mot · G2022114 · 1979-01-25 00:00:00 — av m. fl. I stora social- och miljöpolitiska partimotion till riksdag (1:513,11:587) redogjordes inledningsvis för den positiva utvecklingen i vårt land i fråga om förbättrad materiell standard och ett alltmer utbyggt socialförsäkringssystem. underströks den stora utredningen av en psykisk och social nöd i vårt samhälle av ett slag, som inte låter sig förebyggas eller botas med enkla ekonomiska stödåtgärder. Motionen påtalade problem som kom till uttryck i den höga skilsmässofrekvensen och den ogynnsamma uppväxtmiljön för många barn. Den fäste uppmärksamheten på motsvarande problem inom barnomsorgen och i skolan, i arbetslivet, för de dubbelarbetande föräldrarna samt för äldre och handikappade. Motionen utmynnade i ett stort antal förslag till konkreta åtgärder inom vart och ett av dessa problemområden. Under de som förflutit har många av dess yrkanden successivt genomförts. Exempel på sådana är motionens förslag om O inrättande av ett statens arbetsvetenskapliga forskningsråd (jfr den inrättade arbetarskyddsfonden), O ett program för förbättrad personalvård inom den statliga sektorn omfattande bl. a. ökad medbestämmanderätt för de anställda i företagets skötsel (jfr den senare inrättade statens personalvårdsnämnd, omvandlad till statens personalnämnd, numera arbetsgivarverket, och senare års MBL-lagstiftning), o komplettering av företagshälsovården med psykosociala och mentalhälsokomponenter (jfr de relativt träffade företagshälsovårdsavtalen mellan arbetsmarknadens parter), O utbyggnad och upprustning av lekskolor samt daghems- och hemhjälpsverksamheten för att minska trycket på småbarnsföräldrar, speciellt dubbelarbetande mödrar (jfr den stora satsningen på detta under 1970talet), O inrättande av professurer i rehabiliteringsmedicin (sådana finns nu i och ), O förbättrad samordning mellan de olika medicinska och sociala vård- och omsorgsformerna (jfr kommunala och centrala integrationssträvanden ). En råd av de punktåtgärder som föreslog 1962 har sålunda 1 1978/79. genomförts, men fortfarande saknas det samordnande grepp, den helhetssyn och den satsning på förebyggande åtgärder som vi förordade. Därutöver väntar många av förslag fortfarande på sitt genomförande. De är lika aktuella som . Detta gäller t. ex.: O rätten till arbete åt alla, O förbättrad familje- och samlevnadsundervisning, O förbättrad hälsokontroll inom barnavårdscentralverksamheten, O ändring av läroplanen i syftande till att ge eleverna en praktiskt förankrad livsintroduktion och livskompetens, O starkare betong av helhetssynen inom vårdsektorn, O förstärkt satsning på rehabilitering inom nykterhets- och kriminalvården, O sysselsättningsskapande åtgärder för äldre, främst före uppnådd pensionsålder men även under pensionärstillvaron, med en successiv nedtrappning anpassad till den stigande åldern. Att behovet av sådana och kompletterande åtgärder är stort framgår av tre publicerade rapporter, nämligen Omsorgen i samhället från Sekretariatet för framtidsstudier, Storstadsmiljö och psykisk hälsa från Regionplanekontoret vid samt Psykisk hälsovård 1 från en arbetsgrupp vid . Den sistnämnda rapporten, som tillkommit på begäran av riksdag och regering, visar i fråga om problemförekomsten i vårt samhälle bl. a. följande. Många fall av mänsklig samlevnad slutar med skilsmässa medan barnen är små. Ett stort antal barn har ensamstående vårdnadshavare. Redan i förskoleåldern och ännu mer föreligger psykiska problem hos många barn. Vid värnpliktsmönstringen framkommer psykisk ohälsa i relativt hög frekvens liksom vid högre studier. Såväl levnadsnivåundersökningarna som de stora arbetstagarorganisationernas enkätstudier har visat att arbetslivet av många upplevs som psykiskt ansträngande och jäktigt och ofta medför psykisk utmattning. Betydande psykiska problem förekommer också under tillvaron som pensionär. Alkoholproblem finns hos ungefär var tionde man. Medicinska och sociala skadeverkningar av alkoholmissbruk finns hos ca en halv miljon svenskar. förekommer ca 2 000 självmord och ca 20 000 självmordsförsök. Mot bakgrund av vad som anförts ovan kan vi alltså sammanfattningsvis konstatera: O att motion gav en i allt väsentligt riktig bild av mycket stora och såväl då som förbisedda socialpolitiska och miljöpolitiska problem, O att den utveckling motionen varnade för skulle komma, om inte regering och riksdag vidtog ett omfattande program av motåtgärder, även inträffat, O att flera centrala förslag visserligen genomförts men att många kvarstår och att ytterligare ett antal aktualiserats genom utvecklingen under de senaste '7 åren, O att inga punktåtgärder kan lösa dessa problem, utan dessa kräver ett brett och samordnat åtgärdsprogram, O att ett nytänkande därför krävs inom social- och miljöpolitiken för att inte nuvarande negativa utveckling även fortsättningsvis och i ännu större skala skall medföra framtida ohälsa, mänskligt lidande och utslagning från arbetslivet och samhällsgemenskapen. I det följande föreslår vi först en rad principer och övergripande social- och miljöpolitiska åtgärder. Dessa kan inte alltid direkt översättas till anslagsäskanden utan skall ses som förslag till riktlinjer för det social- och miljöpolitiska arbetet i vårt land . Därutöver föreslår vi inom olika delområden ett relativt begränsat antal konkreta åtgärder, vilka syftar till att bidra till en lösning på nyssnämnda problem. Med nuvarande budgetläge är det inte möjligt att föreslå alltför kostnadskrävande åtgärder eller att genomföra ett omfattande åtgärdsprogram i ett enda steg. Vi har därför begränsat våra konkreta förslag till att avse problem med mycket hög angelägenhetsgrad och problemlösningar av en typ som inte kräver stora ekonomiska insatser. Vi avser emellertid att under en följd av år successivt föreslå kompletterande åtgärder med samma huvudinriktning. Tillsammans kommer de att utgöra ett program för livsmiljöns och omsorgens humanisering. 1 ideologiska grundsatser ingår viljan att skapa ett samhälle präglat av känslomässig trygghet, gemenskap, personligt engagemang och personligt ansvarstagande som viktiga komplement till den ekonomiska grundtryggheten. Livsmiljön skall anpassas till människans förutsättningar och grundläggande behov. Till medlen att åstadkomma detta hör ett decentraliserat samhälle, i vilket människorna har ett direkt inflytande över den egna livsmiljön. Ett sådant människoanpassat samhälle förutsätter dels en rad olika, med varandra samordnade, samhällsomdanande åtgärder, dels ett beaktande även av de icke-materiella värdena. Till medlen hör åtgärder som minskar avståndet mellan medborgare och beslutsfattare och en utveckling hos alla människor av viljan och förmågan att själva ta itu med egna och gemensamma angelägenheter och därigenom få naturliga och meningsfulla kontakter med andra människor. Sådana kontakter främjas även av en geografisk och funktionell integration av boende och arbete med utbildning, barnomsorg, vård och annan service. Detta leder även till mer stimulerande och utvecklande uppväxtmiljöer. Små enheter, samlokalisering och integrering är grundläggande principer, som måste prägla samhällsplaneringen på alla nivåer. Många människor i vårt samhälle klagar över främlingskap i tillvaron, maktlöshet, meningslöshet och anonymitet. Sättet att motverka sådana problem är bl. a. att ge människorna verkliga möjligheter att påverka sin egen livssituation och att uppmuntra dem till sådana initiativ. Mot bakgrund av vad som anförts anser vi att 1980-talets social- och miljöpolitik skall präglas av följande principer. En grundläggande fråga gäller det mycket viktiga men vanligen försummade problemet vad vi vill med vårt samhälle och vår socialpolitik. Ganska länge har det funnits en benägenhet att betona det kvantitativa på bekostnad av det kvalitativa, det tekniska och ekonomiska på bekostnad av det mänskliga. Allt fler människor har emellertid blivit klara över att målformuleringen också och framför allt måste uttryckas i mänskliga termer; alltså inte bara i termer av materiell standard och levnadsnivå utan även i termer av livskvalitet. Några av grundstenarna i sistnämnda begrepp utgörs av den enskilda människans hälsa och välbefinnande och personlighetsutveckling. Att åstadkomma detta är det övergripande målet för vår social- och miljöpolitik. Problemen i vårt samhälle har en mångfald olika orsaker, vilka påverkar varandra inbördes. Ingen analys av sådana problem kan bli effektiv om man inte tillämpar helhetssynen, och ingen ansats till deras lösning kan ha avsedd verkan om man inte på åtgärdssidan gör bruk av helhetsgrepp. Därtill kommer att ett och samma fenomen, eller ett och samma utfall av samhällsåtgärder, kan vara såväl gynnsamt som ogynnsamt, nämligen för olika grupper, och/eller i olika avseenden. Vad som är gynnsamt för de unga, friska och resursrika behöver inte vara det för de i olika avseenden underprivilegierade. Vad som är fördelaktigt ur strikt ekonomisk synvinkel kan kräva sitt pris i andra termer, t. ex. i fråga om hälsa och välbefinnande. Solidaritet och personligt ansvar En grundprincip är solidariteten med de hjälpbehövande. Solidaritet med andra människor kan visas på flera sätt. Ett sätt är över skattsedeln. Genom skatter och bidrag har vårt samhälle säkerställt en ekonomisk grundtrygghet för många av dem som annars hade förblivit underprivilegierade. Det är inte tillräckligt med den institutionaliserade solidariteten, även om de människor som arbetar inom vård och omsorgssektorn visar ett stort engagemang och gör goda arbetsinsatser. Vi behöver därför som en komplettering till denna form av solidaritet ytterligare en form, nämligen den som människor visar andra människor främst i närmiljön men även genom olika slags folkrörelser. Det kan vara fråga om att ge av sin tid till någon som behöver tala ut, men också att gruppens medlemmar ger varandra hjälp och stöd i vardagslivets alla skiften. Denna benägenhet att sträcka ut en hjälpande hand utan att vara tvungen därtill och utan att det är ens yrke har avtagit på ett oroväckande sätt allteftersom grupperna blivit större, tillvaron anonymare och omsorgen något som enbart görs möjlig över skattsedeln och som handhas av ett fåtal härför särskilt utbildade specialister. Ekologisk grundsyn, systemtänkande Vår tid har bevittnat otaliga exempel på kortsiktig och enögd planering av samhälle och näringsliv, och av sådan planerings konsekvenser, liksom av bristen på planering. Vårt samhälle har vidare utvecklats mot en allt längre driven sektorisering. Detta gäller såväl inom samhällsplaneringen som inom människovärden. Miljöfrågor faller under en myndighet och miljöns hälsomässiga konsekvenser under en annan. Effektivare är att se individen, gruppen och miljön som komponenter i ett system, där alla påverkar alla i många olika avseenden. Att göra detta egentligen ganska självklara innebär ett nytänkande inom samhällsplanering, miljövård och människovärd. Utvärdering och äterforing: att lära av erfarenheten Social- och miljöpolitiska beslut bygger vanligen på tillgänglig information och därutöver på en föreställning om hur samhället skall vara utformat. Emellertid kan även välmenta och vid ytligt påseende välgrundade beslut visa sig ha svårförutsebara negativa biverkningar'. Försäkringen mot allvarliga felslut ligger i en fortlöpande och allsidig utvärdering av fattade beslut och övriga samhällsskeenden. Olika politiska system har mycket olika tilltro till den enskilda människan, hennes omdömesförmåga och klokskap. Denna tilltro är stark i vårt lands politiska system. står det klart att vårt samhälle blivit alltmer komplicerat. Specialister har utvecklats på snart sagt varje serviceområde, varje livsaspekt och varje kroppsfunktion. Många människor har kommit att tro att de varken begriper tilräckligt eller i övrigt har förmåga att sörja för sig själva och varandra, även när de har eller relativt lätt kan bibringas den nödvändiga kompetensen. Vi tror på den enskilda människans vilja och förmåga att ta ansvar för och ta hand om sig själv och sina medmänniskor. Detta betyder självfallet på intet sätt att specialisterna blir överflödiga eller att den representativa demokratin spelat ut sin roll. Men det betyder att ansvaret för och det direkta inflytandet på en rad viktiga livsskeenden inte skall fråntas människorna. Medmänsklighet och beslutsfattande har i alltför stor omfattning institutionaliserats, centraliserats och försetts med yrkesetiketter. Vi anser att en vital demokrati inte skall fungera på detta sätt utan tvärtom förutsätter allas engagemang såväl i egna som i gemensamma angelägenheter. I ett centralistiskt samhälle är det frestande att utgå från att alla människor har ungefär samma förmåga och samma behov, eftersom ett sådant antagande underlättar planering och serviceutbud. 1 ett mer decentraliserat samhälle finns samma respekt för alla människors lika värde men vida större flexibilitet i planeringen med fullt beaktande av deras olika förmåga och behov. Såväl förebyggande som behandlande insatser kan på detta sätt ägnas dem som bäst behöver dem. Därigenom blir det sociala skyddsnätet finmaskigt just där behoven är störst. De begränsade resurserna satsas där de bäst behövs och gör störst nytta. Att förebygga skada och att främja hälsa och välbefinnande Att förebygga är bättre än att bota, och i sistnämnda fall är det lättare att stämma i bäcken än i ån. Trots detta är dagens människovärd alldeles övervägande inriktad på att avhjälpa lidande och missförhållanden först när skadan väl är skedd. 1980-talets miljö- och människovärd måste väsentligt starkare prioritera de förebyggande aspekterna och dessutom mer anpassas till konsumenternas faktiska behov. går till samhällets vårdapparat. En mycket stor andel av dessa medel går till sjukvård. När skadan väl är skedd satsar samhället sålunda mycket betydande resurser. Sekretariatet för framtidsstudier har helt korrekt påpekat att dessa enorma satsningar ingalunda lett till att människornas fysiska och psykiska hälsa förbättrats . Inte heller har köerna minskat till samhällets barn- och äldreomsorg. Till en del kan detta bero på att grupper av människor, som tidigare behövt men inte haft tillgång till olika former av samhällsservice, nu fått tillgång till denna. Omvänt står det klart att det nu är dags för ett nytänkande och en omprioritering till förmån för förebyggande verksamhet som ett viktigt komplement till den lindrande och botande verksamheten. I den tidigare nämnda slutrapporten från arbetsgrupp för psykisk hälsovård framhålls att sådana förebyggande åtgärder kan vara av sex olika slag: O strukturella förändringar (t. ex. ändrade boende- och arbetsformer, nya former för samverkan och inflytande, förändring av offentliga institutioners funktionssätt), O miljöförbättrande planering och åtgärder (t. ex. stimulerande och trygg miljö på daghem, skolor, arbetsplatser, pensionärsbostäder, i individuella fall och på mikronivå), O åtgärder för ökad motståndskraft hos individen (friskvård, träning i konfliktlösning, problemhantering etc.), O åtgärder för bättre realitetsanpassning (realistiska förväntningar på samlevnadspartner, arbetsliv, samhälle etc.), O åtgärder för rätt man på rätt plats i ett pluralistiskt samhälle, O krisintervention och annat stöd under kritiska perioder, speciellt för högriskgrupper. Det är vår uppfattning att stora vinster står att göra - främst hälsomässigt och humanitärt men även samhällsekonomiskt - genom att systematiskt planera samhällsservicen och samhället efter dessa principer. Detta är självfallet en process på mycket lång sikt. Med det ovanstående har vi velat ange riktlinjerna för en sådan långsiktig inriktning av social- och miljöpolitiken. Vi vill starkt framhålla värdet av deri hälsofrämjande och skadeförebyggande verksamheten inom bl. a. barn- och äldreomsorgen, ungdomsvården, mödravården, försvarssjukvården, arbetarskydd och företagshälsovård samt boende- och kommunikationsplaneringen. Tillämpning av befintligt kunnande En av de grundläggande svagheterna i dagens social- och miljöpolitik utgörs av det otillräckliga och osystematiska utnyttjandet av de erfarenheter och det kunnande som samlats genom forskning, utveckling och försöksverksamhet. Inte minst på det sociala området och hälsoområdet dröjer det mycket länge innan forskningsresultat återförs till praktisk verksamhet. Detta har flera orsaker. Det är mycket svårt att överblicka allt kunskapsstoff, bl. a. därför att detta finns på många språk, inom många vetenskapsgrenar och i många databaser. Vidare finns en benägenhet att hellre producera nytt kunnande än att sammanföra, lägga pussel med, redan befintligt kunskapsstoff. En ytterligare svårighet är att det vetenskapliga språket ofta gör kunskapen svårtillgänglig inte bara för allmänheten utan även för beslutsfattare av olika slag och för specialister inom andra områden. Sammanfattningsvis har alltså satsningen på insamling av information (forskning) varit ojämförligt mycket större än på integrations-, översättningsoch återföringsprocesserna, vilket inverkat menligt på den praktiska nyttan av hela det väldiga kunskapssamlandet. Vårt förslag i detta avseende är ett mycket närmare samarbete mellan forskningsråden (motsv. ), universiteten, och de centrala, regionala och lokala Trots att universitetens ledningsorgan fått fler representanter från samhälle och arbetsliv har detta inte automatiskt lett till en ökad medverkan av forskarna i samhällsprocesserna. Forskarna behöver konfronteras med de praktiska samhällsproblemen och med politikernas prioriteringar. Politikerna och administratörerna i sin tur behöver informeras om forskningens möjligheter och begränsningar samt få en bild av kunskapsläget, speciellt inom de problemområden som de givit hög prioritet. Konkret föreslår vi att uppdrar åt regeringen att tillsätta arbetsgrupper inom olika social- och miljöpolitiska problemområden med representanter för forskningsråden (motsv. ), de aktiva forskarna, riksdagspartierna, centrala ämbetsverk, Spri samt . Från avnämarnas sida kan då anges vilka problemområden och delproblem som bedöms vara speciellt angelägna. Därpå ankommer det på forskarna att i samarbete med dokumentalister/informatikeroch företrädare för avnämarsidan gemensamt utarbeta kunskapssammanställningar och där så är möjligt även förslag till problemlösningar och ytterligare forskningsinsatser, allt i för allmänheten begripliga termer. Dessa sammanställningar skall fungera som beslutsunderlag i de demokratiska och administrativa processerna. En viktig komponent i dessa skeenden är en återföring av kunskapen även till allmänheten, t. ex. genom massmedia. Goda erfarenheter av en sådan verksamhet föreligger vid arbetarskyddsfonden, som satt i system översättning av forskningsrön och återföring av dessa såväl till allmänheten som till skyddsombud m. fl. I det gamla bondesamhället fanns hos flertalet människor en naturlig kompetens att klara många av de uppgifter och problem som överlåtits på högspecialiserade, institutionaliserade och ofta byråkratiserade serviceinrättningar. Föräldrar har intalats att olika samhällsorgan bättre än de själva kan ge barnen livsintroduktion och livskompetens. Skolutbildningen har gjorts alltmer teoretisk och förmedlar inte till det uppväxande släktet det nödvändiga kunnandet för att hantera de många vardagsproblem av praktisk, ekonomisk, juridisk, teknisk, psykologisk och medicinsk natur som varje människoliv för med sig. vill vända på denna utveckling och uppnå ett decentraliserat samhälle i vilket all sådan kompetens finns nära till hands men också genom att öka kommande generationers och varje enskild människas kompetens i dessa avseenden genom en ändring av läroplan och genom en kompletterande vuxenundervisning. Detta betyder inte att specialisterna blir överflödiga utan bara att dessa får ägna sig åt de mest kvalificerade problemen, medan de övriga löses av de många människorna. Detta motverkar kösamhället såväl som känslan av maktlöshet och meningslöshet i tillvaron och vitaliserar hela samhällsutvecklingen. Integrerad miljö-, social- och hälsopolitisk färdskrivning För att kunna identifiera riskfaktorer i den mänskliga miljön och av dessa framkallade negativa sociala och hälsoskeenden krävs en kontinuerlig färdskrivning i vårt samhälle, innefattande en integrerad miljö-, social- och hälsostatistik. Vårt land har världens förmodligen förnämsta befolkningsstatistik. men också ett mycket stort antal andra myndigheter samlar statistiska uppgifter, var och en för sina syften. En del av detta statistiksamlande har förmodligen efter hand blivit till något av ett självändamål. saknas nästan helt försök att beskriva skeenden i miljön, i vårt sociala liv och i folkhälsan på ett sådant sätt O att oroande trender kan upptäckas och förebyggande åtgärder eller åtgärder för ökad vårdberedskap vidtas, O att sambandet kan kartläggas mellan olika miljöfaktorer å ena sidan (t. ex. industriutsläpp, boendemiljöer, restider, arbetsmiljöer, socioekonomiska faktorer) och sociala och hälsoskeenden å den andra (t. ex. olika slags missbruk, kriminellt beteende, sjuklighet och dödlighet), O att effekterna av olika samhällsåtgärder låter sig utvärderas (t. ex. regionalpolitiska satsningar, befolkningsomflyttningar, skolpolitiska reformer, nya grepp i samhällsplaneringen etc.). Detta kan ske på gruppnivå och på ett sådant sätt att den enskildes integritet inte äventyras. Vi föreslår mot bakgrund härav att anhåller att regeringen i samråd med miljödatanämnden, , , arbetarskyddsstyrelsen, och låter utreda frågan och föreslår ett system för en sådan social rapportering. Vi vill uttryckligen betona att data skall insamlas på gruppnivå och inte på individnivå. Vi vill vidare starkt framhålla att i direktiven till en sådan utredning skall anges att datainsamlingen skall utgå från en helhetssyn på människa och miljö och sålunda innefatta inte bara fysikaliska och kemiska miljöfaktorer i arbetslivet och i andra miljöer utan även psykosociala och socioekonomiska. På motsvarande sätt skall på effektsidan ingå inte bara sjuklighet och dödlighet i olika kroppssjukdomar utan även olika sociala fenomen och komponenter i vad man brukar kalla livskvalitet. Tillgodoseende av behovet av ny kunskap Ett av de stora hindren för en optimal miljö-, social- och hälsopolitik är att sambanden mellan fysiska och psykosociala miljöfaktorer å den ena sidan och negativa sociala och hälsofenomen å den andra är mycket ofullständigt kartlagda. Av detta följer ett stort behov av forskningsinsatser, såväl av grundforsknings- som av mer tillämpad natur. Vi har redan framhållit betydelsen av att de bedrivs i nära kontakt med avnämarna av forskning. Problemen är alltså dels av organisatorisk natur, dels och framför allt en fråga om resurser. Vi finner det angeläget att socialpolitiska problemområden som åtgärdsmässigt ägnas flera tiotal miljarder kronor får ett tillräckligt forskningsstöd. Forskningen kan fylla en del av de kunskapsluckor som förekommer och därigenom anvisa bättre lösningar på problemen. Den kan även hjälpa till med utvärdering av vidtagna samhällsåtgärder. En sådan utvärdering pågår i viss utsträckning, t. ex. när det gäller barnstugeverksamheten och MBL. Det är vår uppfattning att en liknande, systematisk utvärdering behövs också i fråga om många andra samhällsåtgärder och reformer. I är ett antal socialpolitiska lagar försedda med en klausul som kräver och anvisar medel för utvärdering av de aktiviteter som lagarna avser. I vissa fall har i budgetförslagen för ifrågavarande verksamheter angivits att av kostnaden för verksamheten skall ägnas utvärdering av dess effekter. En sådan åtgärd skulle innebära det man i vårt land kallar social revision eller social redovisning. Ansatser till detta finns bl. a. vid arbetarskyddsstyrelsen och . Enligt vår uppfattning bör en sådan verksamhet successivt införas på alla social- och miljöpolitiska verksamhetsområden och speciellt i alla nya sådana.