mot · G302129 · 1979-12-03 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1979/80:58 om fortsatt reformering av inkomstskatten, m. m. Skatternas främsta uppgifter är att finansiera den offentliga verksamheten som de skall bidra till en jämnare fördelning av de disponibla inkomsterna. Det är en accepterad princip i svensk politik att skatterna skall fördelas efter bärkraft - dvs. att de inkomsttagare som har en högre reell inkomst också skall bära en större skattebörda. Skattesystemet måste uppfylla dessa grundläggande krav på rättvisa-eljest kommer möjligheterna att finansiera den offentliga sektorn att successivt försämras. Upplevs skattesystemet som orättvist kommer allt fler människor att vända sig mot systemet och mot de verksamheter som skatterna avser att finansiera. Ett orättvist skattesystem kan därmed leda till en försvagad samhällssolidaritet. Det är viktigt att utforma skattesystemet så att det uppmuntrar till arbete och sparande. Det är ofrånkomligt att skatterna på olika sätt ingriper i människornas val av arbete och ekonomiska dispositioner i övrigt. Systemet måste därför utformas så att det inte gynnar spekulation och placeringar i improduktiva verksamheter framför verksamheter som vi alla har nytta av. Problemen i nuvarande skattesystem Vårt nuvarande skattesystem uppfyller inte i tillräcklig omfattning de grundläggande kraven på rättvisa och effektivitet. Ett direkt uttryck för dess oförmåga att finansiera det offentligas utgifter har vi i det nuvarande, mycket stora underskottet i den statliga budgeten. Detta underskott uppgår f. n. till ca , vilket svarar mot av hela den statliga budgeten och av landets samlade bruttonationalprodukt. I den senast framlagda långtidsbudgeten, som presenterades , förutsåg den dåvarande folkpartiregeringen att underskottet i stort sett skulle ligga kvar på denna höga nivå under hela den kommande femårsperioden. Till en del är detta underskott ett resultat av att de borgerliga regeringarna inte haft en tillräcklig kontroll över den statliga utgiftsexpansionen. Men det är också ett uttryck för att skattesystemet i sin nuvarande utformning inte förmår finansiera de offentliga utgifterna. 1 1979/80. Inte heller det fördelningspolitiska målet kan anses vara tillgodosett. En alltför stor del av den totala skattebördan faller på arbetsinkomster medan kapitalinkomster och spekulationsvinster i stor utsträckning drabbas av en lägre skatt elier i vissa fall helt undandras beskattning. Vidare urholkas progressiviteten i den statliga skatteskalan till följd av höginkomsttagarnas alltmer omfattande avdragskonstruktioner och skatteflyktsdispositioner. Man kan också peka på den växande klyftan mellan beskattningen av anställd arbetskraft och egenföretagare. Statistiska undersökningar pekar på att den reella levnadsstandarden hos stora egenföretagargrupper ligger på ungefär samma eller i en del fall högre nivå än motsvarande löntagargrupper medan däremot egenföretagarnas skattebelastning är klart lägre. En konsekvens av detta har blivit att de skattskyldiga i allt större utsträckning vidtar ekonomiska dispositioner som blivit lönsamma av skatteskäl. Systemet har uppmuntrat särskilt höginkomsttagarna till en lånefinansierad konsumtion och till placeringar i tillgångar som knappast kan anses tillhöra de produktiva. Avdragssystemet i kombination med en ofullständig förmögenhets- och kapitalvinstbeskattning har under de senaste årens snabba inflation kommit att utnyttjas på ett sätt som aldrig ursprungligen avsågs. Dessa olika förhållanden har gjort att allt fler människor kommit att ifrågasätta det rättvisa i dagens skattesystem. Allt fler löntagare i låg- och medelinkomstlägen får i sin vardag se konkreta exempel på hur vissa höginkomsttagare kommer ifrån skatt genom olika manipulationer och hur skattefusk och skatteflykt växer. Om den stora gruppen av löntagare och pensionärer också i fortsättningen skall kunna förmås att solidarisera sig med skatterna och med de utgifter som dessa skall bestrida så måste vi på nytt återupprätta bärkraftsprincipen och ett mera rättvist och effektivt skattesystem. Behovet av en grundläggande skattereform Det är nödvändigt att genomföra en omfattande skattereform som återställer rättvisa och effektivitet i systemet och som inleder det långa arbetet med att sanera statens finanser. De borgerliga partierna har inte velat medverka i detta arbete utan har i stället fört en politik som urholkat rättvisan i systemet och som kraftigt försvagat den statliga budgeten. Vi socialdemokrater har genom olika förslag i försökt motverka denna utveckling mot ökade klyftor och försämrade statsfinanser men våra förslag har genomgående avvisats av den borgerliga majoriteten. Vi har i två motioner presenterat vårt program för en mera total reformering av skattesystemet (mot. 1978/79:1629 om inriktningen av skattepolitiken och mot. 1978/79:2433 med förslag till fortsatt reformering av inkomstskatten), vilket den borgerliga majoriteten dock avvisat. Grundlinjerna för den reform av skattepolitiken som vi önskar genomföra är följande: o Skatteuttaget bör förskjutas från en beskattning av hushållens inkomster till en indirekt beskattning, o Detta bör ske genom införande av en allmän produktionsskatt, o Inkomstskattens nivå bör sänkas och marginalskatterna minskas, o Rätten till avdrag från inkomsterna bör begränsas, o Skatten på realisationsvinster bör skärpas, o En lag mot skatteflykt bör införas och skattekontrollen förstärkas. Vi kommer senare under den allmänna motionstiden att redovisa förslag om hur dessa skattereformer bör genomföras. Vi vill dock redan nu konstatera att de regeringsförslag som presenteras i regeringens proposition 1979/80:58 om fortsatt reformering av inkomstskatten inte minskar skattesystemets svagheter. Snarare förstärks inslaget av orättvisor och försvagas möjligheterna att trygga den offentliga sektorns finansiering. Den väg regeringen valt - genom bl. a. indexreglering och kraftiga skattesänkningar åt höginkomsttagarna utan anvisande av någon finansiering - bör avvisas. Den dåvarande folkpartiregeringen presenterade ett förslag till sänkta inkomstskatter för . Förslaget innebar bl. a. vissa marginalskattesänkningar och införande av en s. k. marginalskattespärr för höginkomsttagarna, enligt vilken marginalskatten sattes till högst vid inkomstskikt upp till 30 basenheter - vilket då beräknades motsvara . - och högst vid inkomstdelar därutöver. Dessa skatteförändringar lades då ovanpå dem som följde av den indexreglering som beslutades redan tidigare. Kostnaderna för förslaget beräknades till 5 750 milj. kr., varav 3 000 milj. kr. föll på indexregleringen. För att finansiera dessa förslag samt förslagen i propositionen om den kommunala ekonomin att öka överföringarna till kommunerna med 1 700 milj. kr. föreslogs emellertid inkomstförstärkningar som sammantaget endast skulle inbringa 1 850 milj. kr. Socialdemokraterna presenterade i den tidigare nämnda partimotionen (1978/79:2433) sitt alternativ till en skatteomläggning för . Utgångspunkten för förslaget var en strävan att förskjuta skatteuttaget från hushållens inkomster till produktionen. Förslaget till sänkt inkomstskatt utgick från det faktum att kommunalskatten för den överväldigande majoriteten av inkomsttagarna utgör huvuddelen av den inkomstskatt som erläggs. Socialdemokraterna föreslog därför att inkomstskatten skulle sänkas med ett belopp som motsvarar av kommunalskatten, dock lägst . En av fördelarna med detta förslag var att skattesänkningen skulle bli större för inkomsttagare som är bosatta i kommuner med hög Vidare föreslogs vissa ytterligare sänkningar av de statliga marginalskatterna i vanliga inkomstskikt. Den borgerliga indexregleringen avvisades. Härutöver föreslogs att barnbidragen skulle höjas med . fr. o. m. . För att finansiera bl. a. dessa åtgärder förordade socialdemokraterna att en produktionsskatt om skulle införas . Folkpartiregeringens förslag till skatteomläggning utsattes för hård kritik. 1 finansutskottets yttrande till skatteutskottet över propositionen hävdades att en sådan skatteomläggning skulle försvåra den kommande avtalsrörelsen av två skäl. Dels hade förslaget givits en fördelningspolitiskt oacceptabel inriktning genom de utmanande stora skattesänkningarna åt höginkomsttagarna, vilket skulle försvåra en avtalsuppgörelse med sikte på att tillförsäkra löntagarna en ökning av deras disponibla inkomster utan att driva på inflationen. Dels hade man inte klargjort hur skatteomläggningen i sin helhet skulle finansieras. Såväl socialdemokraterna som ställde sig bakom denna kritik. En betydande riksdagsmajoritet avvisade förslaget och hemställde att regeringen skulle framlägga ett förslag som skulle underlätta - och inte, som det framlagda förslaget, försvåra avtalsrörelsen. gjorde i valrörelsens slutskede en överraskande helomvändning i skattefrågan. gjorde och ett gemensamt utspel. Det hade i vad avser sänkta inkomstskatter med mycket små modifikationer samma utformning och samma fördelningsprofil som det förslag hade presenterat under vårriksdagen men som då avvisade bl. a. på grund av dess orättvisa fördelningsprofil. För att finansiera skattesänkningen föreslogs dels höjda skatter på sprit, vin och tobak, dels höjda energiskatter. anslöt sig i huvudsak till de föreslagna sänkningarna av inkomstskatten men ställde sig tämligen negativa till i varje fall att höja energiskatterna. Detta skedde med motiveringen att höjda energiskatter skulle fördyra levnadskostnaderna och dessutom slå hårdast mot glesbygdens befolkning. 1 sin politiska propaganda gav vidare intrycket av att de ville sänka, inte höja, skatterna. Efter valet har den nya trepartiregeringen valt att stycka sönder behandlingen av skattepolitiken genom att lägga fram tre propositioner vid skilda tillfällen och därmed omöjliggöra en samlad bedömning från sida. I sin första proposition föreslog regeringen höjda skatter på tobak, sprit, vin, öl och läskedrycker. stödde, av främst alkoholpolitiska skäl, förslagen utom det som gällde höjd skatt på läskedrycker. I en annan proposition har regeringen föreslagit att skatterna på el, olja och bensin skall höjas från . I denna proposition görs inte, till skillnad från vad som var fallet i och septemberförslag, någon direkt koppling till de föreslagna sänkningarna av inkomstskatterna för . Det enda motiv som anförs är att dessa skattehöjningar skall stimulera till en ökad hushållning med energi. I propositionen 1979/80:58 har regeringen lagt fram sin tredje motion på skatteområdet med förslag om en sänkning av inkomstskatten för . Även om vissa smärre förändringar har gjorts i skatteskalorna överensstämmer det i allt väsentligt med det tidigare mittenförslaget och även med folkpartiförslaget , såväl i vad avser ett bibehållande av indexregleringen som i fråga om sänkningar av marginalskatterna och införande av en marginalskattespärr för höginkomsttagarna. I ett viktigt avseende har emellertid förutsättningarna förändrats. Konsumentpriserna har till följd av såväl ett högt inhemskt inflationstryck som de stora oljeprisstegringarna stigit väsentligt snabbare än vad folkpartiregeringen räknade med . Till följd härav blir skattesänkningen genom indexregleringen ca 1 000 milj. kr. större för än vad folkpartiregeringen förutsatte , dvs. totalt ca 4 000 milj. kr. Tekniskt innebär detta att den s. k. basenheten, dvs. den enhet som skatteskikten uttrycks i, höjs från . istället för till . som man trodde. Detta leder till ytterligare skattesänkningar som fördelar sig på följande sätt i olika inkomstlägen. Taxerad inkomst, kr. Ytterligare skattesänkning, kr. Denna ytterligare skattesänkning, som till en betydande del beror på oljeprisstegringen, fördelar sig således mycket ojämnt. Den som t. ex. tjänar . får en kompensation som är nära fyra gånger så stor som den som tillfaller personer med en inkomst på . Detta ger en god illustration till bristerna hos indexregleringen. För det första är den fördelningspolitiskt orättvis. För det andra uppkommer, på ett helt planlöst sätt, en ytterligare försvagning av statsfinanserna med 1 000 milj. kr. För det tredje kommer de stigande oljepriserna, som samhällsekonomiskt innebär en ökad kostnad för folkhushållet, att automatiskt medföra ytterligare skattelättnader för främst höginkomsttagarna. Fördelningsprofilen av det nu föreliggande regeringsförslaget framgår av nedanstående tablå. Taxerad inkomst, kr. Ökning av disp. Det bör understrykas att denna tablå totala effekten av regeringens skatteförslag. Regeringen har i sin proposition, liksom i andra sammanhang, valt att presentera tabeller där effekterna av marginalskattespärren genomgående har utelämnats. Härigenom har ett intryck skapats av att skattesänkningarna för höginkomsttagarna är mycket mindre än vad som faktiskt är fallet. Detta tyder på att man även inom regeringen är medveten om problemen att hos allmänna opinionen vinna stöd för en skattesänkning med denna utmanande fördelningsprofil. Marginalskattespärren innebär för övrigt att höginkomsttagarna i de allra flesta av landets kommuner befrias från verkningarna av de kommunalskattehöjningar som kan komma att genomföras . Vi har i vår partimotion om åtgärder för att stabilisera ekonomin (mot. 1979/80:4) framhållit att vissa avdragsregler i vårt skattesystem nu av många uppfattas som orättvisa. Avdragen kan utnyttjas i en utsträckning som ursprungligen inte avsetts, och vissa grupper bland skattebetalarna har kunnat högst avsevärt nedbringa den effektiva skattebelastningen och därigenom också den faktiska marginalskatten. Enligt vår mening borde en avdragsreform - rätt utformad - kunna förenas med en relativt omfattande nedjustering av marginalskatterna. Man skulle därigenom kunna uppnå det dubbla syftet att minska orättvisorna i avdragssystemet och sänka marginalskatterna. Enligt vår mening är det angeläget att dessa olika vägar skyndsamt prövas. Vi återkommer under allmänna motionstiden med preciserade krav härom. I avvaktan härpå bör man avstå från att genomföra sådana omläggningar som införandet av ett tak på marginalskatterna innebär. Justeringar av marginalskatten bör för begränsas till normalinkomstlägena. Kostnaden för de av regeringen föreslagna marginalskattesänkningarna m. m. beräknas till nära 2 800 milj. kr., vartill kommer kostnaderna för indexregleringen, dvs. totalt ca 6 800 milj. kr. Skattehöjningarna på alkohol, tobak och energi kan inte finansiera denna kostnad mer än till en mindre del allra helst som dessa har förordats med hänvisning till deras efterfrågedäm Ju större efterfrågedämpningen blir, vilket regeringen har förklarat vara önskvärt, desto mindre blir inkomsterna för staten. Regeringens skatteförslag leder alltså till en kraftig försvagning av statsfinanserna . Det kan för övrigt nämnas att skattehöjningarna på alkohol, tobak och energi genom sin prisuppdrivande verkan via indexregleringen kommer att medföra ytterligare skattesänkningar och därmed försvagningar av statsinkomsterna med ca 500 milj. kr. Dessutom måste även parterna på arbetsmarknaden få besked om vilka inkomstförstärkningar som regeringen planerar . 1 det nu rådande osäkra läget tvingas arbetsmarknadens parter till olika garderingar som kan undvikas om man klart anger hur inkomstförstärkningarna kommer att utformas. Erfarenheterna från borgerligt styre har skapat en betydande misstro hos löntagarorganisationerna. Under såväl som genomförde den borgerliga regeringen ändringar i den ekonomiska politiken kort efter det att avtalen träffats, vilket försämrade deras innehåll för löntagarna. Socialdemokraterna står fast vid det förslag till skatteomläggning för som framlades . Det hade visserligen varit lätt att, på samma sätt som oppositionspolitik tidigare bedrevs av de borgerliga partierna, spä på de föreslagna skattesänkningarna ytterligare för att övertrumfa regeringsförslaget så som detta numera ter sig med hänsyn till den fördyrade indexregleringen. Detta är emellertid främmande för socialdemokraterna. Vi redovisade vår politik före valet. Vi står också för denna politik efter valet. De största skillnaderna mellan det socialdemokratiska och det borgerliga skatteförslaget föreligger i fråga om de högsta inkomsterna, vilket återspeglar vår strävan att även i ett kärvt ekonomiskt läge föra en rättvis fördelningspolitik. Det avgörande är dock vilken långsiktig och principiell inriktning de politiska partierna vill ge skattepolitiken. Vi har i de föregående avsnitten i denna motion uttryckt våra grundläggande synsätt i skattepolitiken och vilka förändringar i skattesystemet som vi anser vara nödvändiga. Socialdemokraternas förslag till skattesänkning innebär jämfört med regeringsförslaget en besparing om 1 500 milj. kr. Socialdemokraterna står också fast vid sin uppfattning om att en produktionsskatt bör införas. Av den s. k. bruttoskattekommitténs preliminära rapport framgår att denna skatt är fullt genomförbar, även om det är möjligt att välja mellan tekniskt olika utformningar av skatten. Den remissomgång som därefter har genomförts visar att det finns ett betydande stöd för att införa denna skatt, bl. a. hos de stora löntagarorganisationerna. Genom regeringens hantering av frågan är det emellertid av administrativa skäl inte möjligt att, så som socialdemokraterna har önskat, införa denna skatt . Vi finner det mycket anmärkningsvärt att regeringen inte behandlat bruttoskattekommitténs betänkande trots att det i dess direktiv framhölls att kommittén borde bedriva sitt arbete så att redovisning kan lämnas i sådan tid att 0en kan vara till ledning för ställningstagande innevarande år. Kommittén presenterade sitt förslag , men regeringen har dragit ut på remissförfarandet och har valt att inte anmäla frågan för innevarande höst. Vi socialdemokrater vidhåller dock vår uppfattning om att produktionsskatten bör införas som ett led i den förskjutning av skatteuttaget från direkt till indirekt skatt som vi tidigare berörde. Denna produktionsskatt erbjuder en rad fördelar. Den gör det möjligt att ansvarsfullt finansiera skatteomläggningar i syfte att successivt förskjuta skatteuttaget från hushållsinkomster till produktionen och härigenom ta ned marginalskatterna. Produktionsskatten är lätt att administrera och är även fördelaktig från kontrollsynpunkt. Till skillnad från mervärdeskatten går den att inordna i avtalsförhandlingarna och har inte heller den prisuppdrivande effekt som utmärker mervärdeskatten. Till skillnad från arbetsgivaravgifterna, som enbart belastar löneandelen av förädlingsvärdet, verkar den neutralt mellan olika produktionsfaktorer. Inte minst i nu rådande konjunkturläge med kraftigt ökande vinster i företagen skulle en produktionsskatt ha gynnsamma verkningar. Då denna som tidigare anförts av administrativa skäl inte kan införas återkommer vi till de statsfinansiella konsekvenserna av skatteförslaget när regeringens budgetförslag /81 förelagts . Fr. o. m. gjordes en rad förmåner vid t. ex. sjukdom, barns födelse, arbetslöshet och arbetsmarknadsutbildning skattepliktiga. beslöts även att dessa förmånsinkomster inte skulle inräknas i det kommunala skatteunderlaget. Motivet härför var - som också framhållits i sjukpenningutredningens betänkande - att kommunernas ekonomi skulle förbli opåverkad av övergången till beskattade förmåner. Om kommunerna hade fått inräkna dessa förmånsinkomster i sitt skatteunderlag, skulle de ha fått en kraftig inkomstförstärkning till följd av denna omläggning som belastningen på den statliga budgeten hade blivit i motsvarande mån större. I princip gäller detta argument fortfarande med oförändrad kraft. Det kan knappast framstå som rimligt att en omläggning av skattesystemet som i sak icke berör kommunerna skulle ge upphov till att de får en ökning av sina skatteinkomster till priset av en motsvarande belastning på den statliga budgeten. Den grundläggande utgångspunkten för skatteomläggningar av denna typ bör allt framgent vara att de skall förhålla sig neutrala till den kommunala sektorns ekonomi. kan man konstatera att de regler som gällt fr. o. m. har varit förknippade med vissa nackdelar: de är administrativt betungande och leder dessutom till att kommunerna har vissa svårigheter att bedöma skatteunderlagets utveckling. Redan i propositionen 1973:49 med förslag om beskattning av förmånsinkomster anfördes att förfarandet borde ses som ett provisorium. Vid en omprövning av systemet för statsbidrag till kommunerna borde man sträva efter att slopa den särskilda behandlingen av skatteunderlag som utgörs av skattepliktig sjukpenning m. m. 1 propositionen 1979/80:56 föreslås att kommunerna får tillgodoräkna sig skatteunderlaget på förmånsinkomsterna fr. o. m. . Detta skulle innebära att kommunerna fick tillgodoräkna sig ett ytterligare skatteunderlag på inemot , motsvarande en inkomstskatt på ca . Den statliga budgeten skulle som en konsekvens av enbart denna reform då försvagas med samma belopp. För att neutralisera denna effekt föreslås i propositionen ett borttagande av skattebortfallsbidraget samt kompensationen skattereform. Men detta räcker inte till för att åstadkomma kostnadsneutralitet utan dessutom föreslås även att grundavdraget vid den kommunala taxeringen ökas från . Genom dessa olika förändringar uppnår man i stort sett en kostnadsmässig neutralitet . Åren därefter kommer däremot kommunerna att vinna på den föreslagna omläggningen. Detta beror bl. a. på att den motpost som utgörs av höjningen av grundavdraget beloppsmässigt sett blir i stort sett oförändrad som det tillkommande skatteunderlaget i form av förmånsinkomsterna växer med i varje fall samma takt som den totala inkomstsumman. Stigande löner medför nämligen också ökade ersättningar i t. ex. sjukförsäkringssystemet. Men betalningsmässigt sett faller ansvaret för detta tillkommande skatteunderlag helt på den statliga sektorn, som sedan genom skatter och avgifter får finansiera dessa ökade kostnader. beräknar man att den av regeringen föreslagna omläggningen skulle leda till en merbelastning för staten om ca . Den föreslagna omläggningen åstadkommer med andra ord neutralitet mellan statens och kommunernas ekonomier endast under det år omläggningen sker - därefter förorsakar den staten en ständig merbelastning. Med hänsyn härtill yrkar vi avslag på den av regeringen föreslagna omläggningen av beräkningen av det kommunala skatteunderlaget. Eftersom det likväl finns skäl att förenkla sättet att beräkna inkomstunderlaget från förmånsinkomsterna, bör hemställa hos regeringen att ett nytt förslag till lösning av denna fråga framläggs. Denna lösning bör då uppfylla kravet att vara kostnadsmässigt neutral mellan stat och kommun inte bara då omläggningen sker utan även - så långt detta är möjligt att bedöma . Skulle det finnas skäl framöver att förstärka kommunernas ekonomi och förändra kostnadsfördelningen mellan stat och kommun, bör detta ske genom särskilda beslut och inte byggas in som en automatiskt verkande effekt vid beräkningen av det kommunala skatteun Det bör i anslutning härtill framhållas att konsekvenserna av ett uppskjutande av en reform på detta område finansiellt sett blir obetydliga . Detta gäller såväl för kommunkollektivet i sin helhet som för de enskilda kommunerna. Det bör ankomma på vederbörande utskott att utarbeta erforderlig författningstext. Med hänvisning till det anförda hemställer vi 1. med avslag på hemställan nr 1 i propositionen 1979/80:58 beslutar anta det i motionens bilaga 1 angivna förslaget till lag om ändring i lagen (1947:576) om statlig inkomstskatt, 2. beslutar avslå hemställan nr 2 i propositionen 1979/80:58 om lag om ändring i kommunalskattelagen (1928:370), 3. beslutar avslå hemställan nr 3 i propositionen 1979/80:58 om lag om ändring i taxeringslagen (1956:623), 4. med avslag på hemställan nr 4 i propositionen 1979/80:58 beslutar anta det i motionens bilaga 2 angivna förslaget till lag om ändring i uppbördslagen (1953:272),