lokalt funnit att det finns anledning att ur förstärkningsresursen öka lärartilldelningen, vilket ligger i linje med den behovsinriktade resursstyrning som det nuvarande statsbidraget bygger på. Vi vill också peka på att de föreslagna kan komma att blockläggas-ämnesmässiga skäl talar för detta-och förläggas till en årskurs, vilket sannolikt då kommer att ske i årskurs 7 med hänsyn till behovet att knyta an till mellanstadiets musikundervisning. Detta skulle innebära att eleverna i den obligatoriska skolan, då deras mognad och kunskapsnivå gör det än mer angeläget att infoga musikämnet i ett brett kulturpolitiskt perspektiv, inte får någon obligatorisk undervisning i musik. Från musikämnets, skolans och individens synpunkt vore detta att beklaga. Föredraganden tycks av propositionen att döma vara osäker på t. o. m. om en ny kursplan för ämnet musik är nödvändig trots att en tredjedel av undervisningstiden föreslås bortfalla. Det är enligt vår mening nödvändigt att en fördjupad analys av musikämnets ställning kommer till stånd som grund för ett eventuellt beslut om en förändring av timtalet på högstadiet. Detta bör ske skyndsamt så att ånyo får ta ställning till frågan innan den nya läroplanen för skall träda i kraft /83. Till dess att så sker bör planeringen utgå från regeringens förslag. Om man i det fortsatta utredningsarbetet beträffande musiken kommer fram till att bibehålla på högstadiet bör regeringen också lägga fram förslag om från vilken annan undervisningstid detta skall tas. Vårt förslag innebär sålunda att i avvaktan på ytterligare beredning inte nu tar ställning i denna timplanefråga. Vi vill också framhålla att det i ämnen som bild, musik och slöjd finns goda möjligheter att arbeta med utgångspunkt i hemortens kulturella mönster och kulturtraditioner och öka förståelsen för olika företeelser i det närliggande samhället. För invandrarelever bör i dessa ämnen också ges utrymme för en fortsatt kontakt med deras ursprungsmiljö, som de kan utgöra ett värdefullt inslag för att åskådliggöra skilda samhällsformer med olika kulturbakgrund och därmed vidga våra egna kulturbegrepp och skapa känsla och förståelse för kulturella uttrycksformer som eljest ter sig främmande. Föredraganden påpekar att anpassad studiegång bör beslutas av skolstyrelsen. Genom att erinra om den generella delegationsrätt som skollagen 13 § medger rekommenderas dock indirekt att beslutanderätten om anpassad studiegång läggs på rektor. Med hänsyn till vad föredraganden anförde i SI A-propositionen (s. 239) om att "skolstyrelsen eller efter skolstyrelsens beslut elevvårdskonferensen bör besluta i dessa frågor" anser vi att regeringen med detta påpekande gått ett steg längre än vad som ursprungligen avsågs. Det finns enligt vår mening starka skäl som talar för att beslut om anpassad studiegång fattas i den ordning som angavs i SlA-propositionen. Ytterst rör frågan om anpassad studiegång frågan om skolpliktens fullgörande, varom någon delegationsrätt enligt skollagen inte föreligger. Det finns också vissa svårigheter när det gäller planeringen för kommande läsår, då det är svårt att avgöra antalet elever som behöver anpassad studiegång under den kommande höstterminen. Detta betyder att när behovet inställer sig kan förstärkningsresursen, från vilken handledare under anpassad studiegång skall bekostas, redan vara tagen i bruk för andra insatser. Skolstyrelsen har i det läget den främsta möjligheten att överblicka på vilket sätt föreskrivna medel skall ställas till förfogande. Vi anser således att beslut om anpassad studiegång bör fattas i den ordning som slogs fast i samband med beslut om skolans inre arbete. Vi vill kraftigt understryka att enligt gällande bestämmelser skall medel avsättas för att täcka handledarkostnader för elever i anpassad studiegång. Vi har tidigare behandlat behovet av att skolarbetet i hög grad skall utgå från elevernas egna intressen och förutsättningar. Regeringen föreslår att eleverna på högstadiet, inom ramen för ett tillvalsblock vid sidan av treåriga kurser i B-språk (franska och tyska), skall erbjudas kurser av varierande längd. Dessa skall utgöra en fördjupning eller intresseprofilering inom några moment i två eller flera ämnen inom estetisk-praktisk, samhällsorienterande, naturvetenskaplig-teknisk eller språklig sektor. Kurserna skall inte få utformas så att de utgör parallell- eller överkurser till de obligatoriska ämnena. Innehållet i kurserna skall i huvudsak avgöras lokalt. I propositionen förs ett resonemang om begreppet sammanhållen skola. konstateras att en sådan inte avsetts innebära att eleverna skall läsa exakt samma kurs. proposition om ny läroplan för (1968:129) tog sig detta uttryck i uttalandet att argument kan "anföras till förmån för att inom timplanen bereda ett visst utrymme för fritt valda, intressestyrda aktiviteter, som inte kan tillgodoses genom individualisering inom de ämnen som är gemensamma för alla elever (s. 65). Detta konkretiserades i förslaget om tillvalssystem och om fria aktiviteter (fritt valt arbete). I likhet med vad som anfördes anser vi att det finns skäl för att inom ramen för en sammanhållen skola ge möjligheter för fria och intressevalda studier på samma sätt som eleverna skall ha möjlighet att välja fria aktiviteter. Vi anser emellertid att regeringens förslag är behäftat med en del onödiga restriktioner som kommer att begränsa utbudet. Vår invändning vänder sig mot den ovan angivna sektorsprincipen. Inga motiv anförs varför valet av aktivitet skall hänföras till någon av de traditionellt angivna sektorerna. Enligt vår uppfattning finns det gott om exempel på studieområden som skär rakt igenom en sådan uppdelning. Som exempel kan nämnas samhällsplanering (moment från bl. a. bild, samhällsorientering, matematik), friskvård (hemkunskap, idrott, kemi), ett utvandrarland (barnkunskap, hemkunskap, praktiskt arbete och samhällsorientering). Sådana fria studier kan på ett mer ändamålsenligt sätt ge möjlighet åt grupper av elever att fördjupa och bredda sig och därmed skaffa sig kunskap utöver det som skolans ämnesbundna undervisning ger. En sådan uppläggning svarar också bättre mot vårt förslag om ändrad kunskapssyn. Med denna syn på fria studier kan vi inte heller ansluta oss till förslaget att det enbart är B-språk och hemspråk som skall erbjudas som alternativ på språkområdet. Det finns starka skäl som talar för att den hittillsvarande begränsningen till två språk, förutom engelska och hemspråk, upphör. I stället bör valet av språk få göras fritt. Som språkalternativ finns det enligt vår mening skäl att inom ramen för befintliga resurser anordna de kurser som Därmed för man i skolorna möjlighet att anordna språkkurser som bryter med det gängse kulturmönstret. vill vi, i likhet med statens invandrarverk, framhålla att det saknas skäl till varför inte även andra än invandrarelever skall fö möjlighet att studera ett invandrarspråk. Många svenska elever kommer säkert i sitt yrkesliv att ha stor nytta av sådana kunskaper. Enligt propositionen skall förslag till kursplaner för olika kurser inom detta block utarbetas av . De kan också utformas av länsskolnämnd, skolstyrelse eller rektor. Vi vill stryka under att de centrala kursplaner som utformas ges en översiktlig inriktning så att ett av huvudmotiven för de fria studierna - elevaktivitet, elevmedverkan, elevansvar upprätthålls. Vi vill i detta sammanhang starkt understryka att elevernas aktiva medverkan i planering, genomförande och uppföljning måste genomsyra allt skolarbete. Studiecirkelformen kan här vara en lämplig arbetsform där årskurslösa grupper kan användas. De fria studierna är inte avsedda som andningshål i det övriga skolarbetet. Elevernas egna intressen och aktivitetslust måste få komma till uttryck även i den ämnesbundna undervisningen. Vi föreslår således att begreppet tillval ersätts med fria studier och utformas på det friare sätt som vi här givit uttryck för. 1 propositionen föreslås lärarbehörighet för undervisning i tillvalsblocket trots att ett av motiven för utformningen anges vara en strävan till fri uppläggning med utnyttjande av specialutbildad och specialintresserad personal på orten. Enligt vår mening bör både lärare och andra lämpliga medarbetare här kunna utnyttjas i fria studier. Betyg bör inte ges på denna del av skolarbetet, vilket vi återkommer till i avsnittet om betygen. Beträffande den tidsmässiga omfattningen och resurstilldelningen för de fria studierna återkommer vi i det följande. Skolans timplan måste alltid vara en avvägning mellan olika önskemål. Vi anser att föredragandens motiv för satsning på basfärdigheter och naturorienterande ämnen är väl avvägda. Därtill kommer behovet av att ge alla elever goda kunskaper i ett främmande språk. Starka skäl talar också för den föreslagna tiden för barnkunskap, bild, hemkunskap, idrott och slöjd. Beträffande timtalet för musik har vi som tidigare framgått inte tagit definitiv ställning. Vi anser att den föreslagna minskningen av tiden för samhällsorienterande ämnen, såsom tidigare framhållits, är oacceptabel. Vi föreslår därför oförändrat timtal församhällsorienteringen på högstadiet. Det återstår då endast att ta av den föreslagna tiden för de fria studierna som, enligt föredraganden, tilldelas . SÖ föreslog här , vilket både LO och TCO har tillstyrkt. Således bör tiden för fria studier omfatta på högstadiet. Ökad arbetslivskontakt, studiebesök, medverkan i undervisningen av dem som är anställda i arbetslivet och elevernas medverkan i skolans arbetsliv är viktiga förutsättningar för att förbättra elevernas arbetslivsorientering. För att eleverna kritiskt skall kunna diskutera arbetslivets förhållanden krävs dock även att olika aspekter av arbetslivet ges ökat utrymme inom olika ämnen så att eleverna blir medvetna om alternativ och förnyelsemöjligheter. En ökad kontakt med arbetslivet bör följas av en kritisk diskussion och analys. Den kan annars leda till en tidig inlärning av att de värderingar och hierarkiska förhållanden som finns på arbetsmarknaden bör accepteras.