mot · G2021108 · 1979-01-25 00:00:00 — Till detta kommer, att de stora koltillgångarna i världen i stor utsträckning är nationella, och endast till en ganska obetydlig del kommer ut på den internationella marknaden. Endast några enstaka procent av den totala kolutvinningen i världen exporteras, vilket skapar en betydande osäkerhet om de framtida möjligheterna att basera energiförsörjningen huvudsakligen på importerad kol. Trots detta kan det finnas anledning för oss att vidga vår erfarenhet när det gäller användning av kol, och framför allt då av de olika nya teknologier som håller på att tas fram för ett effektivare utnyttjande av kol. Kol bör dock ej ges någon plats av betydelse i vår framtida energiförsörjning beroende på dess inverkan på miljö och hälsa. Frågan om naturgasintroduktion i har varit aktuell i olika omgångar och i olika former rörbunden gas från via , LNG på fartyg från och senast rörbunden gas från via . Naturgasen har vissa fördelar därför att den är miljövänlig, men det pris man måste betala för dess trots allt begränsade fördelar är högt. Kostnadsberäkningarna för det s. k. visar på en merkostnad för energin i förhållande till andra alternativ och ett stort behov av kontinuerliga statliga subventioner. En naturgasförsörjning via pipeline är dessutom utomordentligt sårbar. Mot denna bakgrund är det svårt att se att det finns några vägande skäl för att introducera naturgasen som ny energikälla i . Enligt de bedömningar som gjorts inom är det ännu för tidigt att ta ställning till vilken roll olika s. k. förnyelsebara energikällor kan spela i vår framtida energiförsörjning. Forskningen och utvecklingen har ännu inte kommit tillräckligt långt, och det är därför rimligt att avvakta med mera definitiva ställningstaganden rörande vår framtida energipolitik till . Vindkraften har sannolikt vissa möjligheter när det gäller lokal energiförsörjning och som ett mindre komplement till andra energikällor. Ett vindkraftverk i full skala kommer att uppföras för att vinna närmare erfarenheter. Men även om detta vindkraftverk skulle visa sig kunna drivas ekonomiskt, kommer vindkraften aldrig att kunna spela en dominerande roll i vår energiförsörjning. För att åstadkomma samma mängd el som ett kärnkraftsaggregat krävs uppförandet av 300 400 vindkraftverk, med omfattande miljö- och säkerhetsproblem. På lång sikt är det inte osannolikt att solenergin erbjuder stora möj 9 1978/79. En rad av de energikällor sorn vi använder är i själva verket lagrad solenergi i en eller annan form olja, kol, vattenkraft m. m. kan dock solenergin komma att användas direkt för uppvärmning av lokaler, men kanske också för elproduktion. En rad försökshus har byggts för att vinna närmare erfarenheter av solenergin för uppvärmningsändamål, och det är möjligt att solenergin kan komma att spela en väsentlig roll i detta avseende. Andra s. k. förnyelsebara energislag biomassa i olika former, geotermisk energi, vågkraft m. m. befinner sig ännu på forskningsoch försöksstadiet. De kan komma att spela en roll för vår energiförsörjning , men knappast som omfattas av det nu aktuella energipolitiska beslutet. Genom villkorslagen har skaffat sig en internationell tätposition när det gäller att söka komma till rätta med kärnkraftens avfallsproblem. Detta innebär dock inte att alla problem skulle vara lösta. finns det anledning att slutgiltigt ta ställning till vissa problem i samband med avfallshanteringen som lämnats öppna av villkorslagen, som de krav som villkorslagen ställer upp utvidgas även till andra delar av kärnkraftens säkerhetsproblem och integreras i den övriga lagstiftningen som reglerar dessa frågor. I villkorslagen överlämnas valet mellan förvaring av upparbetat avfall och direktförvaring av avfall till kraftföretagen själva, och från kraftföretagens sida gjordes bedömningen att vägen via upparbetning f. n. är den tekniskt mest avancerade och säkra. Upparbetning av använt kärnbränsle vid vilken plutonium separeras från avfallet för senare användning antingen i vanliga lättvattenreaktorer eller i s. k. bridreaktorer har kommit att kritiseras från framför allt den amerikanska regeringens sida, därför att en spridning av upparbetningsteknologin skulle medföra en spridning av plutonium och därmed en risk för att kärnvapen kan komma att spridas till länder som inte har sådana. Som ett resultat av den amerikanska kritiken, som tagit sig uttryck i ett generellt förbud mot upparbetning av uran med amerikanskt ursprung, har en internationell utvärdering (INFCE) av kärnbränslecykeln i dess helhet inletts. INFCE syftar till att undersöka möjligheterna att ta fram en kärnbränslecykel som är säkrare ur icke-spridningssynvinkel. Resultatet av INFCEarbetet, i vilket deltar, kommer att redovisas . Erfarenheten visar, att det snabbaste, billigaste och säkraste sättet att skaffa sig kärnvapen är att initiera ett målinriktat militärt kärnvapenprogram. Så har skett i samtliga stater som hitintills skaffat sig kärnvapen. Att först bygga fredlig kärnkraft för att sedan bygga en 1978/79: 1108 upparbetningsanläggning och ur den ta plutonium som lämpar sig dåligt för vapenproduktion är knappast rationellt. Har en stat fattat det politiska beslutet att bli en kärnvapenmakt, så talar allt för att man bygger upp utvecklings- och produktionsanläggningar specifikt för detta ändamål. Men att riskerna med upparbetning sannolikt är små innebär självfallet inte att de skall negligeras. En spridning av upparbetningsteknologin bör undvikas, och det ligger därför också i svenskt intresse att den upparbetning som måste ske äger rum i ett så begränsat antal länder som möjligt och i former som medger tillfredsställande kontroll och insyn. De avtal som slutits mellan svenska SKBF och franska fyller väl dessa krav. Ett svenskt ställningstagande till upparbetningsfrågan bör avvakta utgången av INFCE-arbetet. I avvaktan på detta bör arbetet med KBS2, som avser direktförvaring av högaktivt kärnbränsleavfall, drivas vidare för att skapa en svensk kompetens på detta område på minst samma nivå som den som vi har när det gäller förvaring av upparbetat avfall. Villkorslagen omfattar inte de aggregat som redan är i drift. Det förefaller därför naturligt att man söker finna vägar att få dess bestämmelser att omfatta även dessa aggregat. Likaså bör vissa problem som ej täcks av villkorslagen, men som har ett klart samband med kärnkraftens avfallsproblem, inkluderas i en sådan utvidgad villkorslag. Till dessa hör frågan om hanteringen av det plutonium som produceras vid upparbetning liksom de problem som kan förorsakas av gasformigt avfall i olika stadier av avfallshanteringen. En utvidgning av villkorslagen på detta sätt gör det naturligt att också utsträcka den till den övriga lagstiftningen på kärnkraftsområdet, genom att av villkorslagen och atomenergilagen åstadkomma en sammanhållen kärnkraftssäkerhetslagstiftning. En sådan kärnkraftssäkerhetslag bör klart ange de villkor som ställs upp för utnyttjandet av kärnkraften i vårt land, och måste fylla högt ställda krav på rättssäkerhet gentemot kraftproducenter och allmänhet. Alternativa kärnkraftsprogram till 1990 Det energipolitiska beslut som skall fatta måste innehålla riktlinjer också rörande kärnkraftens utnyttjande . energipolitiska beslut omfattade 13 aggregat i fyra kärnkraftverk i drift 1985, med ett fjortonde aggregat som sannolikt tillskott närmast . Av dessa 13 har koncession hitintills getts för 12 aggregat. Utvecklingen av elefterfrågan har gjort att ett så starkt utbyggnadsprogram inte erfordras för att kunna möta den 1978/79: 1108 Kärnkraftsprogrammet bör därför utformas inom ramen för existerande fyra kärnkraftverk och de koncessioner gällande kärnkraftsaggregat som redan givits. De avvägningsfrågor som mot bakgrund av vad här anförts har aktualitet, skulle i grova drag kunna sammanfattas i tre huvudalternativ för kärnkraftsprogrammets omfattning . Ett första alternativ skulle kunna innebära att elva aggregat färdigställes, samtliga byggda enbart för produktion av elkraft. Beställningen av aggregatet 3 skulle i detta alternativ annulleras, vilket förutsätter dels aktiv medverkan från statsmakternas sida, dels en uppgörelse mellan de olika enskilda och kommunala intressenterna i kärnkraftverket å ena sidan och tillverkarna, främst Asea-Atom och StalLaval, å den andra. Vidare torde det bli nödvändigt att i detta alternativ vidta åtgärder för att trygga den framtida elförsörjningen av på annat sätt, t. ex. genom ändrade ägarförhållanden i kärnkraftverket i Forsmark. I detta alternativ krävs en icke obetydlig utbyggnad av kolanvändningen i landet. Kolkraftverk måste sannolikt tillkomma såväl i Stockholms- som i MalmöLundregionerna, och lokaliseringen av dessa kommer att medföra betydande problem med hänsyn till de miljöeffekter som kolkraftverk alltid har. Genom att någon utbyggnad av hetvattenleveranser från kärnkraftverk inte kan komma till stånd i detta alternativ minskas möjligheterna att spara olja betydligt. I ett andra alternativ utnyttjas de möjligheter att kraftigt minska vårt oljeberoende som utnyttjande av spillvärme från kärnkraftverk utgör. Vatten som värmts upp i anslutning till kärnkraftverken leds i rör in till storstadsområdena, och utnyttjas där för uppvärmning. Därigenom ersätts individuell oljeeldning eller fjärrvärme baserad på olja. På detta sätt utnyttjas kärnkraftverkens bränsle betydligt bättre än om de enbart används för produktion av elkraft. En utbyggnad av kärnkraftsbaserad fjärrvärme behöver ej innebära att bindningarna till kärnkraften som system ökar. Reservkapacitet för hetvattenproduktion måste självfallet finnas för att kunna utnyttjas vid driftstörningar eller om kärnkraftverken av någon anledning inte kan drivas som planerat. Ett första steg på denna väg vore att bygga om kärnkraftverket i för fjärrvärmeförsörjning av MalmöLundregionen. Inom har omfattande beräkningar och projektering för en sådan ombyggnad gjorts, och den kan genomföras då det bortfall av elproduktion som uppkommer kompenseras exempelvis genom att ett tredje aggregat byggs vid kärnkraftverket i . Ett andra steg på denna väg vore att på samma sätt bygga om de tre aggregaten i kärnkraftverket i Forsmark för avtappning av hetvatten till och . Som ett tänkbart tredje steg skulle kunna förses med hetvatten från , men här är möjligheterna mera osäkra. Ett alternativ som utreds f. n. är båttransport av hetvatten till och eventuellt också till andra städer längs . Detta andra alternativ med hetvattenavtappning från kärnkraftverken i och Forsmark och en komplettering av kärnkraftverket i medför i förhållande till det första alternativet en avsevärt lägre konsumtion av såväl olja som kol. Den årliga oljekonsumtionen kan minskas med ca och den årliga kolkonsumtionen med ca i förhållande till vad som blir fallet i det första alternativet. Kostnaderna för vår bränsleimport kan därmed minskas med omkring tre kvarts miljard kronor . Ett tredje alternativ skulle innebära, utöver vad som angetts för det andra alternativet, en omprojektering av det tredje aggregatet i kärnkraftverket i Forsmark till ett mer renodlat kärnkraftvärmeverk, försett med en s. k. mottrycksturbin som höjer aggregatets värmeproduktion från ca 950 MW i det andra alternativet till ca 2 300 MW. De tre alternativ som här angetts visar olika möjliga ambitionsnivåer för oljebesparing. Kan kärnkraftens avfallsproblem lösas på ett sätt som klarar villkorslagens krav, bör energipolitiken utformas på ett sådant sätt att strävan att minska vårt oljeberoende tillmäts betydande vikt. Riktlinjer för energipolitiken till 1990 Mot bakgrund av den kunskap vi har bl. a. om energisparprogrammets möjligheter och utsikterna att utnyttja olika typer av förnyelsebara energikällor bör energibeslutet utformas så att det lämnar utrymme för en senare omprövning i riktning mot ett ökat utnyttjande av nya energikällor. Även om energibeslutet skall ha en inriktning mot 1990, bör ett nytt övergripande energipolitiskt beslut fattas av 1983/84, då erfarenheter från energisparprogrammet föreligger och utvecklingsarbetet på olika nya energiformer gett säkrare resultat och då ytterligare rön kan ha vunnits rörande energiproduktionen med kärnkraft. I avvaktan på det mera definitiva ställningstagande till vårt framtida energiförsörjningssystems utformning som då kan göras bör energipolitiken inriktas på största möjliga reduktion av vårt oljeberoende, utnyttjande av kärnkraften inom ramen för redan beviljade koncessioner samt en kontinuerlig uppföljning av energisparprogrammet för att säkerställa att det ger bästa möjliga resultat. Frågan om kärnkraftens roll i vår framtida energiförsörjning har varit föremål för djupgående meningsmotsättningar . Även om enighet numera synes föreligga om att det kapital som redan lagts ner i färdiga eller i övrigt långt framskridna anläggningar bör utnyttjas om villkorslagens krav kan uppfyllas, kvarstår dessa motsättningar till väsentlig del. Tanken på att underställa energipolitiken en folkomröstning har förts fram som ett sätt att lösa denna fråga, och den möjligheten nämndes också i trepartiregeringens regeringsförklaring . Självfallet kvarstår den möjligheten. Moderata samlingspartiet har i andra sammanhang uttalat sig för en ökad användning av folkomröstningsinstitutet, och denna principiellt positiva syn gäller självfallet även i detta fall. En sådan folkomröstning bör i så fall omfatta den mera långsiktiga energipolitiken. Sedan ökad klarhet nåtts om de möjligheter som bl. a. olika s. k. förnyelsebara energikällor innebär, och vidgade erfarenheter vunnits av utnyttjande av kärnkraft i de färdigställda eller färdigbeställda anläggningarna föreligger underlag för att formulera alternativen i en sådan omröstning. Att anordna folkomröstning om hur villkorslagen skall tillämpas förefaller knappast meningsfullt. En folkomröstning om den framtida energipolitiken skulle kunna äga rum under den kommande mandatperioden, och dess utformning får bli föremål för överläggningar mellan partier. att energipolitiken inriktas på att så snabbt som det är tekniskt möjligt och ekonomiskt rimligt reducera höga oljeberoende, att det av beslutade programmet för att nettospara energi i befintlig bebyggelse löpande granskas och följs upp för att garantera en effektiv användning av de satsade medlen, att en omfattande satsning på forskning och utveckling av olika s. k. förnyelsebara energikällor sker i enlighet med beslut om ett treårsprogram för detta ändamål, att vattenkraften byggs ut ytterligare med hänsynstagande till kravet på att bevara vissa orörda älvar även , att ett begränsat utnyttjande av kärnkraften sker inom ramen av de koncessioner som redan getts, under förutsättning att villkorslagens krav kan uppfyllas, att kärnkraften också utnyttjas för fjärrvärmeförsörjning av storstadsområdena för att på detta sätt spara olja, att villkorslagen byggs ut och sammanföres med atomenergilagen till en sammanhållen kärnkraftssäkerhetslag, samt att ett nytt övergripande energipolitiskt beslut fattas 1983/84 mot bakgrund av de erfarenheter som då vunnits av energisparprogrammet och av utvecklingen av förnyelsebara energikällor. 1978/79: 1108 'Ägande för oberoende Ett spritt ägande innebär att enskilda människor genom personliga tillgångar får en ökad trygghet, vidgad valfrihet och större oberoende. Moderata samlingspartiet har på en rad områden lagt fram förslag, som syftar till att öka den enskildes ekonomiska oberoende. Erfarenheterna från länder, med samhällssystem som inte medger ett spritt ägande, påvisar betydande faror för människors frihet. Endast ett näringsliv som bygger på spritt ägande skapar betingelser för en livskraftig marknadsekonomi. Att överföra ägandet till stat och kommun eller fackligt dominerade kollektiv leder till en långtgående maktkoncentration. För att marknadsekonomin skall fungera, måste antalet företag som konkurrerar på marknaden vara så stort att det inte uppstår risker för konkurrensbegränsningar. Det är dessutom viktigt att företagsägandet är spritt bland stora medborgargrupper. Endast om de två nu nämnda förutsättningarna är uppfyllda, erhåller den sociala marknadsekonomin den stabilitet och styrka som den bör ha. De grundläggande tankarna kring ägandespridning var ett centralt inslag i politik . Men det var först som ett mera sammanhängande program formulerades under namnet egendomsägande demokrati. 1962 antog partistämman ett program i denna fråga. O Samhället måste på olika sätt underlätta för medborgarna att använda sitt ökande sparutrymme på säkra och för samhället meningsfyllda sparprojekt. O Löntagarna skulle garanteras en ökad köpkraft i takt med produktionsökningarna. 0 Det frivilliga sparandet skulle uppmuntras genom olika former av sparstimulerande åtgärder. 1 tog moderata samlingspartiet återigen upp arbetet med att vidareutveckla förslagen om ägandespridning. partimotion framhölls bl. a. att ägandespridning inte i första hand var ett sätt att vidga de anställdas inflytande i det egna företaget. Det skedde bäst på andra vägar. Det viktiga var att ägandet, inte minst av riskvilligt kapital i näringslivet, var uppdelat på många händer i samhället. I vissa fall i starkt expansiva större företag kunde meddelägande i det egna företaget vara av värde. Men det skulle då ses som ett komplement till annat ägande och det skulle alltid vara ett ägande med en stark individuell anknytning. Värde- Nyspastegring rande 1970 1970 1974 1974 Banktillgodohavande, obligationer, fordringar Aktier, icke börsnoterade Varaktiga konsumtionsvaror, övrigt (Källa: , Företagsvinster, kapitalförsörjning och löntagar Det finns inga exakta uppgifter om hur stor del av samhällets tillgångar som ägs av hushållen. I den s. k. Waldenströmrapporten redovisas emellertid vissa beräkningar av hushållens förmögenhetstillgångar. Av följande tabell framgår hur hushållens samlade förmögenhet fördelade sig 1970 och 1974 på olika förmögenhetstillgångar samt vilka förändringar i hushållens tillgångar och skulder som ägde rum . Hushållens förmögenhet 1970 och 1974 uppskattades till marknadsvärden i miljarder kronor samt förändringar i ägandet med uppdelning på värdestegringar och nysparande. Av tabellen framgår att hushållens fastighetsinnehav svarar för nästan hälften av hushållens totala tillgångar. Bankmedel och liknande svarar för ca en fjärdedel och aktieägande för . I siffrorna ovan redovisas inte försäkringssparande!. Om detta sparande också tagits med, skulle hushållens förmögenhet ha ökat med . Siffrorna bygger på uppskattningar och bör därför tolkas med viss försiktighet. Fördelningen av hushållens förmögenhetstillgångar på olika förmögenhetsklasser är ojämn. Det framgår av tabell 2, också den hämtad från Waldenströmrapporten. (Varaktiga konsumtionsvaror och försäkringar inte medtagna.) Antalet hushåll, som 1970 inte uppgav någon förmögenhet i sin självdeklaration, var 1 310 907 eller 32,av alla hushåll. Motsvarande procentsiffra 1966 var . Tabell 2 visar vidare att förmögenhetsfördelningen har blivit jämnare . 1978/79: 1108 Förmögen- Antal hushåll Summa nettoför- Summa tillgångar Antal hushåll Summa tillg. hetsskikt mögenh, milj. kr. rel fördeln, rel fördeln, (Källa: , Företagsvinster, kapitalförsörjning och löntagarfonder) är förändringen påtaglig. 1966 ägde 3 °/m, av hushållen av tillgångarna. 1970 var motsvarande siffror 5 °/00 och . Helt uppenbart har det expanderande småhusägandet påverkat förmögenhetsfördelningen i hög grad. Den förmögenhetsspridning som kan utläsas av tabell 2 är troligen större i verkligheten. Förmögenhetsvärdena bygger på deklarationsuppgifter. I dessa är fastighetsvärdena angivna som taxeringsvärden. Dessa värden ligger i princip under marknadsvärdena. Fastighetsägandets andel av det totala ägandet är olika i de skilda förmögenhetsklasserna. I de förmögenhetsskikt som redovisar förmögenheter . är fastighetsägandets andel högre än i förmögenhetsskikten med förmögenheter på mer än 1 milj. kr. Waldenströmgruppen räknade därför med att det fanns en dold reserv på av de taxerade tillgångarna i förmögenhetsskikten . Motsvarande dolda reserv beräknades till hos de grupper som äger mer än 1 milj. kr. I allmänhet utgår man ifrån att en ändring av förmögenhetsfördelningen i ett land går mycket långsamt. De förändringar som vi kunnat notera för perioden 19661970 motsäger detta antagande. Den rikaste delen av hushållen ägde mindre av tillgångarna 1970 än 1966. Det är en större förändring än en socialisering av aktieägandet skulle åstadkomma. En sådan skulle bara innebära att de rikaste hushållen fick se sitt ägande minska . Trots att aktier endast utgjorde en mindre del av hushållens tillgångar, , är det hushållssektorn som dominerar aktieägandet. (Källa: , Företagsvinster, kapitalförsörjning och löntagarfonder) Hälften av de börsnoterade aktierna ägs av hushallen. Till detta kommer aktieinnehavet i icke börsnoterade företag. av aktiekapitalet i dessa företag torde ägas av privatpersoner. Det institutionella aktieägandet, dvs. företags, stiftelsers, försäkringsbolags och liknande institutioners ägande, har ökat kraftigt . 1950 ägde hushållen av aktievärdena i . är motsvarande siffra . Det är denna utveckling som ofta anförs som bevis på att ägandet av aktier har koncentrerats i vårt land, men man har då inte tagit hänsyn till att institutionerna i sin tur kanske ägs av tusentals privatpersoner. Hushållens direkta andel av det totala aktieägandet har således minskat kraftigt . Denna utveckling har dock skett som aktiemarknaden har vuxit, varför hushållens aktieägande i kronor räknat har ökat. Antalet människor som äger aktier har också ökat kraftigt. Enligt SIFO-undersökningar äger ungefär vart åttonde hushåll ca 750 000 personer aktier. Det är främst hushåll med mindre aktieinnehav som ökat sitt aktieägande, medan medelstora aktieägare minskat sina aktieinnehav. 1970 ägde av hushållen nära hälften av aktierna. 1966 var motsvarande siffror och ca hälften av aktierna. Man bör dock observera att aktieägandet spelar allt mindre roll för hushållen. Det gäller särskilt hushåll med en förmögenhet på 300 . En orsak kan vara att de traditionella aktiespararna tillhör grupper som haft dålig inkomstutveckling och därför minskat sitt sparande. Att aktieägandet i förhållande till annat sparande varit mindre attraktivt framgår också av kapitalmarknadsutredningens statistik över hushållens nyplaceringar 1970 och 1974. 1978/79: 1108 Nyplaceringar (netto) fördelade på olika tillgångar 1970 och 1971 i procent Därav: sedlar, bank handelskrediter, lån etc. Skuldökning i % av total tillgångsökning (Källa: kapitalmarknadsutredningen 1978: 11) Sammanfattningsvis kan del konstateras att en studie av ägandet i samhället inte styrker den av socialdemokrater ofta framförda tesen att kollektiva löntagarfonder skulle bidra nämnvärt till en utjämning av förmögenhetsskillnaderna. Den s. k. Mehrska utredningen kommer senare att presentera material om utvecklingen , men det finns ingen anledning att tro att den skulle avvika särskilt mycket från de här redovisade tendenserna. Vad som däremot är anmärkningsvärt och oroande är, att aktieägandet tycks spela en allt mindre roll för hushållens förmögenhetsinnehav. Det mycket glädjande faktum att de små aktieägarna ökat sitt innehav kompenserar inte det negativa i att aktieägandet i stort minskar för hushållens del sett i relation till andra förmögenhetstillgängar. beslöt att låta företa en särskild utredning om löntagarfonder och vinst- och kapitaldelning. Den s. k. Meidnerrapporten som publicerades utgick från tre målsättningar: att stödja den solidariska lönepolitiken, att bryta den ekonomiska maktkoncentrationen och att sprida förmögenhetsägandet. Förslaget var så konstruerat att det snabbt skulle leda till ett fackligt övertagande av näringslivet.