mot · G2022194 · 1979-03-13 00:00:00 — 1978/79 2194-2196 av m. fl. med anledning av propositionen 1978/79:89 om lokalhyra hade enligt sina direktiv att bl. a. pröva besittningsskyddet för lokalhyresgäst. Lösningarna skulle i första hand sökas inom ramen för det indirekta besittningsskyddet. begärde (CU 1975/76:26) att frågorna om lokalhyresgästernas besittningsskydd skulle tas upp med förtur och inte anstå till de slutliga övervägandena. Utredningsförslaget (SOU 1978:8) redovisar att åtskillig kritik riktats mot skyddreglernas nuvarande konstruktion från lokalhyresgästernas sida medan den allmänna uppfattningen bland fastighetsägarna synes vara att det nuvarande systemet i stort fungerar tillfredsställande. Utredningen har lagt fram förslag till förstärkning av lokalhyresgästernas besittningsskydd. Propositionen följer i stora delar utredningsförslaget. På några punkter har dock väsentliga eftergifter gjorts för fastighetsägarintressena. Allmänt sett anknyter dessa motsättningar till den grundläggande frågan, om fastighetsägaren generellt skall ha rätt till den ökade avkastning av vissa verksamheter, som kan medföra en ökad hyresbetalningsvillighet. Frågan om hur samhällets önskemål att ge förutsättningar för en lämplig lokalisering av service och mindre arbetsplatser skall tillgodoses är fortfarande inte löst. Behovet av en snabb reform av hyreslagstiftningen i denna del medför att i detta sammanhang de grundläggande och principiella frågorna om dispositionen av lokalerna inte kan tas upp . Intresset koncentrerar sig därför främst till att åstadkomma en reform, som så långt som möjligt skapar en bättre balans mellan de i sig motstridiga ekonomiska intressena. Vi tar därför här upp propositionen i några väsentliga punkter där den avviker från utredningsförslaget. Utredningen föreslår att hyresnämndens preliminära yttrande i en ersättningsprocess endast skall få frångås om det visar sig att lokalens marknadshyra varit påtagligt högre eller lägre än nämnden angett. Bostadsministern konstaterar att förslaget rimmar väl med önskemålet om ett effektivare medlingsförfarande. Därmed förhindras i stor utsträckning att ena parten utnyttjar de osäkerhetsfaktorer som alltid är förenade med en hyresbedömning i förhand. Bostadsministern ser det emellertid som en risk att parterna gör medlingen så effektiv att den närmar sig processens form. Enligt vår mening är dessa farhågor obefogade - ett avgörande med presumtionsverkan kommer i stället att driva fram de önskade initiativen till förlikning. 1 1978/79. Vi föreslår att den av utredningen föreslagna presumtionsregeln får uttryck vid lagändringen. Tvist om ersättning enligt 57 § hyreslagen prövas av fastighetsdomstol. Utredningen föreslår att dessa ersättningstvister flyttas från fastighetsdomstol till hyresnämnd med bostadsdomstolen som fullföljdsinstans. Bostadsministern förordar att nuvarande ordning bibehålls. Bostadsministern konstaterar dock att när det gäller rätten till ersättning har utredningsförslaget goda skäl för sig. När det gäller det senare ledet i avgörandet, ersättningens storlek, ser bostadsministern emellertid svårigheter i fråga om kompetensen att fastställa värdet av viss rörelse - komplikationer vid tvister om s. k. rörelseskada. Enligt vår uppfattning har hyresnämnderna tillgång till den sakkunskap och expertis som behövs för att tillgodose de krav som ersättningstvisten ställer. De farhågor som anmälts i fråga om skilda prejudikatbildande instanser är också överdrivna. Vi föreslår att antar ett lagförslag varigenom utredningens intentioner tillgodoses. Indexklausuler är förbjudna i hyresavtal om bostadslägenheter. På lokalhyresmarknaden är emellertid dessa tillåtna och bruket av dem mycket utbrett. Utredningen anser att det inte finns skäl att överväga något förbud mot index vid långtidsuthyrning av lokal. Utredningen föreslår emellertid förbud mot indexklausul i korttidsavtal - högst eller . Bostadsministern anser emellertid att indexklausuler framstår som ett för båda parter värdefullt alternativ för att bestämma hyran även vid korttidsavtal. Ett förbud kunde leda till att hyresgästerna tvingades att starta långtidsavtal. Det faktiska förhållandet är att hyresgäster påverkas att teckna korttidsavtal med indexklausul under förespegling att indexklausulen medför en tvistefri förlängning av detta korttidsavtal. I praktiken har det emellertid visat sig att indexklausulen använts för ökade krav, utan att fastighetsägaren ansett sig hindrad att genom uppsägning kräva en högre hyra med hänvisning till en, från hans synpunkt sett, bättre utveckling av marknadshyran. Vi föreslår att kravet på förbud mot index i korttidsavtal inarbetas i lagtexten. Uppsägningstid och uppskov med avflyttningar Utredningen föreslår att lokalhyresgäst alltid skall ha rätt till en uppsägningstid av . Bakgrunden har varit att en lokalhyresgäst, som har anställda, inte skall tvingas flytta innan han beretts tillfälle att iaktta de frister som gäller enligt den arbetsrättsliga lagstiftningen. Bostadsministern anser det olämpligt att olika uppsägningstider kan komma att gälla för hyresvärd och hyresgäst. Bostadsministern befarar också att en sådan regel skulle leda till att hyresgästerna tvingades att avtalsvis acceptera en uppsägningstid och anser att det finns tillräckliga möjligheter att tillgodose hyresgästintresset genom uppskov med avflyttningen. Vi kan inte dela bostadsministerns bedömningar. Det har i uppskovsmål visat sig att en restriktiv inställning funnits - en inställning som kan befaras kvarstå och därmed minska hyresgästernas trygghet. Vi anser att också i denna del bör anta ett förslag till lagändring som följer utredningsförslaget. Vi utgår från att utskottet utarbetar behövliga förslag till ny lagtext. Med stöd av vad som anförts hemställer vi att antar de genom propositionen 1978/79:89 framlagda förslagen om ändring i hyreslagen m. m. endast med de ändringar som förordats i motionen. () ()