mot · G2021637 · 1979-01-24 00:00:00 — av och om utredning av invandrarnas sjukvårdsbehov, m. m. har bedrivit en generös invandrarpolitik. Invandringen av utländska medborgare kom att påverkas av arbetskraftsbehovet men även av en önskan från ansvarigt politiskt håll att framstå som medveten om internationella problem och med en högt ställd ambition att hjälpa flyktingar från en rad länder, där medborgarna varit utsatta för politiska och andra förföljelser. Den officiella svenska hållningen blev känd utomlands, och från många håll ställdes förhoppningar på . Dels väntade man sig uttalanden från svenskt håll i internationella politiska frågor, dels förväntade man sig att skulle bedriva en ovanligt generös invandrarpolitik. Det har blivit allt tydligare att vårt land saknar förutsättningar för att ta emot invandrare i den omfattning som man var inställd . Invandrarna tenderar alltmer att bo i avgränsade områden i våra tätorter, tolkservicen är ännu inte tillräckligt utbyggd, och i har det förekommit sammanstötningar mellan svenska och utländska medborgare. Inom sjukvården har man inte möjlighet att på ett tillfredsställande sätt kunna ta emot patienter med annorlunda språk, religion och kulturmönster i övrigt. Tryggheten framstår som lägre för utländska patienter än för svenskarna. Den pågående lågkonjunkturen har även medfört stora sysselsättningsproblem bland invandrarna, då främst ungdomen. Det råder i stort enighet om att bör föra en restriktiv invandrarpolitik, så att vi kan ge en fullgod service till de invandrare som finns i landet vad gäller sysselsättning, social service, bostäder, utbildning m. m. Även om enighet råder om en restriktiv invandrarpolitik, fritar det dock inte oss svenskar från vår moraliska skyldighet att ge full trygghet åt de människor som redan invandrat till vårt land. Detta innebär då även att dessa människor i möjligaste mån bör kunna bibehålla de kulturyttringar som de själva anser som fundamentala. En alltför snabb och genomgripande omställning till svenska förhållanden upplevs lätt som oroande, och kan den bli sjukdomsalstrande. Vi vill här nämna som exempel några sådana problem, som mött invandrare och som i viss mån kan sägas vara specifika för dem. då var diktatur fanns det här åtskilliga politiska flyktingar från detta land. Många av dem var unga män, som måst lämna sitt land efter det att de deltagit i motståndet mot diktaturen. Dessa politiska flyktingar kunde ej återvända till sitt land; var de medvetna om att deras anförvanter, som var kvar i , utsattes för trakasserier. Brev från till de politiska flyktingarna blev konfiskerade, och om en flykting sökte sända pengar till sina gamla föräldrar i hemlandet, så kom de inte fram. Dessa flyktingar led ofta av svåra nervösa besvär, sömnsvårigheter och magsmärtor. Många av dem rökte upp till 60 cigarretter . Läkare kunde alltså konstatera att dessa patienter hade svåra problem, både socialt och medicinskt. Med sina ofta bristande kunskaper om dessa patienters bakgrund och hela deras aktuella situation hade sjukvården och de sociala myndigheterna därmed icke möjlighet att ge dem en lika meningsfull hjälp som hade kunnat komma svenska medborgare till del. I andra fall har invandrare kommit till vårt land i små grupper, unga familjer med små barn och någon äldre kvinnlig släkting som följt med för att hjälpa till i hushållet. , då barnen går i skolan och inte behöver så mycket tillsyn, upplever stundom den unga familjen den äldre släktingen som en börda. Hon har inte lärt sig svenska och har ingen yrkesutbildning från hemlandet, där hon i många fall fått slita hårt i tungt praktiskt arbete. Det finns exempel på att dylika kvinnor blivit sittande i hyreslägenheter , helt isolerade då de på grund av språksvårigheter inte har någon att tala med. Då de försökt gå på omskolningskurser, har de haft svårt att klara av dessa. Bland invandrarna kan man möta en annan syn på kvinnans ställning i samhället än den som är den gängse i vårt land. I deras hemland är det ibland inte vanligt eller kanske inte ens accepterat att kvinnan har förvärvsarbete eller att hon ensam vistas utom hemmet annat än då hon utför ärenden som är förknippade med hushållet. I sina resp. hemländer har dessa kvinnor en nära kontakt med varandra, men i vårt land blir de lätt isolerade från omgivningen. De hindras ofta av sin familj att lära sig svenska språket, eftersom det inte går an att de ensamma deltar i kurser. Denna isolering leder ofta till psykosomatiska besvär som huvudvärk, magbesvär och fetma. Även i dessa fall har en svensk läkare svårt att ge kausal terapi. En inom tillsatt arbetsgrupp för psykiatriska frågor berörande invandrare har efter en enkät hos landets läkare utarbetet en förteckning över läkare som behärskar vissa främmande språk. Förteckningen har tillställts sjukhus och informationsbyråer för invandrare. Syftet är att man skall kunna nå dessa läkare när en invandrare önskar kommunicera med en läkare på sitt eget språk. Åtgärden underlättar i viss mån invandrarnas situation men är inte på långt när tillfredsställande. Vi anser det nödvändigt att det i varje landsting om möjligt inrättas särskilda konsultläkartjänster för immigranter, försöksvis knutna till länsläkarinstitutionerna. Dessa tjänster skulle då besättas med läkare, som invandrat från resp. länder och som genomgått speciell utbildning rörande den svenska hälso- och sjukvårdssektorn samt socialvården. borde även ske en återkommande rapportering till statens invandrarverk om vilka problem som under olika perioder uppstår för olika invandrargrupper. Viss kontakt skulle även kunna knytas mellan immigrantläkarna och de socialmedicinska institutionerna vid våra universitet, där man kunde inleda forskning med syfte att på bästa sätt söka lösa invandrarnas problem. Även annan sjukvårdspersonal, såsom psykologer, kuratorer, sjuk- och mentalskötare, borde vid t. ex. vissa psykiatriska mottagningar bestå av invandrade befattningshavare. Många invandrare har ett helt annorlunda familjebegrepp än vad vi har i . Man anser exempelvis att en familj omfattar uppemot 50 personer, medan vi vanligtvis bara räknar med kärnfamiljen i vårt land. Vid de tillfällen då enbart en del av en familj eller en släkt invandrat till , har det vid upprepade tillfällen hänt att de övriga familjemedlemmarna berett sig tillträde till landet med illegala metoder. Vid bedömningen av om en invandrare skall få stanna i landet eller ej går man i sin tolkning av utlänningslagen efter definition på politisk flykting, nämligen att med politisk flykting menas sådan person som är förföljd av sitt eget lands regering. Även om man har den åsikten att bör följa vad gäller definition på politisk flyting, så löser det inte det problem som här diskuteras. har tidigare fört en liberal invandrarpolitik, och vi har därför moralisk skyldighet att ta hand om de invandrare som kommit till vårt land. Om dessa sedan visar sig ha ett helt annat familjebegrepp än vi ägt kunskap om att de hade, så är vi skyldiga att respektera detta. Frågan om olika invandrargruppers familjebegrepp borde i stället utforskas och påverka myndigheternas beslut i de enskilda fallen. På samma sätt som man i den svenska socialvården och sjukvården alltmer arbetar med hela familjen som den enhet som behöver hjälp, så skulle ett liknande synsätt penetrera invandrarfrågorna. Många förpassningsärenden som hamnar på regeringens bord upphävs. Detta har föregåtts av en ofta med mycket utredningsarbete och dessutom psykiskt lidande för den utländske medborgaren, för vilken den långa väntan med osäkerheten om utgången är plågsam. Mycket av såväl arbete som iritation och liknande skulle kunna undvikas, om en grundligare utredning automatiskt skedde redan på initialskedet då applikanten kommer till kriminalpolisen för att göra sin första ansökan om uppehållstillstånd. Behovet av tolkar är betydligt större än vad resurserna tycks vara. Tolkhjälp bör sättas in innan den ansökande gjort sig skyldig till misstag genom okunnighet om formulärens betydelse och innebörd, t. ex. förväxling mellan arbetstillstånd och uppehållstillstånd etc. Också psykologiskt behövs en handledning i förståelse av vad det svenska samhället kräver genom sina lagar och vanor och vad den svenska mentaliteten innebär. Många fall - inte minst de som leder till förpassning - brukar medföra att vederbörande på ett sent stadium hänvisas till eller söker upp en läkare då man velat åberopa medicinska utlåtanden för att förpassningen skall hävas. Utredningsarbetet och bedömningen på detta sena stadium är svårare och mer tidsödande än vad det möjligtvis skulle ha kunnat vara om läkarundersökning företagits vid ankomsten till . Fallets behandling skulle utan tvivel bli mer rättvisande om en läkare kunnat få konstatera vederbörandes medicinska och psykologiska status. Den normala ordningen bör således bli sådan att förutom polisutredning skall föreligga en allmänmedicinsk och social utredning vid prövning av ansökan från immigranter/flyktingar som kommer till vårt land. Med hänvisning till vad som anförts hemställer1 vi att 1. hos regeringen hemställer om utredning rörande invandrarnas speciella sjukvårdsbehov, 2. uttalar sig för inrättande av immigrantläkartjänster enligt vad som anförts i motionen. () () 1 Se även motionen 1978/79:1638.