mot · G202266 · 1979-01-12 00:00:00 — SÖ:s förslag innebär en minskning med ca 2 vtr per årskurs i mellanstadiet. Till viss del har detta gått utöver baskunskaperna. Vi har ovan redovisat att vi anser att baskunskaperna måste ha minst oförändrad tid på såväl låg- som mellanstadiet. får inte andra ämnen inskränkas för mycket. Vi föreslår därför att undervisningstiden på mellanstadiet bör vara 66 vtr (60-minuterstimmar) till skillnad från SÖ:s förslag om 65 vtr. Ett räkneexempel med utgångspunkt i motionens förslag redovisas i bilaga. Förändringar i läroplan måste helt naturligt få konsekvenser för gymnasieskolan. Även oberoende av detta finns det skäl för en översyn av gymnasieskolans inriktning och arbetsformer, framför allt med syfte att få till stånd en gymnasieskola med bredare sektorer och att införa varvad utbildning. har tidigare fört fram dessa krav, och delvis som en följd av centerinitiativ tillsattes gymnasieutredningen . Arbetet i gymnasieutredningen måste intensifieras. Av undersökningar som gjorts vet man att bristande studiemotivation är en av de viktigaste anledningarna till att ungdomar avbryter gymnasieutbildningen, vilket sker i oroväckande stor utsträckning. Dessutom finns det undersökningar som klart anger att studiemotivationen är låg även bland de elever som fortsätter att gå på gymnasieskolan. Framför allt är gymnasieeleverna missnöjda med den teoretiska slagsida som utbildningen har fått . finns det klart märkbara variationer i studiemotivationen mellan olika gymnasielinjer. Det är därför angeläget att vidta åtgärder för att successivt förbättra gymnasieskolan. Elevernas upplevelse av och inställning till påverkar självklart attityderna till gymnasiestudier. Har man upplevt som alltför teoretisk och avskärmad från samhället är man mindre benägen att påbörja en ny teoretisk utbildning. Förändringar i med inriktningen att skapa en mera praktisk profil är därför positiva även för gymnasieskolan. Ungdomsarbetslösheten är ett stort problem. Det mest allvarliga är att en stor del av de arbetslösa ungdomarna utgörs av dem som misslyckats i skolan och därför lämnat denna utan vare sig yrkes- eller grundutbildning. Målsättningen måste vara att utforma skolan så att alla ungdomar genom den kan skaffa sig en god grundutbildning. Utgångspunkten för förändringar i gymnasieskolan måste vara att förbättra kontakterna och samspelet mellan utbildning och arbetsliv. Enligt vår uppfattning är det viktigt, men ej tillräckligt, att inom den traditionella undervisningens ram kraftigt förbättra informationen om arbetsliv och förhållandena på arbetsmarknaden. Vi menar att det inom hela gymnasieutbildningen måste integreras återkommande perioder av yrkeslivspraktik. Enligt vår uppfattning bör strävan vara att ge varje elev ca 3-4 månaders yrkespraktik . På en 3-årig utbildningslinje skulle detta betyda att eleverna erhåller sammanlagt inemot yrkeslivspraktik. Det är angeläget att garantera att de olika praktikperioderna ger eleverna möjlighet tili kontakter inom olika sektorer av arbetslivet. Praktiken skall ge eleven allmänna kunskaper om och upplevelser av arbetslivet. Även en teoretiskt inriktad elev har stor glädje av praktisk yrkeserfarenhet. Den som utbildas till ekonom och som kanske skall syssla med ekonomisk planering under av sitt liv skulle ha stor nytta av att exempelvis ha arbetat på ett ålderdomshem, på ett snabbköp, inom en verkstadsindustri, på ett jordbruk eller på ett kontor. Vi är övertygade om att detta också skulle vara ett verksamt medel att komma till rätta med de traditionella könsbundna yrkesvalen inom olika yrkesområden och den förlegade föreställningen om att samhället är indelat i snäva yrkeslivssektorer. För att åstadkomma och förverkliga ett utbildningssystem där undervisning i skolan varvas med yrkeslivspraktik föreslår vi att dagens tvåterminssystem ersätts med ett treterminssystem. Under två av terminerna skall eleverna läsa i skolan och under den tredje praktisera i yrkeslivet. Förslaget innebär således att en tredjedel av gymnasieeleverna under skolåret ständigt är ute i praktik. Kvaliteten på den teoretiska delen av utbildningen får inte försämras av detta system. Detta kan medföra att studietiden förlängs något i vissa fall. Det svåraste problemet torde vara att inom rimlig tid kunna anskaffa praktikplatser. Enligt våra beräkningar torde det behövas inemot 80 000 årspraktikplatser inom arbetslivet för att tillgodose behovet av praktikplatser för eleverna på den 2-, 3- och 4-åriga gymnasieskolan. Det är viktigt att betona att praktiken skall vara en del i utbildningen. Skolan måste därför ha ansvaret, såväl ekonomiskt som i övrigt. SSA-råden har här viktiga uppgifter. Samma principer bör gälla som för praktiken i , vilket utvecklats tidigare i motionen. Vårt förslag till varvad utbildning bör prövas av gymnasieutredningen. Utredningen har också möjlighet att bedriva försöksverksamhet för att pröva olika modeller. Vi anser det angeläget att försöksverksamhet i den ordinarie utbildningsgången startas. Detta är något annorlunda än den varvade utbildning som beslutat skall starta för arbetslös ungdom och som begränsats till ett fåtal kommuner och högst 200 elever. Genom en bredare försöksverksamhet i enlighet med vårt förslag kan man få underlag för en genomgripande reformering av gymnasieutbildningen. Lärlingsutbildning och inbyggd utbildning är bra komplement till gymnasieskolan. förslag att decentralisera handläggningen av bidraget till denna utbildning ökar möjligheterna till samordning med gymnasieskolan. Som redovisats ovan avbryter många studerande sina studier utan att få en yrkesutbildning. Särskilt vanligt är det med studieavbrott, om eleven inte kommit in på sitt förstahandsval. Mot denna bakgrund är det tveksamt om gymnasieskolans nuvarande organisation med många olika linjer är ändamålsenlig. Denna indelning bör därför ses över, med målsättningen att skapa bredare utbildningar. Särskilt viktigt är det att ha breda ingångar i gymnasieskolan, så att inriktningen inte låses alltför fast första året. Indelningen av gymnasieskolan i några sektorer, med huvudsakligen gemensam bas, kan motverka den nuvarande isoleringen till den egna linjen. SSG-formen (särskild samordnad gymnasieskola), där flera linjer läser tillsammans, bör kunna ge värdefulla erfarenheter i detta arbete. Hela gymnasieskolan måste bli både yrkesförberedande och förberedande för vidare studier. Genom praktikverksamheten får alla linjer en viss yrkesförberedande funktion. Men också i utbildningens inriktning i övrigt bör förändringar göras med detta syfte. Vidare bör de nuvarande yrkeslinjerna få ett sådant innehåll att de ger allmän behörighet för högskolestudier. Denna undervisning måste anpassas till utbildningens inriktning och anknyta till den övriga verksamheten. En samordning mellan gymnasieutbildningen, arbetsmarknadsutbildningen och den kommunala vuxenutbildningen är angelägen. Att ungdomar och vuxna deltar i studier på lika villkor är positivt på flera sätt. Ansvar och samarbete i skolan Situationen i våra skolor är f. n. oerhört olika. På en del håll har bl. a. ordningsproblemen antagit en sådan omfattning att de blivit svåra att bemästra. På andra håll, och det gäller dess bättre huvuddelen, fungerar skolan tillfredsställande. Men också här finns elever som inte finner sig till rätta, som inte finner undervisningen angelägen och användbar för egen del. Vi lever i ett föränderligt samhälle där informationsmängden ökar. Skolreformerna har avlöst varandra. Men kvaliteten har inte alltid ökat i samma takt. Det är nödvändigt att åstadkomma en annan anda i skolarbetet. Det är också viktigt med bestämda regler och krav. Skolarbetet måste i detta avseende jämställas med arbetslivet i övrigt. Skoleleverna är inte någon enhetlig grupp. Det går inte att lösa problemen i skolan genom att bara anställa fler kuratorer och fler fritidspedagoger. Vad det gäller är att skapa medmänsklighet och gemenskap men också en skola med fasthet. Varje elev är unik, och varje ung individ måste ges möjlighet att ta till vara sina förutsättningar. Skolan måste för att lyckas i sitt arbete ha ett nära samarbete med hemmen. Skolan kan aldrig ta över familjerollen, utan det krävs ett växelspel i arbetet med barnens uppfostran. Positiva relationer mellan hem och skola är särskilt viktiga för att barn och ungdomar skall ha en trygg tillvaro med enhetliga normer och regler. Barnens utveckling måste ske genom ett positivt samspel mellan dem själva, föräldrarna och skolan. I läroplanerna för och gymnasieskolan står: Samlivet i det demokratiska samhället måste utformas av fria och självständiga människor. Men friheten och självständigheten får inte utgöra självändamål. De måste vara grundvalen för samarbete och samverkan. Skolan skall därför grundlägga och vidareutveckla sådana egenskaper hos eleverna, som kan bära upp och förstärka demokratins principer om tolerans, samverkan och likaberättigande mellan människorna. Att väcka respekt för sanning och rätt, för människolivets okränkbarhet och därmed för rätten till personlig integritet är en huvuduppgift. Med detta i åtanke bör skolarbetet kunna utvecklas positivt i syfte att lära eleverna ta ansvar, samarbeta och ställa krav på sig själva och sin omgivning. Läraren har i detta sammanhang en viktig uppgift i sitt arbete med att vägleda eleverna. Genom ett ökat lokalt inflytande över skolarbetet bör eleverna ges möjlighet att ta ansvar. En decentralisering i riktning mot mindre skolor bör också medverka till att uppfylla läroplanens intentio Mindre skolor och klasser Centraliserade storskolor skapar många problem. Mobbning och skolk ökar markant. Vidare medför de långa restiderna stora svårigheter för många elever. Strävan till samspel mellan skolan och det omgivande samhället motiverar också att små skolor bibehålls och att flera och mindre skolor Den yttre miljön i och vid skolan är viktig för trivseln och därmed studieresultatet. Sterila betongskolgårdar är inga stimulerande miljöer. Också den inre miljön är av stor betydelse. Därför bör skolmiljön utformas under medverkan av dem som är verksamma i skolan. Egna initiativ och meningsfull verksamhet under raster och annan ledig tid uppmuntras därigenom. Stora undervisningsgrupper och skolenheter har försvårat möjligheterna till positiv mänsklig kontakt och individualisering av undervisningen. Elever, lärare och annan personal i skolan har fått allt färre tillfällen att lära känna varandra, vilket fått allvarliga sociala och utbildningsmässiga konsekvenser. Den pågående centraliseringen ökar elevernas anonymitet och främlingskap inför skolarbetet. Skolorna måste i största möjliga utsträckning planeras efter hemrumsprincipen, innebärande att klassen har sin huvudsakliga undervisning i samma rum. Elevernas, särskilt de yngres, hemkänsla måste stärkas. Genom bättre möjligheter för lärarna att arbeta i klassen ökas elevernas trygghet ytterligare. De små skolornas och undervisningsgruppernas betydelse för studie- och arbetsmiljö har inte tillräckligt beaktats vid nybyggnation och övergripande skolplanering. En geografisk decentralisering av utbildningen är viktig, inte minst av jämlikhetsskäl. Det har också stor arbetsmarknadspolitisk betydelse. Mindre skolenheter ger också förutsättningar för bättre kontakt mellan eleverna och mellan lärare och elever, större trygghet i arbetet samt bättre demokrati i skolan. För låg- och mellanstadiet är det särskilt viktigt med små enheter. Barn har rätt att ha nära till skolan, både för att undvika långa och trafikfarliga resvägar och för att kontakten med den lokala miljön är viktig. I glesbygden kan samverkan mellan förskola och lågstadium ge ökade förutsättningar för mindre enheter. Också högstadieundervisningen måste decentraliseras. Önskvärt är att övergången till högstadium inte skall behöva betyda byte av skolort. Det bör vara möjligt att driva tvåparallelliga högstadieskolor. Ett sammanhållet högstadium gör det från schematisk synpunkt lättare att ha små högstadieskolor. Genom att utnyttja erfarenheterna av SSG-skolan bör en permanent form för gymnsieundervisning i mindre enheter kunna skapas. nering skapar förutsättningar för mindre skolor och skolor på fler orter. Inriktningen bör vara att i flertalet kommuner ha gymnasieskola. Vid planering av skolorganisationen är det viktigt att inte vara låst till en byggnad. Utbildningens förankring i samhället kan förstärkas genom ett flexibelt lokalsystem, så att även lokaler som inte enbart är skola används. En del av undervisningen kan förläggas utanför skolan. SIA-reformen har varit det som överskuggat allt annat på skolans område . Förändringen av statsbidragskonstruktionen för innebär en betydande decentralisering av beslut inom skolan. Detaljregleringens tid är förbi på skolans område. Kommunerna får nu närmare utifrån lokala behov och förutsättningar bestämma hur resurserna skall användas. Därmed frigörs indirekt värdefulla resurser på skolans område. Det utvidgade kommunala inflytandet över och ansvaret för skolans verksamhet är ett betydelsefullt och grundläggande steg mot en ökad demokratisering på skolområdet. Skolstyrelsen har här det avgörande inflytandet. När man diskuterar frågan om medinflytande i skolan är det enligt vår uppfattning angeläget att utifrån kommunaldemokratiska utgångspunkter lägga ansvaret för den principiella inriktningen på skolarbetet på de kommunalt valda organen. Företrädare för skolstyrelsen bör sedan regelbundet kunna överlägga med elever, föräldrar och personal. Hur denna samverkan skall ske får avgöras utifrån lokala förhållanden. Den detaljreglering som bl. a. omgärdar samarbetsnämndens arbete bör som ett led i decentraliseringssträvandena på skolans område kunna slopas. Kommunerna skulle därmed få frihet att utifrån existerande samverkansformer utveckla medinflytandet inom skolan. Föreningslivet bör i likhet med arbetslivet vara en naturlig del i en aktiv skoldag. Detta uttalades mycket klart i anslutning till beslut om skolans inre arbete. Fritidsverksamheten under och i anslutning till skoldagen har också rönt ett stort intresse från såväl föreningslivet som skolan. För att folkrörelserna skall kunna klara de ökade arbetsuppgifter som här väntar fordras att det skapas förutsättningar härför. Det stora flertalet folkrörelser har att lita till ideellt arbetande ledare, personer som offrar , helg efter helg för oegennyttigt föreningsarbete. Men för att kunna leva upp till ambitionerna i SIA-reformen och för att komma till rätta med informationsproblemen krävs att föreningsledarna får möjlighet att medverka även i det ordinarie skolarbetet. Detta kräver anpassning både i skolan och i arbetslivet. Utvecklingen av skolans arbetsformer och målsättning ställer stora krav på lärarna. En förändrad skola medför en ny lärarroll. Läraren skall inte bara förmedla kunskap utan har också viktiga funktioner att fylla i det sociala samspelet i skolan och i det lokala samhället. Arbetet i lärarlag är betydelsefullt för att lärarnas arbetssituation skall förbättras. Därigenom kan lärare ge varandra stöd och hjälp. Lärarlagsarbete ger också goda förutsättningar för samarbete mellan olika klasser. Också för eleverna är denna breda kontaktyta värdefull. Lärarutbildningen måste anpassas till förändringarna och förbereda för skolförhållanden . För att ständigt kunna vara å jour med de krav som ställs på arbetet i skolan på det egna undervisningsområdet måste en regelbunden fortbildning införas för samtliga lärare. Genom sin utbildning skall lärarna ges förutsättningar att förbereda eleverna för samhälls- och arbetsliv. Varje lärare måste kunna sätta sin undervisning i relation till samhället. Lärarna måste också kunna möta frågeställningarom relationerna mellan människor. Lärarutbildningen måste skapa förutsättningar för en skola i nära kontakt med samhället. Den nuvarande indelningen i olika lärarkategorier framstår ofta som ett hinder för en funktionell arbetsorganisation. Det stora antalet lärare i varje klass på högstadiet innebär stora problem för eleverna. Lärarresurserna kan bättre utnyttjas om ämneslärarnas undervisningsområde breddas. Därigenom skapas också förutsättningar för större ämnesintegrering, vidgade kontakter mellan elever och lärare samt större trygghet för eleverna. Det är av stort värde om läraren har en bred erfarenhet att falla tillbaka på i sin verksamhet. arbete utanför skolan bör vara ett krav för tillträde till lärarutbildning. Utbildningen bör läggas upp så att de studerande tidigt under utbildningen får praktisera och därmed får en realistisk uppfattning om de krav läraryrket ställer. Också aktiva lärare bör få möjlighet att delta i verksamhet utanför skolan. Möjligheter till praktikår för lärare bör därför ordnas, och utnyttjande av denna möjlighet bör stimuleras t. ex. genom att detta får tillgodoräknas som merit. Målsättningen att alla skall ha samma möjlighet till studier oavsett ekonomisk och social ställning kräver insatser på det studiesociala området. En målsättning med studiestödet är att medverka till att utjämna den socialt sneda rekryteringen till utbildning efter . 1 budgetpropositionen anmäls att förbättringar av studiestödet för 18-19åringar skall genomföras från . Detta hälsar vi med tillfredsställelse, eftersom länge drivit på i denna fråga. Det fortsatta reformarbetet på det studiesociala området har studiestödsutredningen ansvar för. Studerande i gymnasieskolan, i Komvux och i AMUutbildning har helt olika studiestöd, trots att innehållet i utbildningen är likartat. Även två studerande inom samma skolform kan ha helt olika studiestöd. En viktig uppgift för utredningen är att åstadkomma bättre samordning mellan olika studiestödssystem. Med hänvisning till det anförda hemställer vi 1. att beslutar om en förändrad läroplan i enlighet med vad som anförts i motionen, innebärande bl. a. att tio veckors pryo införs i i enlighet med vad som anförts i motionen, b. att arbetsformerna i skolan får en mera praktisk inriktning, exempelvis genom projektstudier, och att eleverna får delta i det praktiska arbetet i skolan, c. att hemkunskap införs från lågstadiet, teknik från mellanstadiet och maskinskrivning på högstadiet, d. att "vardagskunskap införs i enlighet med vad som anförts i motionen, e. att baskunskapernas ställning stärks, f. att ämnena svenska och matematik får behålla minst oförändrad lektionstid, g. att ett blockämne, "fritt skapande, införs, som omfattar de nuvarande ämnena musik, teckning/bild och slöjd, h. att den naturvetenskapliga undervisningen ges en mera praktisk och laborativ inriktning och att ekologi tas upp i undervisningen, i. att den särskilda resurs som finns inom ramen för alternativkurserna i engelska, matematik och B-språk behålls i enlighet med vad som anförts i motionen, k. att tillvalssystemet utformas i enlighet med vad som anförts i motionen, 1. att den timplanebundna undervisningstiden på lågstadiet blir 49 vtr, på mellanstadiet 66 vtr och på högstadiet 66 vtr (60minuterstimmar), 2. att hos regeringen anhåller att försöksverksamhet med varvad utbildning i gymnasieskolan startas i enlighet med vad som anförts i motionen, 3. att hos regeringen anhåller att statsbidragsbestäm melserna ändras så att byggande och drift av tvåparallelliga högstadieskolor möjliggörs, 4. att beslutar ge regeringen till känna vad i motionen anförts om mindre gymnasieskolor, 5. att beslutar att som sin mening uttala att detaljregleringen när det gäller inflytande för elever och personal avskaffas. () () () () () () () MAJ () () () () () () Följande räkneexempel visar med utgångspunkt från motionens förslag en tänkbar timplan för : Åk 1-3 Åk 4-6 Åk 7-9 Summa Till val/Fördjupning 49,3 49,0 49,0 69,3 65,0 66,0 70 66 66 184,7 180 181