mot · G202546 · 1979-01-19 00:00:00 — av m. fl. om åtgärder för att utveckla gruvhanteringen I bergslagskommunerna, där gruvhanteringen sedan århundraden svarat för en stor del av arbetstillfällena, ser man nu med stor oro på hur sysselsättningen minskar. Det är något av en katastrof när denna tidigare så stabila basnäring åderlåts i en takt som sker. Utvecklingen i de mellansvenska gruvorna visar följande siffror i fråga om antalet anställda: 1955 1965 1975 1977 1978 Många gruvor har avvecklats under dessa år, t. ex. Kantorps gruvor, Bispberg, Bodås, , Hästberg, Ramhäll, Pershyttan, Striberg, Mossgruvan, , Haggruvan, Intrånget, , Stripa, Ställberg, Vintjärn och Bastkärn. står , Blötberg och Håksberg i tur för nedläggning. I skall väsentlig nedskärning ske. Importen av stål är nu oroande hög. För de mellansvenska järnmalmsgruvorna är det naturligtvis viktigt att det fortsättningsvis kommer att finnas en efterfrågan på järnmalm inom landet, en malmbaserad metallurgi. Vid stålverkens tillverkning av platta produkter i stor serie, t. ex. tunnplåt, kan kvalitetsfrågan vara av väsentligt intresse. Hänsynen till plåtens användningsområde bör då vara utslagsgivande. Det finns också en fara som måste påtalas när det gäller metallurgins utveckling: Skulle allt flera av våra stålverk övergå till skrotbaserad metallurgi, kan det ju dels uppstå brist på råvara, dels kan ju råvarupriset öka oskäligt. Ägarförhållandena har varit ett av hindren för rationell gruvdrift. Om malmen levereras till ett enda stålverk, som nedlägger masugnsdriften, så stoppas ju gruvdriften av den orsaken. Skiftande ägarförhållanden i fråga om sulfidmalmsgruvorna försvårar rationell brytning och anrikning även inom detta avsnitt. En målsättning för all gruvbrytning måste vara att den anpassas till konjunkturvariationerna på ett för arbetstagarna positivt sätt. Det kan ske så att rikare bryts i högkonjunktur och fattigare vid lågkonjunktur. Det är dessutom angeläget att framtidsinvesteringar sker i gruvorna under konjunktursvackor. Fördelarna är uppenbara både för gruvornas anställda och för tillverkare av gruvutrustning. Gruvföretagen bör dessutom göra ytterligare insatser för att nå en vidareförädling av järnmalmen, exempelvis så att fosforlåga produkter kan fram ställas och därtill masugnsvänliga, pelletiserade. Det är nödvändigt att en samordning sker av gruvhanteringen. Inte bara i fråga om brytning av nu kända fyndigheter av järnmalm, sulfidmalm och mineraler, utan även i fråga om en planmässig och utvidgad prospektering. Det är kostnadskrävande om flera parter skall prospektera och provbryta. Om man undantar järnmalm är Bergslagen dåligt undersökt i fråga om förekomsten av och mineraler. För hela landet gäller att foga har gjorts för att undersöka förekomsten av för specialstålindustrin nödvändiga legeringsmetaller. Det har heller inte i någon större skala företagits metodundersökningar för att klargöra möjligheterna att tillvarata biprodukter vid anrikning. Dessutom borde stimulans ske till bättre marknadsföring för utomlandsförsäljning av och mineraler, liksom uppmuntran till investering i nya brytnings- och anrikningsmetoder. Ett stort kunnande finns nu i fråga om tillverkning av maskinell utrustning för gruvhanteringen. Men företag som inte får sälja någon utrustning i drabbas ju snart av arbetsbrist och nedläggning. Den utvecklingen pågår tyvärr . I motionen 1977/78:479 beskrevs situationen i det mellansvenska gruvområdet. majoritet föreslog emellertid att skulle avslå de förslag till åtgärder som motionärerna fann nödvändiga. Den negativa utvecklingen fortsätter tyvärr. Med stöd av det anförda hemställer vi därför att hos regeringen begär en omedelbar översyn och redovisning av möjligheterna till stödjande åtgärder för gruvhanteringens framtida utveckling, varvid särskild hänsyn tas till situationen vid gruvfälten i i enlighet med vad i motionen anförts. () () () () () () ()