mot · G2022140 · 1979-01-25 00:00:00 — 1978/79: 2140 1978/79: 2140 av m. fl. om ett handlingsprogram för skogsnäringen Inom den svenska skogsnäringen sysselsätts omkring 200 000 människor. Av dessa arbetar 50 000 i skogsbruket, 55 000 i massa- och pappersindustrin, 25 000 i sågverksindustrin, 5 000 i skivindustrin samt 55 000 i snickeri-, trähus- och möbelindustrin. Till detta kommer de som arbetar i transportnäringen. En fjärdedel av alla landtransporter av gods i vårt land är frakter av skogens eller skogsindustrins produkter. Om man räknar in alla som har arbeten som är beroende av skogsbruk och skogsindustri, sysselsätts drygt 300 000 inom skogsnäringen. Omkring 1 000 orter är mer eller mindre beroende av skogsindustrin. På dessa orter är inte bara de anställda helt beroende av näringens utveckling utan även hela samhället med bostäder, skolor, butiker, serviceverkstäder, trafikföretag m. m. Skogen och skogsprodukterna svarar för nästan en fjärdedel av landets exportinkomster. Nästan hela exportvärdet från skogsnäringen är exportnetto. Medan skogsnäringen exporterade för 17 000 milj. kr. 1976 importerades för endast ca 1 000 milj. kr. till skogsindustrin i form av kemikalier, insatsvaror och maskiner. Den produktiva skogsmarken är ca 23,5 miljoner ha. Den kan efter ägarförhållanden delas i ungfär fyra lika stora delar. En fjärdedel är statliga eller allmänna skogar, en fjärdedel ägs av privata bolag, en fjärdedel ägs av enskilda personer som själva brukar skogen och en fjärdedel ägs av andra personer (s. k. utbor). Skogsnäringen har expanderat snabbt , och även väntas efterfrågan på skogsprodukter öka. Den svenska skogsindustrin har förutsättningar att ytterligare öka sin avsättning på världsmarknaden, om man tillvaratar de möjligheter till ytterligare vidareförädling som finns. byggde skogsindustriföretagen inte minst skogsägarföreningarnas industrier ut sin kapacitet i syfte att utnyttja det dåvarande överskottet på råvara. Skogsföretagen hade rekordhöga vinster 19731975, vilket bidrog till att stora utbyggnadsplaner förverkligades. Utbyggnadstakten har alltså varit mycket hög under början och 1 1978/79. 1978/79: 2140 Detta har medfört att vi hotas av en betydande råvarubrist. Däremot har investeringarna i vidareförädling varit för små. Av världens större skogsindustriländer har vi den i särklass lägsta vidareförädlingsgraden. Industrins råvarubehov motsvarar nu , om kapaciteten utnyttjas så mycket som det är praktiskt möjligt att göra. Om industrins alla tidigare anmälda önskemål om tillbyggnader tillgodosågs skulle det årliga behovet av råvara stiga . Med den standard och tillväxtförmåga som våra skogar har kan skogen ge industrin tillgång till råvara i medeltal utan att man därför urholkar de framtida möjligheterna till tillväxt i skogen. En sådan obalans mellan tillgång och efterfrågan på skog kommer att ge upphov till kraftiga prishöjningar på vedråvara. Erfarenheterna från högkonjunkturåren ger klart belägg för detta. Den redan snabba takten i strukturomvandlingen skulle därigenom öka drastiskt med fabriksnedläggningar, sysselsättningsproblem och regional obalans som följd. Främst hotas den direkt virkesförbrukande delen av skogsindustrin. I den arbetar ca 50 000 personer. Den har kapacitet för att tillverka ca pappersmassa, träfiberskivor, spånskivor, plywood och lamellträ samt sågade trävaror. Om hela denna kapacitet utnyttjas går det som ovan sagts åt råvara . är det emellertid bara och 1974 som skorsindustrin förbrukat mer än de som finns tillgängliga. Genomsnittsförbrukningen var ca 66 miljoner. Att den inte blev högre beror uteslutande på lågkonjunkturen och det extremt låga kapacitetsutnyttjandet i industrin . När industrin nu är på väg in i en kraftig konjunkturuppgång med åtföljande höjt kapacitetsutnyttjande är obalansen åter ett faktum, och den tenderar att bli större än 1973 och 1974, beroende på att industrin fortsatt att bygga ut sin kapacitet. Sannolikt är vi i en situation där industrins råvarubehov även i en kommande lågkonjunktur blir så stort att förbrukningen överstiger tillväxten i skogen. 1960-talets och 1970-talets priser på skogsråvara utgör exempel på prismekanismens nackdelar i skogsproduktionen och råvaruförsörjningen. låg virkespriserna på en låg nivå på sina håll för lågt för att skogsägarna skulle vara villiga att företa gallringsavverkningar i låga boniteter och illa belägna bestånd. Rotnettot räckte inte till avverkningskostnaderna. Områden med s. k. ekonomiska impediment ökade. Skogsvårdande avverkningar och skogsvårdande åt 1978/79: 2140 gärder över huvud taget blev eftersatta. På bolags- och domänverksskogarna avverkade man på sina håll hårt och sänkte snabbt virkesförråden. Det rådde i stort sett balans mellan utbud och efterfrågan. Men på grund av det låga virkespriset försköts avverkningarna mot virkesrikare bestånd, medan det från skogsproduktionssynpunkt hade varit önskvärt med en förskjutning mot klenare bestånd. Gör man jämförelser mellan de enskilda åren blir svängningarna mera drastiska. har i prishänseende varit 1960-talets motsats. Priserna på sågtimmer och massaved har mer än fördubblats och skogsägarnas s. k. rotnetto tredubblats. Därefter har priserna stigit såväl 1976 som 1977. Först har prissänkningar genomförts, trots att utvecklingen med dåliga konjunkturer och vikande priser för skogsindustrins produkter inleddes . Dessa höga priser har inneburit att konkurrenskraften för svensk skogsindustri försvagades. Marknadsandelar har förlorats till utländska konkurrenter som använt priset som konkurrensmedel. Den ojämförligt viktigaste konkurrensnackdelen för den svenska skogsindustrin är kostnaden för råvaran. Som exempel kan nämnas att råvarukostnaden för de svenska företagen i massa- och pappersindustrin 1976 var nästan . högre per ton än för de amerikanska företagen. Detta fick till följd att den amerikanska massan kunde säljas till ett pris som låg . lägre per ton än priset för den svenska. Under nämnda år med kraftiga prisstegringar på virkespriserna gjorde skogsägarna goda vinster. Detta kan f. ö. utläsas av skogskontona, som steg från 500 milj. kr. till 1 300 milj. kr. Avverkningsbenägenheten sjönk när priserna började minska. Detta medförde att vi fick brist på sågtimmer hos köpsågverken. Anledningen till den sjunkande awerkningsnivån var vidare väl fyllda skogskonton. Också beskattningssystemet påverkade avverkningsbenägenheten. genomfördes prissänkningar på virke främst massaved. Detta har lett till att avverkningsbenägenheten ytterligare sjunkit under innevarande avverkningssäsong. I första hand går det ut över gallringsawerkningar och då i synnerhet i klena bestånd. Även slutavverkningarna har minskat. Detta har bl. a. lett till ökade sysselsättningsproblem såväl i skogsbruket som i skogsindustrin. Kraftiga svängningar av virkespriserna är till nackdel för såväl skogsindustrin som de anställda och skogsägarna. Det är viktigt att prisnivån på skogsråvaran kan hållas på en nivå som kan bibehålla den svenska skogsindustrins internationella konkurrenskraft. måste prinivån ge både de anställda och skogsägarna en skälig inkomst för arbete och insatt kapital. I samband med den internationella konjunkturens prissvängningar lf 1978/79. 1978/79: 2140 uppstår alltid en dragkamp mellan skogsindustrin och skogsbruket om hur vinsterna skall fördelas mellan dessa sektorer. Erfarenheterna från senare år visar klart att en större del av vinsten skulle ha behövt stanna kvar i skogsindustrin för att konsolidera dess ställning inför den efterföljande lågkonjunkturen. Av det sagda framgår att det nuvarande systemet för prissättning av råvaran inte är tillfredsställande. Det krävs en lugn och stabil prisnivå på skogsråvaran. En sådan skulle främja en balanserad virkesmarknad, underlätta planering, främja skogsvården, sysselsättningen, anställningstryggheten och minska förutsättningarna för spekulation. Detta kan uppnås genom att mera långsiktiga prisavtal upprättas. Regeringen bör ta initiativ till att frågan om långsiktiga virkesavtal blir föremål för utredning och överläggningar mellan berörda parter. I detta utredningsarbete och i dessa överläggningar skall givetvis också företrädare för de anställdas organisationer delta. Bristen på råvara kommer, om marknadskrafterna får avgöra, att medföra en planlös utslagning av fabriker. De resursstarka industriföretagen och skogsägarna kommer då att bestämma vilka industrier som skall klara sig och få del av råvaran. En sådan utslagning kommer att ske utan hänsyn till annat än de enskilda företagens ekonomiska styrka. Hänsynen till sysselsättningen på resp. orter och anläggningarnas kvalitet kommer i bakgrunden liksom andra viktiga samhällsintressen. Detta är enligt sociademokraternas mening helt oacceptabelt. Utvecklingen inom skogsnäringarna får inte vara en fråga enbart för privata ägare och vinstintressen. Samhället måste ytterst ta ansvaret för att skogens resurser vårdas och utnyttjas till gagn för hela folket. Därför krävs en planerad hushållning under samhällets ledning i nära samverkan med företagen och de fackliga organisationerna. Det är angeläget att man inom ramen för en planerad råvaruförsörjning också har tillgång till effektiva styrinstrument för att påverka skogsägarnas awerkninsplaner. Möjligheterna att utnyttja beskattningen, skogsvårdsavgiften etc. i ett sådant sammanhang bör snabbt utredas. bör begära att regeringen tar ett sådant initiativ. a) Massa och pappersindustrin av all massa som tillverkas i är kemisk massa. Hälften av den säljs på export utan vidareförädling. Till detta åtgår nära en tredjedel av den årliga avverkningen i vårt lands skogar. För varje ton kemisk massa som man kan ersätta med ett ton termomekanisk massa sparar man 2 1/råvara. Det innebär att man med samma vedinsats kan göra dubbelt så mycket termomekanisk massa. 1978/79: 2140 Mot denna bakgrund är den rimligaste strategin för svensk massaoch pappersindustri att öka produktionen av papper och papp och minska produktionen av avsalumassa, att öka produktionen av råvarubesparande massaslag främst termomekanisk massa och minska de kemiska massornas andel av den totala massaproduktionen. Det skulle innebära ett större antal arbetstillfällen, men också en väsentligt högre energiförbrukning än som annars skulle bli fallet. Hur långt det är möjligt att gå den här vägen före mitten av är svårt att avgöra. Men exemplen visar i vilken riktning man bör gå. Trots den begränsade tillgången på skogsråvara borde det i varje fall vara möjligt att behålla sysselsättningen på ungefär oförändrad nivå inom massa och pappersindustrin som helhet. Det kräver ökad tillgång på framför allt elenergi och betydligt mera forskning och produktutveckling inom svensk massa- och pappersindustri. Forsknings- och utvecklingsinsatserna (FoU) inom massa- och pappersindustrin har varit låga och har i huvudsak inriktats på att öka utbytet av råvaran och att höja kvaliteten på produkterna genom blekning eller genom att öka papperets hållfasthet, våtstyrka m. m. I alltför liten utsträckning har forskningen varit inriktad på produktutveckling. FoU-arbetet inom massa- och pappersindustrin har vidare i stor utsträckning varit koncentrerat till råvaror och halvfabrikat. I fortsättningen måste tyngdpunkten för insatserna förskjutas i riktning mot förädling och konvertering samt ökas väsentligt. En nödvändig förutsättning för att kunna utveckla och sälja specialiserade och nya produkter är nära kontakter med kunder och slutliga användare. Massa- och pappersindustrin har i alltför stor utsträckning sålt sina produkter via agenter. Väsentligt större insatser måste därför göras på marknadsföring. Marknadsutsikterna för sågverksindustrin är på lång sikt positiva. Industrin kan sälja den mängd sågade trävaror som det går att skaffa råvara till. Men råvarutillgången är begränsad, vilket innebär att den nuvarande kapaciteten på måste minskas. När anpassningen av den nuvarande överkapaciteten sker måste man söka undvika nedläggningar av sågverk, som är av avgörande betydelse för sysselsättningen på sin ort eller i sin bygd. Detta kräver att åtgärderna genomförs under samhällets ledning och kontroll. Som ett led i ansträngningarna att undvika häftiga omställningar och kapitalförstöring i samband med denna minskning av kapaciteten bör möjligheten undersökas att temporärt vidga råvarutillgången för sågverken. 1978/79: 2140 Sågverksindustrin är i huvudsak en småföretagsindustri. Det finns ca 800 sågverk med fler än 5 anställda. Produktionen är inte i någon högre grad koncentrerad, vare sig geografiskt eller produktionsmässigt. Den här spridningen betyder att sågverksindustrin har avsevärd regionalpolitisk betydelse. Många sågverk utgör den avgörande förutsättningen för sysselsättningen på de orter där de är belägna. I största möjliga utsträckning måste hänsyn tas till detta när kapaciteten minskas. Stordriftsfördelarna i sågverksindustrin framträder inte lika tydligt som i många andra industribranscher. Många små sågverk kompenserar dessa stordriftsfördelar genom hög kvalitet och genom att utnyttja råvaran maximalt. I många fall har medelstora sågverk visat sig ha väl så god effektivitet och lönsamhet som större. Stor flexibilitet i produktionen bidrar till detta, speciellt i tider av lågkonjunktur. av den svenska sågverksproduktionen säljs på export. Av den inhemska förbrukningen är hälften hyvlat virke, men av exporten endast . Som jämförelse kan nämnas att den norska sågverksindustrin hyvlar nästan hela sin exportproduktion. Om den andel av exporten som vidareförädlas för försäljning kan ökas väsentligt skulle det betyda ett viktigt tillskott av arbetstillfällen. Hur långt det går att komma på denna väg är svårt att ange. Det beror i stor utsträckning på hur svensk sågverksindustri kan ta hand om den väntade konsumtionsökningen av förädlat virke i . Handeln och distributionen av trävaror är olämpligt organiserad för ett sådant syfte. De höga lagren medför betydande kostnader. En av orsakerna är ett föråldrat distributionssystem. Större delen av den svenska trävaruexporten går via ett flertal mellanhänder innan den når konsumenten. Var och en gör sina påslag och har sina omkostnader vilket fördyrar varan och förstärker dessutom konjunktursvängningarna genom spekulation. Detta föråldrade system bör avvecklas. c) Behov av åtgärder Utvecklingen kommer att innebära krav på stora investeringar i skogsindustrin för att uppnå följande mål: Ökad produktion av papper och papp och minskad produktion av avsalumassa. 2. ökad produktion av råvarubesparande massaslag främst termomekanisk massa och minskad andel av den totala massaproduktionen för de kemiska pappersmassorna. Om marknaden tillåter bör man också gå i riktning mot papperskvaliteter med ett lägre fiberinnehåll. En kraftig satsning på vidareförädling av sågade trävaror för att motverka den sysselsättningsnedgång som väntas till följd av att kapaciteten i sågverksindustrin minskas. Den ökade vidareförädlingen måste komma 1978/79: 2140 både inom sågverksindustrin själv och inom den träbearbetande industrin. Betydligt större insatser för marknadsföring och för forskning och tekniskt utvecklingsarbete än , framför allt för att främja återväxt i skogen, miljövänliga odlings- och awerkningsmetoder, vidareförädling av skogsprodukterna och ett tillvaratagande av den långa barrfiberns speciella egenskaper i produkter som behövs i världen. Detta kommer att ställa stora krav på kapital för att finansiera de omfattande investeringsprogrammen. I skogsbranschrådets prognos för de 21 största massa- och pappersföretagen för perioden 19751980 pekas på risken av att flera företag skall tvingas lägga ner hela eller delar av verksamheten av finansiella skäl. Ett annat problem är att det finansiella utgångsläget som följd av de allra senaste årens utveckling är relativt svagt. Man kan heller inte räkna med att privat kapital i någon större utsträckning kommer att stå till förfogande för riskbärande investeringar i skogsindustrin, utöver vad som kan genereras inom företagen. De nyemissioner som gjorts av skogsindustriföretagen är obetydliga. Det är därför viktigt för skogsnäringen att vi stärker det kollektiva sparandet. Detta är nödvändigt dels för att öka utrymmet på kreditmarknaden, dels för att öka tillgången på riskvilligt ägarkapital. Helt klart är, som vi tidigare påpekat, att mycket stora anspråk kommer att riktas mot kreditmarknaden. I den mån tillskott av riskbärande ägarkapital kommer att behövas måste även detta sannolikt i stor utsträckning ske via kollektivt sparkapital t. ex. löntagarfonder, AP-fonderna etc. Sammanfattningsvis är vår bedömning att samhället måste ta initiativ så att förutsättningar skapas för de nödvändiga investeringarna inom skogsnäringen. Självfallet måste dock de investeringar som här förordas avvägas mot satsningar inom andra branscher och områden. Mål för skogsnäringens framtida utveckling Fyra grundläggande mål bör enligt vår mening gälla för den svenska skogsnäringens framtida utveckling. Internationellt konkurrenskraftig industri. Det innebär en industri som kan få avsättning för sina produkter både på export och inom landet. Vidareförädlingen måste öka för att bättre ta till vara den svenska skogsråvaran och dess värdefulla egenskaper, nya produkter utvecklas och nuvarande produkter förbättras. Dessutom måste priserna på skogsråvara hållas under stark kontroll. Spekulationsvinster i råvaru- eller industriledet får inte tillåtas äventyra avsättningen och därmed hota sysselsättningen. 1978/79: 2140 Skogsbruket skall drivas så att sysselsättningen i skogen och råvaruförsörjningen till industrin tryggas på lång sikt. Kapaciteten hos industrin och tillgången på skogsråvara måste anpassas till varandra. Denna anpassning måste ske i socialt acceptabla former och under demokratisk kontroll. För att underlätta anpassningen måste vidare åtgärder sättas in för att utveckla råvarubesparande processer, ta till vara skogen bättre och öka skogstillväxten. Användningen av bekämpningsmedel och kemikalier i skogsbruket måste begränsas och andra åtgärder sättas in i stället så långt det är möjligt. Tryggad sysselsättning och regional balans. Bristen på skogsråvara begränsar möjligheterna till utbyggnader och kan i vissa fall tvinga fram nedläggningar. Samhället måste ha möjlighet att styra utvecklingen så att målen för sysselsättnings- och regionalpolitiken tillgodoses. Nya arbetstillfällen måste skapas på orter som är ensidigt beroende av skogsnäringen. Detta kan ske dels inom näringen, genom ökad förädling och intensifierad skogsvård, dels inom andra näringar, genom stöd till utveckling av befintliga industrier och genom nylokalisering av expanderande industrier. Politiken för skogsnäringen måste bl. a. därför sättas in som ett led i den allmänna näringspolitiken. Miljö och rekreation. Människornas möjligheter att vistas i skog och mark måste tryggas. Dessa möjligheter skall kunna utnyttjas utan oro för hälsorisker. Det är emellertid ännu inte möjligt att driva jord- och skogsbruk utan kemikalier. Dessa medels påverkan på människor och miljö måste noggrant studeras och forskningen för att få fram alternativa metoder ges ökat stöd. Det är angeläget med kraftfulla åtgärder i syfte att snabbt och i avsevärd grad nedbringa kemikalieanvändningen i jord- och skogsbruk. Brist på råvara, höga virkespriser och en hårdnande internationell konkurrens innebär med nödvändighet stora förändringar och anpassningsproblem inom den svenska skogsnäringen. Vi är övertygade om att det privatägda näringslivet inte av egen kraft kommer att genomföra dessa förändringar i socialt acceptabla former. En avgörande förutsättning för att de ovan redovisade målen skall nås är en planerad hushållning under samhällets ledning. En sådan planerad hushållning skall ske i nära samverkan med företagen och de fackliga organisationerna. Den tidigare socialdemokratiska regeringen inledde ett arbete som syftade till att förelägga ett samlat handlingsprogram för den svenska skogsnäringen. Den borgerliga trepartiregeringen sköt denna fråga gång på gång framåt i tiden. De uttalanden som folkpartiregeringen nu gör ger intryck av att frågan skjutits mot en ännu ovissare framtid. Utvecklingen har med all kraft understrukit behovet av att statsmakterna snabbt får möjlighet att ta ställning till ett sådant pro 1978/79: 2140 Därför är det enligt vår uppfattning nödvändigt att begär att regeringen lägger fram ett sådant program. Detta bör då grundas på de riktlinjer vi angivit i det föregående. har en betydande industri för olika former av träskivor. Den består huvudsakligen av underbranscherna träfiberskivor, plywood och lameller samt spånskivor. Samtliga delar av skivindustrin möter f. n. betydande problem. Mot den bakgrunden finns det starka skäl för statsmakterna att ägna utvecklingen inom skivindustrin det allra största intresse. Nedan redovisas situationen inom olika delar av skivindustrin. Träfiberskivindustrin (boardindustrin) består f. n. av 9 företag med sammanlagt 11 produktionsställen. Antalet anställda är ca 2 500. 5 fabriker har lagts ned . Fabrikerna är lokaliserade till och . De flesta fabrikerna är belägna i från regionalpolitisk synpunkt ytterst känsliga områden. Träfiberskivindustrin domineras av stora skogsföretag, där träfiberskivtillverkningen endast är en liten del av företagets totala verksamhet. Detta kan i sig utgöra ett problem med hänsyn till den tid och de resurser man inom ett stort företag bedömer sig kunna satsa på en verksamhet som inte kan bidra med någon stor del av företagets hela resultat. Träfiberskivindustrin har varit föremål för en omfattande utredningsverksamhet . Det finns en överensstämmelse mellan olika intressenter om att industrins kapacitet är för stor och att en viss kapacitetsanpassning behöver genomföras. Orsaken är att efterfrågan på träfiberskivor utvecklats mycket svagt, främst till följd av att den ersatts av andra skivmaterial. Råvaran är dyrare i än i andra länder och det gör konkurrenssituationen svår. Det finns emellertid utvecklingsmöjligheter för en stor del av boardindustrin. Träfiberskivan är för vissa ändamål bättre än andra material. Det finns flera projekt som är väl värda att utveckla och exploatera. I internationella studier har framkommit flera förslag på nya användningsområden och till internationellt samarbete. För att kunna ta till vara de utvecklingsmöjligheter som finns och kunna bevara en livskraftig svensk boardindustri, är det viktigt att strukturanpassningen sker mer planmässigt och att kapacitetsnedskärningen inte tillåts gå för långt. Den s. k. borde tillsammans med fackens synpunkter på denna kunna ligga till grund för en fortsatt diskussion om hur boardindustrin skall se ut . Regeringens hantering av utredningen har emellertid fått en negativ effekt på boardindustrin. 1978/79: 2140 tagen känner osäkerhet om huruvida förslag kommer att genomföras eller ej. Därför törs man inte satsa på vare sig forskning och utveckling eller investeringar. De aktiviteter som finns i olika företag går samfällt i negativ riktning. Forsknings- och utvecklingsarbetet inom och hotas av avvecklingen. Regeringens hantering av utredningen har ökat riskerna för en alltför våldsam utslagning inom boardindustrin. Detta handlande kontrasterar starkt mot dåvarande industriministern uttalande när tillsattes, nämligen att den kapacitetsneddragning som synes ofrånkomlig inte fick ske på ett planlöst och okontrollerbart sätt och att en objektiv utvärdering skulle göras, där så långt möjligt både samhällsekonomiska och företagsekonomiska faktorer skulle belysas. har strukturomvandlingen åter överlåtits till företagen på ett synnerligen planlöst och okontrollerbart sätt. Sju fabriker tillverkar plywood i . Den enda nybyggda anläggningen är belägen i i , medan de övriga fabrikerna är lokaliserade till i regionalpolitisk! De sex Norrlandsfabrikerna är gamla anläggningar och relativt små. Lönsamheten i hela plywoodindustrin har varit dålig i följd.