mot · G2022662 · 1979-05-02 00:00:00 — 1978/79: 2662 Motion 1978/79: 2662 av m. fl. med anledning av propositionen 1978/79: 210 om ändrad företagsbeskattning Den svenska bolagsbeskattningen har kännetecknats av en hög skattesats på den redovisade nettovinsten f. n. kombinerad med relativt generösa regler för konsolidering och fondering. Den effektiva skattebelastningen på vinsten före konsolidering har alltså varit klart lägre än vad som uttagits på den redovisade nettovinsten. Den grundläggande tanken bakom detta system har varit att stimulera företagen till en konsolidering och stabilisering av verksamheten så att de kan stå emot tillfälliga nedgångar i försäljning och produktion och så långt möjligt trygga sysselsättningen för den anställda personalen. Ett annat väsentligt motiv har varit att stimulera till en fortsatt kapitalbildning och tillväxt, vilket ökar produktiviteten och skapar nya sysselsättningsmöjligheter. Så länge överskotten hållits kvar i företagen och använts för investeringar och en utbyggnad av kapaciteten har de genom vårt bolagsskattesystem blivit lägre beskattade än om de tagits ur rörelsen och delats ut till företagens ägare. Enligt de beräkningar som kunnat göras har den effektiva skattesatsen på företagens vinster före konsolidering och fondering endast uppgått till dvs. inte fullt hälften av den skattesats som nominellt gäller för den redovisade nettovinsten. Detta innebär emellertid i sin tur att det ligger en stor latent skatteskuld på företagen, vilken de kan uppskjuta betalningen av så länge de fortsätter att investera men som förfaller till betalning när investeringarna dras ner och man börjar ta ut pengarna ur företaget. Det är mycket som talar för att vårt företagsskattesystem verkligen har stimulerat företagen till en ökad konsolidering och en ökad kapitalbildning. Inte minst utvecklingen har visat att de svenska företagen haft en i många fall betydande finansiell motståndskraft mot de påfrestningar de blivit utsatta för. Effekterna på sysselsättningen skulle sannolikt ha blivit mycket allvarligare om vi inte haft väl konsoliderade företag. Enligt vår mening bör beskattningen av företagens vinster även fortsättningsvis utformas så att den bidrar till stabilisering och tillväxt av verksamheten. De företag som väljer att konsolidera och investera bör därför även fortsättningsvis få en temporärt lägre beskattning än de företag som väljer att i större utsträckning dela ut vinsterna. Av detta följer emellertid enligt vår mening inte att det 1 1978/79. 1978/79: 2662 skulle föreligga ett behov av någon generell lättnad i nettovinstbeskattningens nivå. Bolagsskatterna har i jämförelse med en lång råd andra skatteinkomster minskat i betydelse. uppgick bolagsskatten till av BNP och till av den offentliga sektorns totala inkomster. utgör den av BNP och av den offentliga sektorns totala inkomster. spelade fortfarande bolagsskatten en ingalunda oväsentlig roll i finansieringen av den offentliga sektorns verksamhet, men denna roll har blivit allt mindre . En faktor som delvis förklarar detta är att inkomstunderlaget för denna skatt inte har vuxit lika snabbt som BNP. Detta är en konsekvens bl. a. av att den offentliga verksamheten byggts ut i snabb takt, vilket medfört en successiv omstrukturering av vår totala ekonomi med en minskad relativ betydelse för bolagssektom. En minst lika viktig förklaring är emellertid att detta inkomstunderlag inte blivit föremål för samma höjningar av beskattningen som t. ex. skett i fråga om hushållssektoms inkomster. Bolagsinkomstema har alltså fått en alltmer gynnad ställning i förhållande till andra inkomstslag och har alltså i allt mindre grad bidragit till att finansiera den offentliga sektorns verksamhet. Även om man sätter bolagsskatten i relation till företagens vinster före lagemedskrivningar och avsättningar till investeringsfonder, visar det sig att skattebelastningen sjunkit. uppgick bolagsskatten till av de större industriföretagens korrigerade resultat. Som inledningsvis nämndes har denna andel nu sjunkit till . Motivet för detta har varit det tidigare nämnda behovet av att skapa en stimulans för investeringar och en utbyggnad av kapaciteten. Men en sådan utveckling kan även leda till en allt större koncentration av förmögenhetema. Företagsbeskattningens utformning måste därför avvägas inte endast med hänsyn till dess betydelse för stabilisering och tillväxt utan även med beaktande av dess effekter på förmögenhetsbildningen. Enligt vår mening talar dessa olika omständigheter för att nettovinstbeskattningens nivå inte får tillåtas att ytterligare minska. De förslag som vi kommer att redovisa i det följande har utformats med denna utgångspunkt. Företagsbeskattningen måste utformas med ett hänsynstagande även till hur förhållandena i dessa avseenden är i våra viktigare konkurrensländer. I företagsskatteberedningens slutbetänkande (SOU 1977: 68) redovisades en del material som gav vid handen att företagsbeskattningen i vid en internationell jämförelse måste betecknas som gynnsam. Visserligen är den nominella skattesatsen i vårt system relativt hög, men våra konsoliderings- och fonderingsmöjligheter är med nuvarande system sannolikt längre gående än i flertalet andra jämförbara länder. Man kan således inte peka på att vår konkurrenssituation skulle motivera att man sänker beskattningen för företagens nettovinster. 1978/79: 2662 kan det visserligen mot detta invändas att beskattningen av företagens nettovinster inte är den enda form av skatt som läggs på företagen. Vid sidan om denna har företagen även att betala en lång rad olika avgifter på i första hand sina lönekostnader. Men även på denna punkt visar de statistiska jämförelser som kan göras att nivån på dessa avgifter ingalunda är särskilt hög i . De har visserligen stigit snabbare i vårt land än i flertalet andra länder, men de har inte nått upp till samma nivå som i t. ex. . Slutsatsen blir således den att, även sedan man fört in avgifterna på företagens arbetskraftskostnader i bilden, framstår den svenska företagsbeskattningen vid en internationell jämförelse som förmånlig. Den sammanlagda effekten av de olika förändringar på företagsbeskattningens område som föreslås i regeringens proposition 1978/79: 210 leder emellertid till en betydande lättnad i beskattningen. Det är svårt att mer exakt ange storleken av den samlade skatteminskningen men inräknat effekterna även för egenföretagama torde skattelättnaden uppgå till i varje fall . Genom denna proposition fullföljer med andra ord folkpartiregeringen den konsekventa fördelningspolitik som den borgerliga trepartiregeringen inledde nämligen att förskjuta skattebördan från kapitalägarna och företagen till hushållen och löntagarna. Vi socialdemokrater tar avstånd från denna borgerliga färdriktning i fördelningspolitiken. Den leder till växande klyftor och en ökad koncentration av förmögenheter och ekonomisk makt. Den kommer också att försvåra den långsiktiga stabiliseringen av vår ekonomi. I det följande kommer vi att på en rad punkter redovisa alternativa förslag som sammantaget siktar till att mer effektivt utnyttja företagsskattesystemet i den ekonomiska politiken och göra detta inom den ram som sätts av en oförändrad skattebelastning på företagen. Brutto- resp. nettovinstbeskattningens höjd Enligt sina direktiv hade företagsskatteberedningen att bl. a. diskutera effekterna av och de inbördes sambanden mellan nettovinstbeskattningen och olika bruttoskatter. Beredningens överväganden resulterade i uppfattningen att det nuvarande systemet med en särskild beskattning av nettovinsten bör behållas. I fråga om aktiebolag och ekonomiska föreningar innebar detta att inkomsten i princip skall dubbelbeskattas, dvs. vinsten skall beskattas först hos aktiebolaget eller föreningen och därefter, när utdelning sker, hos aktie- eller andelsägaren. Beredningen framhöll särskilt att företagens inkomstbeskattning har stor betydelse genom att den utformats så att den stimulerar den ekonomiska tillväxten och även ger statsmakterna möjligheter att använda denna som ett led i stabiliseringspolitiken. 1978/79: 2662 Beredningens majoritet föreslog inte några större förändringar i fråga om bruttobeskattningen. I reservationer från de socialdemokratiska ledamöterna och från representanterna för löntagarorganisationerna framfördes emellertid ett förslag om att en allmän produktionsfaktorskatt borde införas i vårt skattesystem. I basen för denna skatt skulle ingå förutom lönekostnaderna och en del andra förmåner för arbetskraften även en på visst sätt definierad bruttovinst. Genom denna breddning av basen skulle man bl. a. kunna uppnå en neutralitet i beskattningen mellan olika produktionsfaktorer som framstår som naturlig från bl. a. fördelningspolitiska överväganden. Dessutom skulle man införa ett automatiskt verkande element i skattesystemet när det gäller stabiliseringen av företagens vinstutveckling. I vår partimotion (1978/79: 1629) om inriktningen av skattepolitiken föreslog vi att en sådan allmän produktionsfaktorskatt skulle införas fr. o. m. i huvudsaklig överensstämmelse med vad de socialdemokratiska reservanterna och löntagarrepresentanterna föreslagit i företagsskatteberedningens slutbetänkande. Den borgerliga majoriteten i avslog emellertid detta förslag. I stället har folkpartiregeringen tillsatt en kommitté med uppdrag att skyndsamt utreda olika former av bruttoskatter (Dir. 1979: 28). Enligt sina direktiv har kommittén att redovisa ett preliminärt resultat av sitt arbete i vad gäller bl. a. den tekniska utformningen av en produktionsfaktorskatt i sådan tid att ställning kan tas till ett införande av en sådan skatt. I avvaktan på resultatet av detta arbete vill vi inte aktualisera denna fråga i det nu förevarande sammanhanget. Vi vill dock framhålla som vår principiella inställning att en bruttoskatt lagd på företagens förädlingsvärde i enlighet med de tankar som finns i de socialdemokratiska reservanternas förslag i företagsskatteberedningen skulle utgöra ett i dagens läge mycket värdefullt komplement till de redan nu existerande skatteformerna. Rätt utformad skulle denna kunna spela en strategisk roll i ett större skattepolitiskt sammanhang genom att den bl. a. öppnar en möjlighet att förskjuta skatteuttaget från hushållen till företagen. Härigenom skulle en värdefull dämpning av beskattningen på hushållen kunna ske inom ramen för ett totalt sett oförändrat skatteuttag. Som redan inledningsvis framhölls har det nuvarande systemet för beskattning av företagens inkomster utformats med det klara syftet att skapa möjligheter att bygga upp skattefria reserver. Ett viktigt inslag i denna politik har varit de möjligheter som aktiebolag och ekonomiska föreningar haft att få sätta av medel till investeringsfond för konjunkturutjämning. Genom denna fondkonstruktion har man kunnat uppnå 1978/79: 2662 det dubbla syftet att under kraftiga uppgångstider dämpa den ekonomiska aktiviteten genom att medel då avsätts till fondema, som statsmakterna får möjligheter att genom frisläpp från fonderna stimulera den ekonomiska aktiviteten. I propositionen föreslås nu en rad förändringar i detta system, vilka i huvudsak står i överensstämmelse med de förslag som väcktes av företagsskatteberedningen. Förslagen går bl. a. ut på att fondavsättningen skall få uppgå till högst av årsvinsten före skatt och vinstdispositioner, vilket är en höjning i jämförelse med nuvarande regler . Av denna avsättning skall sättas in på ett räntelöst konto i mot f. n. för aktiebolag och för ekonomiska föreningar. Vi vill inte motsätta oss dessa förslag under förutsättning att den skattelättnad detta innebär för företagen kompenseras på annat sätt. Vi återkommer senare till denna fråga. I propositionen föreslås även att man genomför det socialdemokratiska förslaget att företag, som ansöker om att ta allmän investeringsfond i anspråk, skall ha berett berörda arbetstagarorganisationer tillfälle att avge yttrande över ansökningen. Enligt vår mening bör detta förslag även utvidgas till att omfatta en rätt för arbetstagarorganisationer att hos väcka förslag om att ett visst företags investeringsfond skall få tas i anspråk. har sedan att bereda denna fråga med hänsyn till bl. a. behovet att långsiktigt stärka sysselsättningen inom det berörda företaget. Lagernedskrivningar och en lönebaserad konsolideringsfond Företagsskatteberedningens analyser ger klart vid handen att den konsolideringsmöjlighet som har störst betydelse i det nuvarande företagsskattesystemet är lagemedskrivningen. Det har framhållits att denna knytning till lagren medför en olikhet företag emellan i fråga om möjligheter till konsolidering. Företag med en betydande lagerstock har ovedersägligen större möjligheter att konsolidera sin verksamhet än företag som endast har obetydliga lager. Det finns väl grundade motiv för detta ett företag med ett stort lager behöver en finansiell buffert mot de risker detta medför. bör emellertid av sysselsättningsskäl även de arbetsintensiva företagen ges en möjlighet att finansiellt konsolidera sin verksamhet genom en öppen resultatutjämning. De ökade kraven på trygghet i anställningen motiverar att även de arbetsintensiva företagen bör ges denna möjlighet. I företagsskatteberedningen väcktes förslag om att skapa en ytterligare konsolideringsmöjlighet som då skulle ha lönesumman som grund. I propositionen föreslås nu att en sådan möjlighet införs dock med den begränsningen att företag som utnyttjar lagemedskrivning inte skall ha 1978/79: 2662 möjlighet att skapa en lönebaserad utjämningsfond. Enligt vår mening bör emellertid detta förslag avslås. Det har inte stöd i företagsskatteberedningens förslag och det har inte heller remissbehandlats. Det kan göras troligt att det leder till kontrollproblem och risker för missbruk. Så länge det inte gjorts till föremål för en grundligare analys bör det inte heller genomföras. Vi föreslår i stället att en generell möjlighet öppnas för företag att göra avsättning till en resultatutjämningsfond på högst av lönekostnaderna och av inkomsten i förvärvskällan. Systemet bör då utformas i huvudsaklig överensstämmelse med de förslag i denna riktning som framförts i propositionen dock utan den begränsning som där föreslås. Förslaget innebär bl. a. att det till resultatutjämningsfonden avsatta beloppet skall återföras till beskattning . Detta innebär i sin tur att om lönesumman för egenföretagare inkl. inkomstdelen inte förändras, förändras inte heller det högsta tillåtna beloppet. Minskar lönesumman eller motsvarande och har avsättningsmöjligheten tidigare utnyttjats fullt ut medför således återföringen en skattebelastning för den skattskyldige. Denna nya resultatutjämning tillsammans med de förbättringar som genomförs i investeringsfondssystemet leder sammantaget till en lättnad i skattebelastningen på företagen. Ett genomförande av dessa olika förslag måste därför åtföljas av kompenserande förändringar. Enligt vår mening bör detta ske genom en ändring av den huvudregel som gällt för varulagervärderingen nämligen att lagret vid beskattningsårets utgång inte får tas upp till lägre belopp än av lagrets anskaffningsvärde eller återanskaffningsvärde efter avdrag för inkurans. Vid en internationell jämförelse är detta en mycket långt gående konsolideringsmöjlighet. Enligt vår mening bör de tidigare föreslagna åtgärderna föranleda den ändringen att det lägsta beloppet sätts till av anskaffningsvärdet. Med hänsyn till det faktiska utnyttjandet av lagemedskrivningsmöjligheten kommer detta att innebära en förändring för ett relativt begränsat antal företag. Effekterna för dessa motvägs dock av förbättringarna inom investeringsfondssystemet och av den nya lönebaserade konsolideringsmöjligheten. Den föreslagna förändringen i lagernedskrivningen bör ske med början fr. o. m. Förslaget om avsättning till allmän investeringsreserv I propositionen föreslås att ett investeringsfondsliknande system skall införas även för egenföretagare. Enligt förslaget skall dessa kunna sätta av hälften av inkomsten av rörelse eller jordbruk till en s. k. allmän investeringsreserv. För att avdrag skall medges för avsättningen krävs att egenföretagaren betalar in ett belopp motsvarande hela avsättningen 1978/79: 2662 på en enskild bankräkning (allmänt investeringskonto). Denna reserv får enligt förslaget endast utnyttjas till investeringsändamål dvs. anskaffning av maskiner och andra inventarier samt arbeten på byggnader och markanläggningar m. m. efter avsättningen får inte reserven utnyttjas utan tillstånd av regeringen eller annan myndighet. gått till ända får reserven utnyttjas utan tillstånd för investeringsändamål . efter avsättningen skall eventuellt kvarvarande del av reserven tas upp till beskattning. Det grundläggande syftet med det nuvarande investeringsfondssystemet är att det skall stimulera till ökade investeringar och en ökad sysselsättning. Enligt vår mening kan det finnas skäl att med bibehållande av detta grundläggande syfte undersöka möjligheterna att utvidga detta system så att det även inbegriper egenföretagarna. Skulle man kunna hitta ett effektivt system även för denna grupp så skulle samhällets möjligheter att påverka investeringsutvecklingen förbättras. Detta är angeläget mot bakgrund av behovet av att bättre kunna stabilisera kapitalbildningen i vårt land. Det av folkpartiregeringen föreslagna systemet lider emellertid enligt vår mening av betydande brister. Förslaget att hela avsättningen skall ske på särskild räkning i bank kommer att skapa ytterligare svårigheter för penning- och kreditpolitiken i ett läge då de borgerliga regeringarnas ekonomiska politik redan kraftigt försämrat förutsättningarna för en effektiv politik på detta område. Ett första krav på ett investeringsfondssystem för egenföretagare är enligt vår mening att medlen binds på räntelösa konton i . Det är enligt vår mening bättre att endast binda en del av dessa fondavsättningar men då göra det på ett lättkontrollerat och från kreditpolitisk synpunkt mindre riskabelt sätt än vad som blir fallet med regeringsförslaget. Hur stor del av fondavsättningen som på detta sätt skall bindas i får göras till föremål för närmare överväganden. Enligt vår mening synes det mot bakgrund av nu gällande skatteregler vara rimligt med en insättning på av fondavsättningen. Motivet för att sätta insättningskravet högre för egenföretagarna än för de juridiska personerna är att egenföretagarna direkt tillgodogör sig företagets avkastning som enskilda personer. Genom detta vårt förslag kommer visserligen att belastas med uppgifterna att ansvara för ett betydande antal olika konton. Administrationen är dock inte särskilt omfattande eftersom det rör sig om relativt enkla registreringar. In- resp. utbetalningar kan med fördel ske via postkontoren. Ett ytterligare problem som propositionen inte på ett tillfredsställande sätt belyst är hur själva kontrollen av dessa företagargrupper skall utformas. Det nuvarande investeringsfondssystemet bygger på förutsätt 1978/79: 2662 ningen att man på ett relativt enkelt sätt kan kontrollera att företagen verkligen använder fondfrisläppen till de avsedda ändamålen. Om man inte kan hitta ett effektivt sätt att kontrollera användningen av dessa nya fonder kommer det endast att innebära att egenföretagarna har fått ytterligare en möjlighet att utjämna sina resultat. Enligt vår mening finns det ingen anledning att ytterligare utvidga de redan nu så generösa resultatutjämningsreglerna för egenföretagarna. Vi vill därför föreslå att innan beslut tas i denna fråga en särskild utredning görs som på ett övertygande sätt visar att myndigheterna effektivt kan kontrollera fondfrisläppen. Därvid bör exempelvis övervägas att införa lägsta gränser för såväl själva avsättningen som för de projekt som frisläppen skall få användas för. Man bör också överväga att kraftigt begränsa vilka typer av projekt som får komma i fråga. Det kan t. ex. starkt ifrågasättas om frisläppen skall få användas för markbearbetningsåtgärder eller för inköp av enstaka fordon. Mot bakgrund av det med fonderna avsedda syftet nämligen att stimulera kapitalbildningen och därigenom sysselsättningen bör de endast kunna tas i anspråk av företag med anställd arbetskraft. Den närmare utformningen av detta krav bör även studeras av den föreslagna utredningen. Enligt vår mening bör man dessutom överväga om den nya investeringsreserven skall kunna bildas av en person som även äger rätt att avsätta medel på skogskonto. Med hänvisning till ovanstående föreslår vi därför avslå regeringens nu föreliggande förslag om att inrätta en allmän investeringsreserv för egenföretagare. Vi föreslår i stället att beslutar hemställa hos regeringen om en utredning belysande möjligheterna att i enlighet med vad som anförts ovan utvidga rätten att använda investeringsfondssystemet även till egenföretagare. De allmänna reglerna för beräkning av inkomst av rörelse och jordbruk leder till att den nominella värdeökning som lagret är utsatt för på grund av ökning av prisnivån träffas av beskattning. Detta sker i samband med avyttringen av lagertillgångarna. Beträffande lager av djur i jordbruk kan emellertid värdetillväxten enligt nuvarande system beskattas successivt även om djuren inte säljs. Detta beror på att lagervärderingen nu sker med utgångspunkt i de genomsnittspriser som fastställs av RSV. Företagsskatteberedningen föreslog att såvitt gäller lager av stamdjur lagervärderingen skall göras så att värdestegringen beskattas i ungefär den takt som djuren omsätts. Enligt beredningen skulle detta åstadkommas genom att djuren får tas upp till de av RSV fastställda värdena för det löpande beskattningsåret eller för något av de fem närmaste beskatt 1978/79: 2662 Från det av den skattskyldige valda värdet får sedan en generell nedskrivning ske . Den föreslagna regeln företedde likheter med de bestämmelser som får användas vid värdering av lager av rå- och stapelvaror i rörelse (supplmentärregel II). Flera remissinstanser har ställt sig negativa till den av företagsskatteberedningen föreslagna omläggningen på denna punkt. I stället föreslås att lager av djur på jordbruksfastighet eller i renskötselrörelse skall värderas med utgångspunkt i en uppskattad genomsnittlig produktionskostnad för djuren och inte som f. n. på grundval av djurens genomsnittliga marknadsvärde. Enligt vår mening skulle emellertid detta leda till en ytterligare skattelättnad för de ifrågavarande företagen. Det skulle i vissa fall kunna skapa möjligheter till omotiverat stora engångsnedskrivningar större än vad som redan enligt nu gällande regler gäller för andra företagsformer. Den av regeringen föreslagna metoden bör därför avslås. bör i stället hemställa om ett nytt förslag som både tillgodoser de vid remissbehandlingen framkomna synpunkterna och undviker den betydande skattelättnad som ett förverkligande av regeringsförslaget skulle medföra för de berörda grupperna. Vid beskattningen behandlas de fria kulturarbetarna som egenföretagare och omfattas av de skatte- och avgiftsregler som gäller för rörelseidkare. arbetar de emellertid ofta under förhållanden som avviker från vad som gäller för företagare i allmänhet. Anställd personal förekommer exempelvis mycket sällan. Behovet av maskiner och andra inventarier är begränsat. I många fall förekommer mycket kraftiga inkomstvariationer mellan olika år. Långa perioder kan i vissa fall förflyta under vilka kulturarbetaren får en liten eller kanske ingen inkomst alls av sitt arbete varefter sedan ett betydande belopp utbetalas . Visserligen innebär reglerna om ackumulerad inkomst och förlustutjämning att en viss mildring av skatteeffekterna kan uppnås. Men dessa påverkar inte uttaget av egenavgifter och beräkning av pensionsförmåner. De ger dessutom endast möjlighet att utjämna inkomsten bakåt i tiden. De medger ingen konsolidering av den framtida inkomstsituationen. Företagsskatteberedningen föreslog att ett särskilt inkomstutjämningssystem skulle införas för fria kulturarbetare.