mot · G202449 · 1979-01-17 00:00:00 — av och om ökat antal platser inom gymnasieskolan Det har varit eri målsättning för svensk skolpolitik att bereda så stor andel som möjligt av 16-åringarna plats i gymnasieskolan. F. n. motsvarar det planerade antalet intagningsplatser av 16-åringama,men på grund av brist på lokaler, praktikmöjligheter m. m. har dock det faktiska antalet utlagda elevplatser varit några procentenheter lägre . kommer antalet 16-åringar och därmed behovet av gymnasieplatser att öka starkt. Detta sammanhänger med att de stora barnkullar som föddes , efter genomgången grundskola kommer att nå gymnasieskolan . Antalet 16-åringar ökar från 106 1977 till 124 1980 för att åter minska. Denna ökning ställer givetvis motsvarande krav på förändringar av intagningskapaciteten i gymnasieskolan. Det huvudsakliga underlaget för gymnasieskolans samtliga årskurser utgörs av 16-18-åringar, och en bit in kommer det att finnas 50 000 fler ungdomar i denna åldersgrupp än . Nivån håller sig över den nuvarande ända fram mot 1990. Beredskapen för att möta denna stora anhopning av ungdomar i gymnasieåldern är dålig. Redan nu föreligger svårigheter att bereda alla dem som söker gymnasieutbildning plats i gymnasieskolan, och svårigheterna kommer att öka fort. Det är alltså nödvändigt med snabba insatser för att inte situationen skall bli ohållbar och få till följd en än värre ungdomsarbetslöshet beroende på samhällets oförmåga att möta det stigande utbildningsbehovet. En lämplig dimensionering av gymnasieskolans studievägar måste bygga på flera olika faktorer. Vederbörlig hänsyn måste tas till sökandefrekvensen till olika studievägar och den lokala samhällsstrukturen. Näringslivets inriktning och lokaltillgången är andra faktorer av betydelse. Det är inte realistiskt att räkna med att den tillfälliga uppgången av antalet ungdomar i gymnasieålder kan ligga till grund för gymnasieskolans utbyggnad . Den väntade stora belastningen måste mötas genom tillfälliga resursförstärkningar som disponeras så att ett stort antal provisoriska intagningsplatser kommer till stånd. Dessa provisorier tillskapas lättast för de teoretiska linjerna, som inte kräver dyrbar utrustning i samma utsträckning som de yrkesinriktade linjerna. De teoretiska linjerna kan lättare anpassas till provisoriska lokaler. De inventeringar som gjorts vad gäller skolbyggnader har dock enbart rört kommunernas bedömning av behovet av nybyggda lokaler. Någon undersökning av vilka resurser som totalt finns och som kan komma att kunna användas vid en situation som den nu förväntade finns inte. Vi anser därför att en sådan total inventering måste göras för att ligga till grund för kommande planering och dimensionering av gymnasieskolan. Vid en sådan inventering måste hänsyn tas till möjligheten att lägga ut gymnasieundervisning på grundskolor och i andra lokaler som är lämpade för sådan undervisning. Det vore emellertid en allvarlig risk om man vid den kommande planeringen i ökad grad måste frångå elevernas önskemål om utbildningsinriktning genom att hänvisa fler som söker yrkesutbildning till de teoretiska linjerna på grund av svårigheter att anordna yrkesinriktad utbildning. För vårdyrkena föreligger ett stort behov av utbildad arbetskraft på olika områden. Även för verkstadsindustrin och jordbruket behövs en ökad yrkesutbildning. På den eltekniska linjen, vårdlinjen och jordbrukslinjen finns redan nu betydligt fler förstahandssökande än elevplatser. Skolmyndigheterna måste planera gymnasieutbildningen så att åtminstone inte fler än nu måste avstå från utbildning som utgjort förstahandsval. Detta ställer stora krav på planeringen av den yrkesinriktade gymnasieutbildningen. Den omfattande utrustning som ofta krävs vid sådan undervisning kan inte gärna införskaffas av kommunen endast i syfte att klara utbildningen för ett par årskurser. Man måste därför överväga möjligheten att i ökad utsträckning förhyra lokaler och undervisningsutrustning. Företag och industrier med lågt kapacitetsutnyttjande torde här kunna stå till tjänst. Gymnasieskolan kan därmed erhålla ett mer flexibelt utbud av yrkesinriktade utbildningar. Man bör också undersöka möjligheten att utöka såväl den inbyggda utbildningen som lärlingsutbildningen. En noggrann undersökning bör göras vad gäller lokaliseringen av sådan utbildning och om vilka möjligheter som står till buds för att utnyttja resurser inom näringslivet. har i sin långtidsbedömning redovisat förslag till elevplatser i intagningsklasser fram till /84. Förslag om hur man praktiskt skall lösa problemen med inrättandet av dessa elevplatser finns emellertid inte. Tiden är knapp, och vi anser det angeläget att ovannämnda åtgärder i syfte att lösa problemen bör vidtas. Med anledning av det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om 1. en riksomfattande inventering av vilka lokaler som står till förfogande för ökad intagning på gymnasieskolans teoretiska linjer, 2. förslag om hur kommunerna i ökad utsträckning skall kunna förhyra lokaler och undervisningsutrustning för inrättande av elevplatser på yrkesinriktade linjer, 3. inventering och redovisning av vilka resurser inom näringslivet som kan användas för en ökad satsning på inbyggd utbildning och lärlingsutbildning.