mot · G2022432 · 1979-03-29 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1978/79:160 om fortsatt reformering av inkomstskatten, m. m. Regeringens förslag på skattepolitikens område är till vissa delar väl genomtänkta och balanserade. Det gäller i första hand de delar där genom anslutning till motion gav regeringen vägledning i propositionsskrivandet, dvs. den kommunala skatteutjämningen. Härigenom redovisas således i viktiga avseenden en politik som på ett grundläggande sätt angriper problemen i svensk skattelagstiftning. Kommunalskatterna är betungande för alla. För låginkomsttagarna utgör de den helt övervägande delen av skatten. har svårt att se logiken i att i denna situation genom särskilt beslut i subventionera just höginkomsttagarnas kommunalskatter. Men det är självfallet viktigt att man kommunalt, med utgångspunkt i den förbättrade skatteutjämningen, tar sin del av ansvaret för marginalskatteproblematiken. Genom skatteutjämningen bör skillnaderna i utdebitering väsentligt kunna minskas. Det råder ingen som helst tvekan om att marginalskatterna utgör ett problem i det svenska samhället. Marginalskatteproblematiken är en följd av det höga skattetrycket, vilket i sin tur är en följd av de höga kraven på samhället. Genom rundhänta löften från ansvarslösa samhällsdebattörer också debattörer i politisk beslutsställning - bringas människor till uppfattningen att det skulle vara möjligt att utan nackdelar sänka marginalskatten till . Med en genomsnittlig kommunalskatt om skulle detta innebära att ingen skulle betala på någon inkomstandel i statlig skatt. Det skulle innebära att den statliga skatten skulle sänkas i de övre skikten med 38 96. Från den enskildes utgångspunkt skulle en sådan sänkning vara glädjande. Men den typen av debatt har inget som helst samband med en ansvarsfull samhällsverksamhet. Det finns inget utrymme för eftergifter åt denna typ av resonemang i då en dominerande fråga i den ekonomiska debatten är hur man skall kunna begränsa budgetgapet (dvs. den statliga upplåningen) och tillgodose mycket angelägna behov inom barnomsorg, åldringsvård och långtidsvård. Det är viktigt att alla debattörer lägger sig vinn om att föra skattedebatten på ett realistiskt sätt. Annars blir det självfallet inte rimligt att kräva av enskilda människor att de skall förstå att det finns ett direkt och absolut samband mellan vad de betalar i skatt och den service de kan kräva av samhället i form av utbildning, sjukvård, social omsorg, pensioner, kultur 1 1978/79. satsningar, sysseisättningsskapande åtgärder, kollektivtrafik osv. Vi vågar påståendet att den allmänna statsfinansiella situationen inte är sådan att det är tillrådligt med en löftespolitik av det slag som förekommer. Vi finnér det anmärkningsvärt att regeringen i sitt förslag till åtgärder på den statliga skatteskalan inte har kunnat åstadkomma någon finansiering . Man för resonemang om en rad olika möjligheter för finansiering men begär inte att skall fatta beslut . inbjuds således att fatta beslut om en skattesänkning trots att regeringen själv menar att det skall vara en skatteomläggning. För vår del anser vi det vara rimligt att man avvaktar med beslut om statsskatten till dess finansieringen är klar. bör i vår inskränka sig till att fatta beslut i anledning av proposition 1978/79:95 om den kommunala ekonomin. Beslut i anledning härav är nödvändiga beroende på den kommunala budgetprocessen. Det är dessutom att notera att regeringen anvisat finansiering för denna reform. Av grundläggande betydelse för statsskatten är att den numera är indexreglerad. Indexregleringen innebär att skatteuttaget blir detsamma som om vi skulle haft ett fast penningvärde. Men liksom statsmakterna vid ett läge med fast penningvärde kan behöva ändra skatteuttaget av fördelningspolitiska skäl och av samhällsekonomiska skäl måste sådana åtgärder vidtas från den bas som indexregleringen utgör. I ingendera avseendet kan en förändring på inkomstskattesidan ses isolerad från de övriga faktorer som påverkar medborgarnas inkomst resp. hushållens totala efterfrågan. Då det gäller de individuella hushållens disponibla nettoinkomster saknar vi ett tillförlitligt underlag för att bedöma de sammanlagda effekterna av progressiv skatt och inkomstrelaterade bidrag och avgifter. Detta är en fråga som måste klarläggas för att skattereformen skall ges en sådan inriktning att man klart kan förutse de fördeiningspolitiska effekterna. Då det gäller hushållens totala efterfrågan framkommer denna som ett resultat av olika komponenter. Staten och arbetsmarknadens parter har här ett gemensamt ansvar, där det är angeläget att den samlade effekten av löner, priser och sparande i offentlig sektor (skatter och avgifter) resp. i hushållssektorn (hushållssparande) kan inrymmas inom det utrymme för hushållskonsumtionens utveckling som är förenat med samhällsekonomisk balans. Vi måste härvid erinra oss att situationen för den svenska ekonomin är bekymmersam. perspektiv, syftande till att hålla tillbaka arbetslösheten och nå extern balans , anses av många alltför optimistiskt; bl. a. gäller detta löneutvecklingen vid oförändrad politik. I nuvarande läge måste sänkningar av den totala inkomstskatten åtföljas av beslut om finansieringen. Ett uppskjutande av ett beslut försenar inte ikraftträdandet av en reform. Den samhällsekonomiska utvecklingen är i väsentlig mån beroende av att arbetsmarknadens parter på nytt träffar en så ansvarsfull överenskommelse att den påbörjade utvecklingen mot balans kan fortsätta. Statsmakternas uppgifter ligger i att genom aktiv inflationsbekämpning och skattejusteringar ge goda förutsättningar för parternas förhandlingar. Inflationen slår hårdast mot de sämst ställda i samhället. Skattepolitiken skall inordnas i strävan till prisstabilitet. Såväl arbetsmarknadens parter som regering och riksdag kommer att ha bättre underlag för den nödvändiga samhällsekonomiska bedömning som måste bilda grund för skatteomläggningarna. Enligt uppfattning bör den statliga skatteskalan beslutas . Härigenom ges en möjlighet att också diskutera denna med parterna på arbetsmarknaden inför de då stundande avtalsförhandlingarna om 1980 års löner. Enligt vår mening bör man i detta fördelningspolitiska sammanhang också beakta barnfamiljernas situation på ett speciellt sätt. Inom tillgängligt utrymme bör medel reserveras för införande av en vårdnadsersättning till alla småbarnsföräldrar. Denna bör utgå från det att barnet är och till det att barnet är . Beloppet bör vara /dag. väljer att redan nu fastställa skatteskalan bör det enligt vår mening finnas vissa möjligheter, utöver insatsen för barnfamiljerna, att sänka skattesatsen i vanliga inkomstlägen. Genom särskilda insatser för barnfamiljerna kombinerat med återhållsamhet i den kommunala utdebiteringen och en icke obetydlig sänkning av statsskatten bör de allmänna förutsättningarna för höstens avtalsrörelse vara goda. En viktig förutsättning är givetvis att stabiliseringen av ekonomin kan fullföljas och inflationen därvid hållas tillbaka. En sådan skatteskala bör enligt vår mening formas enligt följande. kronor vid basenhet . 8 (-1) 24 (-2) 25 (-5) 29 (-5) 33 (-3) 38 (-3) 43 (-2) I förhållande till förslag till justering av den statliga skatteskalan innebär denna skala en besparing på ca 855 milj. kr. Dessa medel bör täcka kostnaderna för vårdnadsersättningen. Det råder ingen tvekan om att många människor uppfattar marginaleffekterna i sin ekonomi som mycket besvärande. Att en ytterligare arbetsinsats ger mycket litet i ekonomiskt utbyte hämmar självfallet viljan att göra en extra insats inom den redovisade ekonomins ram. Här finns också en grundläggande orsak till att människor i hög utsträckning köper tjänster av varandra utan skattekonsekvenser - det s. k. kvittolösa samhället - vilket äventyrar möjligheterna till ett rättvist skattesystem. Ingen politiker torde passivt kunna åse de problem som kommer till följd av de nuvarande marginaleffekterna. Det är nödvändigt att noga gå igenom hurden nuvarande situationen uppstått och också i vad problemen egentligen består. Det blir först då som man långsiktigt kan komma till rätta med marginalskatteproblemen. Att marginalskatterna är så höga som de nu är beror inte på att progressiviteten i skatteskalan höjts. Den grundläggande orsaken är att den proportionella skatten som ligger i botten har höjts. Problemet har alltså kommit av att kommunalskattehöjningar inte kunnat hållas tillbaka. Beslut har fattats av regering och riksdag utan att dess konsekvenser för den kommunala ekonomin belysts. Detta gäller såväl beslut om reformer som om skatteunderlag. har av denna anledning energiskt hävdat att åtgärder för att bekämpa marginalskatterna också måste inriktas på det kommunala området. Regeringen förordar nu införandet av ett marginalskattetak. Förslaget är i tekniskt avseende mycket svårt att införa. 1 debatten sägs ofta att av den sista hundralappen man tjänar bör man få behålla . Detta resonemang är onekligen bestickande. Höga marginalskatter drabbar inte enbart höginkomsttagare. F. n. är det på det viset att mycket betydande grupper i det svenska samhället upplever att de inte får behålla av den extra hundralappen. Det gäller alla dem som har en sådan situation att de är berättigade till inkomstprövat bidrag eller måste betala inkomstrelaterade avgifter för t. ex. barnomsorg. Det gäller också de som upplever sig stå i en valsituation att antingen ta ett arbete eller stanna hemma och sköta barn och där man av nettot efter skatt skall betala barnomsorg och kanske en del andra tjänster som eljest kunde utföras i hemmet. Från sida anser vi det vara viktigt att alla människor får en sådan situation att de upplever det som rimligt att göra en extra insats också från ekonomiska utgångspunkter. Det marginalskattetak som folkpartiregeringen nu vill införa kommer bara att gälla personer med inkomster . Däremot har man icke alls berört de marginalskatteeffekter som uppkommer i inkomstlägena . när behovsprövade, skattefria bidrag minskar eller faller bort. Där kan effekten ofta vara 100 96, dvs. summan av effekterna blir att hela inkomstökningen försvinner genom ökad skatt och minskade bidrag. Hos den breda allmänheten är inte marginalskatteproblematiken i första hand en fråga om en eller annan procent. Det är mera fråga om totaleffekten i den privata ekonomin. När nu den första och viktiga grundstenen läggs för att komma till rätta med marginalskatteproblemen - den kommunala skatteutjämningen - är det också viktigt att man går vidare på ett riktigt sätt. En särskild utredning bör se över den kombinerade effekten av progressiv skatt och inkomstrelaterade bidrag och avgifter. En målsättning bör vara att alla grupper får de i propositionen föreslagna effekterna för högre inkomsttagare, dvs. Marginalskattetaksfrågan skall självfallet belysas i denna utredning. När det gäller marginalskattetakets effekt vill vi i detta sammanhang också påpeka ytterligare ett förhållande. Det är nämligen så att på vissa befattningar, särskilt ledande befattningar inom näringslivet, har lönesättningen skett med beaktande av marginalskatterna. Man har härigenom nått en mycket hög nivå brutto för att lä det resultat man vill ha netto. Det är viktigt att också sådana förhållanden beaktas när man skall sänka marginalskatten i de högsta skikten. Under trepartiregeringen initierades en utredning om möjligheterna att främja humanitära och ideella ändamål genom att i skattelagstiftningen bevilja avdrag för gåvor. Med utgångspunkt i denna utredning kunde konstateras att de tekniska och administrativa problemen i sammanhanget var så betydande att någon förändring i detta avseende knappast borde ske. Den nuvarande regeringen har gjort en överarbetning av det gamla förslaget och föreslår en avdragsmöjlighet på slutskatten för gåvor till humanitära internationella ändamål. Enligt vår mening bör inte det skatteadministrativa systemet kompliceras med en sådan möjlighet. Skälen härtill är flera. Det är ett system som är svårt att kontrollera. Det är ett system som betyder väldigt litet för ändamålens skull. I sak innebär regeringens förslag att man överlåter åt vissa enskilda att i stället för bestämma hur mycket och för vilka ändamål en del av skatten skall användas. bör avslå regeringens proposition i denna del. När det gäller finansieringen av nu ifrågavarande reform förs i propositionen i stort bara ett allmänt resonemang. Av detta framgår att man anser att förändringarna bör finansieras. Man aviserar direkta förslag som inbringar i stort vad som motsvaras av förslagen i propositionen 1978/79:95 om den kommunala ekonomin. Vi vill i detta sammanhang framhålla att man inte bör finansiera ordinarie statliga utgifter via socialförsäkringssystemet. När det gäller de alternativa finansieringsformer som diskuteras i propositionen vill vi utöver det ovan anförda påpeka följande: Det har varit en styrka i den allmänna stabiliseringen av den svenska ekonomin att arbetet med att återställa näringslivets kostnadsläge kunnat drivas med framgång. Borttagandet av löneskatten har dessutom inneburit förbättrade möjligheter att hävda sysselsättningen och återställa konkurrenskraften. Det är viktigt att man inte raserar trepartiregeringens arbete i dessa delar när man nu skall finansiera en skatteomläggning. Den aktualiserade frågan om införande av s. k. produktionsfaktorskatt (proms) måste noga prövas från dessa utgångspunkter, då den till större delen är en löneskatt. För vår del finner vi denna modell sannolikt vara mest framkomlig om det gäller att tillgodose fonderna inom socialförsäkringssystemet med ytterligare medel utan att för den skull höja det procentuella uttaget. Det är viktigt att den nu tillsatta utredningen får arbeta snabbt. Det bör ankomma på vederbörande utskott att utforma erforderlig lagtext. Med stöd av det anförda hemställs 1. att hos regeringen begära att en parlamentarisk utredning tillsätts med uppgift att pröva de samlade marginaleffekterna i den enskildes ekonomi av progressiv skatt och inkomstrelaterade bidrag och avgifter, däri inbegripet att regeringens förslag om tak för marginaleffekterna inte begränsas enbart till inkomster . utan kommer alla till del, 2. att avslå regeringens förslag till avdrag för gåva, 3. att fastställa skatteskala då förslag föreligger om skatteomläggningens finansiering och tidsmässigt samordnat med lönerörelsen i enlighet med det anförda, 4. att, därest yrkande 3 avvisas, i andra hand besluta att antaga det i motionen upprättade förslaget till statlig skatteskala . () () () MAJ () () () . H. () () () () () () () () . ÅSLING (c)