mot · G2022646 · 1979-04-24 00:00:00 — med anledning av propositionen 1978/79:199 om tillfällig stimulans av skogsavverkningarna, m. m. I propositionen 1978/79:199 föreslås bl. a. en lag om tillfällig skogsavgift. Enligt min mening innebär förslaget om tillfällig skogsavgift en betydande orättvisa då skogsägarna i södra och , med genomgående högre skogsbruksvärden, får bära en större del per hektar av de medel som skall inlevereras till statskassan än de skogsägare som bor i norra och som har lägre skogsbruksvärden. De föreslagna tillfälliga gallringsbidragen och tillfälliga avdragsprocenten för leveransvirke etc. avses däremot vara lika för alla skogsägare. Vidare får de tidigare aktiva skogsägarna, som utifrån sin fastighets förutsättningar bedrivit ett kontinuerligt skogsbruk och som just nu inte har gallringsbestånd att avverka, också betala avgiften men kan inte utnyttja något av den föreslagna stimulansen. Ett system med tillfällig stimulans innebärande enbart högre avdragsmöjligheter för intäkter av leveransvirke etc. vore att föredra såväl ur samhällets som ur enskilda skogsägares synpunkt. 1 propositionen anges att den krets skogsägare som skall erlägga tillfällig skogsavgift helt skall sammanfalla med den krets som har rätt till det särskilda avdraget vid inkomsttaxering. Avgiftsplikten omfattar således även delägare i handelsbolag eller i dödsbo, vilka skattemässigt behandlas som handelsbolag. Tyvärr saknas en förklarande definition av vad som i detta hänseende menas med "rätt till det särskilda avdraget i den meningen att formell rätt eller möjlighet att utnyttja det särskilda avdraget föreligger. Självfallet bör de som har formell rätt och praktisk möjlighet att utnyttja avdraget, men som av olika skäl inte gör detta, betala den tillfälliga avgiften. Däremot ställer det sig annorlunda för dem som har formell rätt till avdrag i detta avseende men som av andra formella skäl är förhindrade. Gränsfall torde de vara som innehar en fastighet med avverkningsförbud eller där fastigheten helt saknar avverkningsbar skog. Avverkningsförbudet kan t. ex. ha åsamkats av tidigare ägare, och nuvarande ägare kan med betydande ekonomiska insatser söka återställa ett godtagbart skogsbestånd. En fastighet utan avverkningsbar skog kan t. ex. ha drabbats av omfattande stormskador. En i dessa fall påförd tillfällig skogsavgift ter sig obillig. Andra mera uppenbara fall, där formell rätt till avdrag och skyldighet att betala skogsavgift föreligger, är de vilka äger fastighet eller innehar fastighet med nyttjanderätt men som av driftekonomiska eller av familjeskäl har hela fastigheten utarrenderad till ett hel- eller inom familjen delägt driftsbolag i aktiebolagsform. Ofta föreligger sådan driftsform på grund av en egendoms omfattning, särskilda beskaffenhet eller att verksamheten gemensamt sköts av två generationer etc. För att i det senare redovisade fallet kunna åstadkomma konsekvens och rättvisa bör antingen vederbörande fastighetsägare helt befrias från den tillfälliga skogsavgiften eller del av det av driftsbolaget erlagda arrendet vara att formellt anse som ersättning för avverkningsrätter i deklarationshänseende och således skogsavgift erläggas och avdraget få utnyttjas. Arrendesättning i de här redovisade fallen konstitueras dels av ersättning för tillgång till nyttigheter, såsom jordbruks- och skogsmark, byggnader och eventuella andra tillgångar, dels av att ett förvaltningsavtal föreligger rörande underhållsskyldighet, exempelvis att skogen skall skötas i enlighet med skogsbruksplan. Någon särskild uppdelning av vad i arrendet som utgörs av ersättning för skogsprodukter har i allmänhet inte verkställts. Givetvis är det möjligt att göra en sådan uppdelning, om i ett uttalande klargör att här åsyftade gränsfall är att anse som den krets av skogsägare vilka har rätt till det särskilda avdraget vid inkomsttaxering. Med stöd av vad som anförts hemställs att beslutar att klargöra de gränsfall som berörs i motionen.