mot · G2021108 · 1979-01-25 00:00:00 — För enskilda företag finns det nämligen ett klart samband mellan tillväxttakt och satsning på forskning och teknisk utveck 1978/79: 1108 Detta bekräftar vad som sagts om behovet av marknadsmässiga förutsättningar. Man kan mycket väl tänka sig en kraftig nationell satsning på utvecklingsprojekt trots att marknadsmässiga förutsättningar för utnyttjande av dessa ej föreligger. Däremot är det svårare att tänka sig att ett enskilt företag skulle satsa på utveckling och forskning, om det inte hade klart för sig att marknadsmässiga förutsättningar skall komma att föreligga för att nyttiggöra resultatet av utvecklingsinsatserna. refererade förhållanaden rörande respektive mellan FoU-insatser och ekonomisk tillväxt illustrerar detta. I svarar företagen för av kostnaderna för teknisk och naturvetenskaplig forskning. I svarar staten för av dessa kostnader. Trots en totalt lägre totalsatsning på forskning har haft en avsevärt mycket snabbare ekonomisk expansion än , därför att satsningarna i har varit direkt knutna till företagen. Det räcker alltså inte att i politisk ordning besluta om massiva satsningar på forskningsprojekt, om man vill främja den ekonomiska utvecklingen. Förutom resurssatsningar på forskning och utveckling krävs det ekonomiska och näringspolitiska betingelser för nysatsningar för att de tekniska landvinningarna skall resultera i framgångsrik produktion. Erfarenheterna visar att den mest resultatgivande utvecklingsverksamheten bedrivs i de enskilda företagen. Där finns den koppling mellan nytänkande och marknad som är ett villkor för att en idé skall resultera i en ny produkt. Det finns också mycket som talar för att företag av olika storlek utvecklar olika typer av idéer. I det större företaget dominerar ofta utveckling på en något lägre grad av uppfinningshöjd. Det är ofta fråga om vidareutveckling av befintliga produkter och existerande teknik. De radikalt nya idéerna föds oftare i de små och medelstora företagen. Även om de mindre företagen i vissa avseenden spelar en viktigare roll för utvecklingen av nya idéer, betyder de större företagen ofta mer för introduktion av innovationer och nya produkter på marknaden. Om vi skall kunna ta till vara de utvecklingsmöjligheter som vi har i svenskt näringsliv, måste vi ge fritt spelrum för olika slags företag. Detta innebär bl. a. att forskningsstödet inte får ges en sådan utformning att det utesluter vissa typer av företag. Det blir inte möjligt att utnyttja hela utvecklingspotentialen, om staten inskränker sig till att satsa på vissa större utvecklingsprojekt i de största företagen. Tvärtom riskerar en sådan satsning att missa den kanske mest dynamiska delen av näringslivet i utvecklingsavseende de små företagen. 1978/79: 1108 Universiteten och högskolorna spelar en begränsad direkt roll för den tekniska utvecklingen. Detta innebär emellertid inte att universiteten saknar betydelse för denna. Tvärtom har de högre läroanstalterna en avgörande indirekt betydelse. Utan en kvalificerad forskarutbildning kommer en nödvändig förutsättning för utvecklingsverksamheten i näringslivet att saknas. På samma sätt krävs den kapacitet för grundforskning som universiteten och högskolorna har, för att vi skall kunna värna vår tekniska kapacitet . Få svenska industrier har möjlighet att själva ägna sig åt kvalificerad grundforskning med de endast indirekta och långsiktiga effekter denna forskning ger för det producerande företaget. Förutsättningar för teknisk utveckling Ett antal förutsättningar måste föreligga för att den utvecklingskraft i näringslivet som vår industriella framtid bygger på skall främjas: Vi måste ha en näringspolitik och en skattepolitik som ger utrymme för och stimulans till utveckling och nya produkter. Vi måste ge möjligheter för det enskilda företaget att avsätta resurser för forskning och utveckling. Dessa möjligheter måste öppnas för olika typer av företag. Vi måste erbjuda en synnerligen kvalificerad högre utbildning teknikerutbildning och forskarutbildning vid universitet och högskolor. Vi måste också garantera en hög nivå på grundforskningen. Vi måste stimulera till högre teknisk utbildning och till forskarutbildning. Satsningarna på teknisk utveckling och forskning är av naturliga skäl alltid satsningar på . För att vi skall kunna ge betingelser för sådana långsiktiga insatser, krävs det att näringslivet kan utgå från en långsiktigt inriktad närings- och skattepolitik. Näringslivet bör kunna utgå från att svårförutsebara förändringar av näringspolitik och skattepolitik inte helt förrycker den kalkyl som en gång legat bakom ett beslut att satsa på ett visst forsknings- och utvecklingsprojekt. Viktigast är naturligtvis att näringslivet kan känna trygghet för sina grundläggande arbetsförutsättningar på lång sikt. Så länge hotet om fackligt övertagande av företag hålls levande kommer detta att motverka varje mer långsiktig investering, vilket framför allt drabbar insatser för teknisk utveckling och forskning. Om vi inte återger näringslivet trygghet beträffande dess arbetsförutsättningar på hjälper inga insatser i övrigt för att stimulera till teknisk utveckling. Den tekniska utvecklingen och skattepolitiken Generellt gynnas utvecklingsinsatserna av rimligare beskattning av företagen. Därtill finns speciella skattefavörer för satsningar just på forsknings- och utvecklingsinsatser i industrin. För FoU-kostnader medges ett extra avdrag på samt dessutom ett avdrag på av ökningen av dessa kostnader från föregående år. a. mot bakgrund av att dessa skatteregler är tidsbegränsade tillsatte trepartiregeringen en utredning som skall ta ställning till vilka åtgärder som bör vidtas på . a. skall denna utredning pröva om även andra näringar än tillverkningsindustrin skall omfattas av dessa förmåner. Socialdemokraterna föreslog i partimotion 1977 att de särskilda skatteförmånerna skulle förstärkas kraftigt. De ville öka det allmänna avdraget för FoU-kostnader till och det s. k. ökningsavdraget till . Kostnaderna för dessa förändringar uppskattades till 700800 milj. kr. Detta skulle finansieras genom en kraftig höjning av bolagsskatten. Det socialdemokratiska förslaget illustrerar väl de svårigheter man möter, om man försöker främja teknisk utveckling och industriell nydaning utan att inse att det i botten måste ligga en allmän näringslivsvänlig politik. Det socialdemokratiska förslaget innebar en kraftig stimulans till forsknings- och utvecklingsinsatserna i sig. föreslog de dock en höjning av den statliga bolagsskatten , vilket naturligtvis allvarligt skulle försämra lönsamheten för varje enskild kapitalinsats i näringslivet. Försämringen skulle direkt slå mot det riskvilliga kapitalet. Detta har särskilt stor betydelse just för forskningsinsatser på grund av den större ovisshet som råder vid sådana insatser än vid direkta investeringar i maskiner och produktionsapparat. som man ytligt sett förbättrade villkoren för utvecklingsinsatserna minskade man incitamenten för att över huvud taget investera i ny produktion. Dessa investeringar i ny produktion är den självklara förutsättningen för allt tillgodogörande av teknisk utveckling. Detta illustrerar de problem som man möter om man isolerat ser till den skattemässiga behandlingen av FoU-insatser. Skatteåtgärder syftande till att främja den industriella utvecklingen kan lika väl vara av generell natur. a. kan man genom sådana generella åtgärder frigöra den potential av nya produkter, som redan finns i företagen, men som inte satts i produktion av det enkla skälet att det vid rådande kostnadsläge och med gällande regler för företagsbeskattning inte hade varit lönsamt. Gällande regler för skatteavdrag för FoU-insatser bör i princip bibehållas även för framtiden. I det utredningsarbete som pågår bör man särskilt fästa vikt vid möjligheterna att utvidga skatteförmånerna till att gälla även servicenäringar och tjänsteproduktion av olika slag, som kan komma att visa sig bli av allt större betydelse för den svenska exporten. Den förbättring av reglerna som i nuvarande ekonomiska läge kan övervägas är en höjning av det s. k. ökningsavdraget från till . Detta avdrag tar direkt sikte på ökning av FoU-insatser. Vi avser att återkomma till detta i samband med riksdagsbehandlingen av den kommande näringspolitiska propositionen. Utöver detta bör möjligheter öppnas att fondera medel skattefritt för forsknings- och utvecklingsinsatser i produktutvecklingsfonder i företagen. Avsättningar till produktutvecklingsfonder bör kunna medges inom mycket vida ramar, och uttag bör ske för varje sådan utvecklingsinsats som berättigar till skatteavdrag. Staten ger direkt stöd till näringslivet för FoU-insatser efter prövning i det enskilda fallet. Detta sker genom Styrelsen för teknisk utveckling (STU). Även om STU-stödet fyller en viktig funktion för viss utvecklingsverksamhet är omfattningen av de resurser som går till företagen högst begränsad. Av det totala anslaget på ca 300 milj. kr. 1977/78 gick endast 60 milj. kr. till företag, varav knappt hälften gick till företag med mindre än 500 anställda. Endast 16 milj. kr. gick till enskilda uppfinnare. Det finns anledning att understryka att STU i första hand bör stödja företagen och enskilda uppfinnare. STU bör endast i begränsad omfattning initiera och driva egna projekt. Den kunskapsutveckling som ligger universitetsforskningen nära bör i första hand stödjas genom forskningsråden, jubileumsfond och motsvarande organ. Det är framför allt i de enskilda företagen som resultatgivande utvecklingsarbete förekommer. Sina största insatser kan STU därför göra genom att stödja utvecklingsarbete i dessa. Universiteten och högskolorna har en strategisk betydelse för industriella framtid. Det är via universitetsutbildningen som vi måste garantera en allmän teknisk kompetens och likaså locka våra begåvningar till avancerade studier. Det är universiteten och högskolorna som måste svara för den grundläggande vetenskapliga kompetensen genom en internationellt sett kvalificerad grundforskning. Under en mycket lång följd av år har universitetsvärlden över huvud taget befunnit sig i strykklass. Resurstilldelningen har varit snål. Universitetsinstitutioner av vital betydelse för det svenska näringslivet har inte ens kunnat konkurrera med de vanliga gymnasieskolorna i fråga om anslag till teknisk apparatur och inköp av litteratur. De ordinarie universitetslärarna har år missgynnats i de statliga löneuppgörelserna. slutet av har kvalifice rade forskare tvingats syssla med en fortlöpande administrativ omstöpning av institutionerna och universitetsorganisationen i allmänhet. En betydande tid har fått avsättas för ständigt experimenterande med beslutsformer och nya modeller för ökat inflytande för icke vetenskapligt meriterad personal och studenter över institutioner vilkas primära uppgift har varit att bedriva forskning och forskarutbildning. Den socialdemokratiska njuggheten mot universiteten allt har kommit att skapa en förtroendeklyfta mellan de verksamma vid universiteten och samhället i övrigt. Tyvärr tycks följderna av högskolereformen innebära att denna förtroendeklyfta fortsätter att vidgas. beslutade socialdemokraterna och tillsammans att spärra de återstående fria utbildningslinjer som finns vid de högre läroanstalterna. Avsikten med detta beslut förefaller vara att föra över resurser från den traditionella universitetsutbildningen till den nya högskoleutbildningen, som ofta inte är något annat än omdöpt yrkesutbildning på en i förhållande till den traditionella universitetsutbildningen elementär nivå. Denna förtroendeklyfta har inte bara väckt missmod vid universiteten och högskolorna. Den har också negativt påverkat rekryteringen till kvalificerad utbildning och forskningsverksamhet. En grundläggande förutsättning för att vi skall kunna hävda vårt tekniska och kunskapsmässiga försteg före andra länder är att återigen ge goda arbetsförutsättningar för forskningen och forskarutbildningen vid de högre läroanstalterna. Trepartiregeringen tog de första stegen på vägen mot en ny inställning till forskningen och forskarutbildningen. I två omgångar förstärktes basresurserna för forskningsinstitutionerna. tillfördes forskningsråden ökade resurser. Dessa åtgärder hade emellertid begränsad omfattning. Vi har kommit till den tidpunkt då det krävs kraftfulla åtgärder för att förbättra arbetsvillkoren vid universitet och högskolor. har ett omfattande utredningsarbete lagts ned på att reformera konstruktionen av lärår- och forskartjänsterna vid universiteten. bereds det förslag som forskarutbildningsutredningen har presenterat. Parallellt härmed arbetar lärartjänstutredningen med många av de problem som forskarutbildningsutredningen har behandlat. Det är angeläget att man vid fortsatta ställningstaganden till reformer rörande den högre utbildningen tar hänsyn till det behov av arbetsro och lugna yttre förhållanden som finns i forskningen och forskarutbildningen. De nämnda utredningarnas arbete bör därför bedrivas i nära samverkan med de kvalificerade forskare som ytterst får möta de direkta konsekvenserna av reformerna. 8 1978/79. Vid ställningstagande till förslag om förändringar av tjänstekonstruktioner är det av stor vikt att man inte isolerat ser till önskemålet att inom universitetsorganisationen garantera anställningstrygghet för de lärare och forskare som saknar sådan. Avgörande är att de tjänster som finns i högre utbildning och forskning tjänar syftet att ge bästa möjliga kvalitet åt forskning och forskarutbildning. Inte minst med tanke på möjligheterna att rekrytera och bibehålla forskarstuderande är det angeläget att det finns tjänster tillgängliga inom universitetsorganisationen för den nyutexaminerade forskaren. Dels har de forskarstuderande ofta saknat den kontakt med världen utanför universiteten som ger naturliga möjligheter till anställning, dels har den nyutexaminerade sin kanske största forskningskapacitet just efter avlagd examen. Båda dessa faktorer talar för att det skall finnas riklig tillgång på det slags överbryggningstjänster direkt efter doktorsexamen som utgörs av dagens forskarassistenttjänster. Den starka expansionen av universiteten och resulterade i att ett stort antal extra universitetslektorer knöts till institutionerna. Universitetslektoratens tjänstekonstruktion har varit olycklig. Formellt saknade tjänsterna helt utrymme för forskning. Därtill gav den ingen anställningstrygghet, dock utan att detta motiverades av hänsyn till forskning eller forskarrekrytering. Den bristande anställningstryggheten dikterades endast av universitetsväsendets oförmåga att möta en snabbt förändrad verksamhet. Det är angeläget att alla lärartjänster inom det traditionella universitets- och högskoleområdet ger möjlighet till forskning. Universitetslektoraten bör fortsättningsvis ge möjlighet till forskning. De extra universitetslektoraten med de mycket osäkra anställningsförhållanden som dessa gav bör inte behöva användas alls i den utsträckning som . Ökat meritvärde för forskarutbildning Det är vanskligt att lösa problemet med anställningstrygghet för personer i forskarkarriären inom ramen för universitetorganisationen, om vi skall ge goda betingelser för en kvalitativt högtstående forskning och tillfredsställande rekrytering till forskarutbildningen. Ett sätt att ge trygghet till anställning är att förstärka meritvärdet av forskarutbildningen i samhället i övrigt. Detta meritvärde tycks i praktiken ha minskat, som antalet personer med forskarutbildning har ökat. har kravet på genomförd forskarutbildning respekterats i fråga om lektorat på gymnasierna. I praktiken görs detta inte längre. Tjänster tillsätts inte med kvalificerade sökande, utan förordnanden för personer utan erforderlig forskarutbildning förlängs. Detta är en otillfredsställande ordning. Den kanske viktigaste avnämaren av forskarutbildad personal har därmed i stor utsträckning slutat efterfråga personer med forskarutbildning. I stället för att såsom har skett med gymnasielektoraten, minska det faktiska meritvärdet av forskarutbildning måste man i den offentliga sektom söka göra forskarutbildning attraktiv. Ett första steg är att inom utbildningsväsendet fästa avgörande vikt vid en genomförd forskarutbildning. Därutöver bör meritvärdet av forskarutbildning ökas genom att på vissa högre tjänster i den offentliga förvaltningen ge företräde åt personer med en genomförd forskarutbildning. Om man fäster stor vikt vid en genomförd forskarutbildning vid tillsättning av befattningar inom planerings- och utredningsverksamhet m. m. inom statlig och , skulle detta kunna lösa en rad av de faktiska problem med anställningstryggheten som råder för många som genomgått forskarutbildning. skulle det göra forskarutbildningen mycket mer attraktiv. Det är genom forskarutbildningen som samhället skall ges den personella kompetens som ger oss möjlighet att behålla vårt teknologiska försteg före andra länder. Utöver förhållanden i fråga om tjänster och rekryteringsgrunder spelar naturligtvis arbetsvillkor och ekonomiska förmåner under forskarutbildningen stor roll för rekryteringen. Normalt finansieras forskarstudier med utbildningsbidrag eller olika former av undervisning eller administrativt arbete vid institutionerna. Detta innebär ofta ett ekonomiskt utbyte som inte alls står i proportion till vad den reguljära arbetsmarknaden kan erbjuda den som avlagt en grundexamen. I materiellt avseende innebär det ofta en mycket stor uppoffring att gå vidare till doktorandstudier efter grundexamen. Om den otillfredsställande rekryteringen och examensfrekvensen skall brytas i fråga om forskarutbildningen, måste åtgärder vidtas syftande till förbättrade villkor för dem som genomgår sådan utbildning. Genom förbättrade sysselsättningsmöjligheter efter genomförd forskarutbildning och förbättrade ekonomiska villkor under forskarutbildningen bör rekryteringen till forskarutbildningen kunna påverkas i positiv riktning. Detta kommer sannolikt också att få indirekta effekter för hela universitetsutbildningen. Det kommer att finnas starkare incitament att med gott resultat genomföra en fullständig grundutbildning. Över huvud taget kan en ökad attraktivitet hos forskarutbildningen på det sättet höja kvaliteten på den utbildning som människor för med sig från sina universitetsstudier. Universitetsforskningen är viktig i en rad olika avseenden för det svenska samhället och för den industriella utvecklingen. kvalitativt högtstående forskning vid universitetsinstitutionerna betydelse för att vidmakthålla kvaliteten på forskarutbildningen. Därtill är det vid universiteten och högskolorna som grundforskning huvudsakligen utförs i landet. I syfte att ge svensk industri välutbildade forskare och ny kunskap måste universitetsforskningens betingelser förbättras. Därvid bör man satsa de medel som kan frigöras direkt på förstärkning av resurser för forskningen. Universitetens och högskolornas basresurser för forskning bör förstärkas. Genom marginella förstärkningar på detta område kan den forskningskapacitet som redan finns utnyttjas avsevärt effektivare än . Parallellt härmed bör ökade anslag ges till inköp av kvalificerad vetenskaplig apparatur. Sådana förslag har också presenterats i budgetpropositionen. har anslagen till vetenskapliga bibliotek urholkats. Man riskerar att gradvis strypa tillgången till information om vad som händer i andra länder i fråga om forskning och vetenskaplig nydaning. I avvaktan på att man kan avdela resurser för administrativ service, apparater, bokinköp m. m. bör man vara något restriktiv med inrättandet av nya professurer. Det är viktigare att ge den forskningsorganisation som vi redan har rimliga arbetsbetingelser. förslag om bl. a. forskningsregistrering, forskningsstatistik, nya former för regeringens arbete med forskningsfrågor, fleråriga m. m. har förtjänster. Den stora bristen i svensk forskning är emellertid inte avsaknaden av administrativa strukturer. Tvärtom har forskningen i hög grad kommit att i rena farten svepas med av den reformiver som universiteten och högskolorna har omfattats av. Ytterligare administrativa nydaningar bör anstå till dess den uppenbara resursknappheten för forskningen själv har avhjälpts. När basresurserna för institutionerna förstärks, bör forskningsrådens resurser förbättras. Framför allt bör man stärka resurserna för naturvetenskaplig och teknisk forskning. att de särskilda skatteavdragen för forsknings- och utvecklingsinsatser skall ges förlängd giltighet, att avdraget för ökningen av FoU-kostnaderna höjs, att skatteavdrag medges även i andra näringsgrenar än den rena industrin, att möjligheter öppnas till skattefria avsättningar till produktutvecklingsfonder i företagen, att STU:s verksamhet i första hand inriktas mot företag och enskilda uppfinnare, att möjligheterna att tillmäta forskarutbildning ökad vikt vid tillsättande av vissa offentliga tjänster utreds, att gymnasielektorat skall tillsättas med vetenskapligt meriterade personer, samt att universitetens och högskolornas basresurser förstärks. Svensk energipolitik En säker och trygg tillförsel av energi i olika former är av avgörande betydelse för vår samhällsutveckling. Utan en sådan kan vår ekonomi inte stärkas, och vår välfärd kommer att hotas. Tillgången till billig och säker energi har spelat en betydelsefull roll för vårt lands industriella utveckling. är det framför allt utbyggnaden av vattenkraften med åtföljande tillgång på billig elektricitet som haft betydelse för vår ekonomiska tillväxt. Med undantag för våra vattenkraftstillgångar, som till stor del är utbyggda och de ännu oexploaterade uranfyndigheterna har vårt land knappast några egna energikällor av betydelse. Vi har inte olja eller gas, inte heller kol eller någon annan av de råvaror som spelar en stor roll för den globala energiförsörjningen. Till är beroende av import från andra länder för att säkra sin tillgång på energi. Det säger sig självt att detta är ett allvarligt problem energipolitiskt såväl som för vår förmåga att trygga vår välfärd och vårt oberoende vid krig eller kriser i vår omvärld. Det var därför naturligt för med dess höga teknologiska kunnande att tidigt söka utnyttja kärnkraften i sin energiförsörjning. Det svenska kärnkraftsprogrammet inleddes men kom att genomgå åtskilliga faser, innan Asea-Atom bildades. Därmed var grunden emellertid lagd för en svensk kärnenergiindustri, som hade kompetens att bygga de reaktorer som spelar en betydelsefull roll för vår försörjning med elektricitet. Den fyrdubbling av oljepriserna som ägt rum med början i samband med den s. k. oljekrisen framstår som något av en vattendelare i energipolitiken. Den svenska oljeräkningen steg från ca . 1973 till ca . Den kan därmed sägas ha spelat en väsentlig roll för uppkomsten av de stora underskott i de utrikes betalningarna som kännetecknat senare delen av . Det energipolitiska beslut som fattade 1975 innebar en målmedveten strävan att hushålla med energi och och att långsiktigt dämpa tillväxten i vår samlade energiförbrukning. Beslutet innebar bl. a. att de dittillsvarande planerna på utbyggnad av kärnkraften reviderades nedåt, med målet tretton aggregat i fyra kärnkraftverk. Trepartiregeringens politik pä energiområdet var inriktad på ett omfattande energisparprogram, en bestämd satsning på att lösa kärnkraftens avfalls- och säkerhetsproblem samt forskning kring och utveckling av energipolitiska beslut. Intill förnyade beslut om energipolitiken skulle handlingsfriheten upprätthållas vad gäller det framtida utnyttjandet av kärnkraft i vår energiproduktion. presenterade trepartiregeringen ett omfattande energisparprogram. Det innehöll huvudsakligen två delar: dels angavs de samhällsekonomiska ramar inom vilka energisparinsatserna skulle rymmas , dels angavs hur programmet skulle ledas och utvecklas. Det mål som energisparpropositionen angav innebär en minskning av energiförbrukningen i det befintliga bostads- och lokalbeståndet med 25 och .