mot · G2022357 · 1979-03-28 00:00:00 — 1978/79: 2357 Motion 1978/79: 2357 av m. fl. med anledning av propositionen 1978/79:115 om riktlinjer för energipolitiken I motionen 1978/79: 1108 har moderata samlingspartiet redovisat sin syn på energipolitiken och på det förestående beslutet om dess inriktning . I propositionen 1978/79:115 har regeringen lagt fram förslag till riktlinjer för energipolitiken fram till omkring . Propositionens förslag grundas i allt väsentligt på förslaget från och överensstämmer därmed med den inriktning som föreslagits av moderata samlingspartiet. I denna motion redovisas moderata samlingspartiets syn på energiförsörjningen på och de problem som en kolintroduktion i större skala skulle medföra, energisparprogrammets uppföljning, oljepolitiken samt vissa energiskattefrågor. Vidare redovisas moderata samlingspartiets inställning när det gäller en ev. folkomröstning om energipolitiken. Vad gäller övriga frågor som aktualiserats av den energipolitiska propositionen hänvisas till vad som anförts i motion 1978/79: 1108. har i vårt land forts en djupgående och intensiv debatt om energipolitiken, där kärnkraftens olika säkerhetsproblem inledningsvis var det dominerande problemet, men där medvetenheten om de risker som vårt oljeberoende innebär successivt växt sig allt starkare. energipolitiska beslut har under trepartiregeringens ledning omvärderats. De prognoser om tillväxten i energiefterfrågan som låg till grund beslut har fått revideras ner, vilket till den största delen har sin bakgrund i den väsentligt sämre ekonomiska utveckling vi haft i jämförelse med tidigare prognoser. har den ökade medvetenheten om främst kärnkraftens säkerhets- och avfallsproblem forcerat fram forsknings- och utvecklingsinsatser som haft som bieffekt att existerande utbyggnadsprogram stoppats upp eller fördröjts. , vars huvudbetänkande förelåg , föreslog en inriktning av vår energipolitik som fått ett så gott som enhälligt stöd av remissinstanserna. Trots att meningsmotsättningar fortfarande finns om olika delar av energipolitiken, torde arbete och debatten ha lett till en mycket bred uppslutning i vårt samhälle bakom huvudelementen i den framtida energipolitiken. 1 1978/79. 1978/79: 2357 2 Huvudvägar för energipolitiken på och energipropositionens förslag för energipolitiken fram till omkring innebär en stark satsning på hushållning och på att reducera oljeberoendet. Detta sker som kärnkraftsprogrammet begränsas, och den möjliga vattenkraftsutbyggnaden beskärs. Betydande forsknings- och utvecklingsinsatser sker beträffande olika former av s. k. förnyelsebara energiformer. Det är för tidigt att uttala sig om hur långsiktiga energiförsörjning skall se ut, och energibeslut får därmed i stor utsträckning formen av ett begränsat beslut, intill dess att vi har ett tillräckligt fast underlag för att kunna göra ett mera långsiktigt vägval. Det vägvalet kommer i mycket hög utsträckning att bli avhängigt dels av resultaten av de forsknings- och utvecklingsinsatser som görs, dels av den internationella energisituationen. I en studie som utförts av () om kol i den globala energiförsörjningen redovisas de senaste OECD-bedömningarna av utvecklingen av västvärldens energiförsörjning under de närmaste decennierna. Enligt kan man förvänta sig en fördubbling av OECDländernas energiförbrukning fram 2 000, vilket svarar mot en årlig ökning av energiefterfrågan på . Ökningen av BNP har beräknats till . Med denna förväntade ökning av energiefterfrågan bedömer IEA att det finns risk för att en brist på energiråvaror kommer att uppstå mot periodens slut, och i studiens referensalternativ har denna brist uppskattats till ca 400 Mtoe (miljoner ton olje-ekvivalenter) och icke mindre än ca I 200 Mtoe år 2 000. Detta motsvarar ungefär totala oljeimport . Det är självfallet osannolikt att direkt fysisk brist på energiråvaror kommer att uppstå, och dessa siffror skall därför mera ses som en illustration till de betydande svårigheter som kommer att föreligga att säkra en trygg och billig tillgång på energi. I har inräknats att ännu icke beslutade och mycket kraftfulla insatser för energisparande i de industrialiserande länderna skall ge full utdelning, och vidare har förutsatts en i förhållande till kända planer accelererad utbyggnad av olika typer av energiproduktionsanläggningar. Det förutsätts en fördubblad kolanvändning fram 2 000. När det gäller kärnkraft förutses en mycket dramatisk ökning av det globala utnyttjandet. förväntas kärnkraftsproduktionen öka mellan tre och fyra gånger, vilket knappast är att anse sorn en realistisk siffra, och fram 2 000 förutses därtill en ytterligare tredubbling av det globala utnyttjandet av kärnkraften för elproduktion. Trots detta skulle det år 2 000 således finnas en betydande brist 1978/79: 2357 i den globala energibalansen. IEA-prognosen visar åter den mycket problematiska globala energipolitiska situation mot bakgrund av vilken den långsiktiga svenska energipolitiken måste utformas. Mot antaganden om en ökning av energiförbrukningen på står de svenska bedömningarna om en egen ökning av energiförbrukningen på endast , vilket förutsätter att de insatser som görs för energihushållning i olika former blir effektiva fullt ut. Vi räknar dessutom med att kunna i stort sett bibehålla vår nuvarande volym av oljeimport i en världsmarknadssituation som kan komma att kännetecknas av en tilltagande knapphet på oljemarknaden. Det är svårt att göra någon annan bedömning än att de svenska energiprognoserna snarare under- än överskattar de svårigheter som vi kommer att ställas inför, när det gäller ett effektivt hushållningsprogram och säker oljetillförsel. Trots denna bakgrund föreslås i propositionen en inriktning av energipolitiken, där vårt energibehov efter 1990 i huvudsak måste täckas på annat sätt än genom en ytterligare utbyggnad av kärnkraften. I propositionen föreslås ett kärnkraftsprogram, omfattande tolv aggregat . Bred enighet råder om att någon ökning av den svenska oljeimporten inte får komma i fråga. Även i fråga om vattenkraften råder en bred politisk enighet om att utbyggnad i större skala ej är aktuell . Vattenkraften förutsätts lämna ett bidrag till vår energiförsörjning på 6566 Twh 1990. När det gäller de olika formerna av s. k. förnyelsebar energi har intresset främst koncentrerats kring vindkraft och solvärme. När det gäller vindkraft är det värt att notera att erfarenheterna än så länge är mycket begränsade, och när det gäller vindkraftverk av den storlek som planeras i helt obefintliga. Det förefaller osannolikt att vindkraften skulle kunna lämna något mera betydande bidrag till vår energiförsörjning , och även därefter måste möjligheterna betecknas som begränsade. kan solvärmen erbjuda intressanta möjligheter. Än finns dock ingen tillgänglig teknik för ekonomiskt acceptabel säsonglagring av solvärme, och det är sannolikt att det inte kommer att vara möjligt att utveckla solvärmetekniken så långt och så snabbt att den kan ge några mer avgörande bidrag till vår energiförsörjning . Med dessa förutsättningar som således kraftigt begränsar vår valfrihet när det gäller vår långsiktiga energiförsörjning återstår i stort sett endast ett ökat utnyttjande av andra bränslen än olja. De bränslen som då kan komma i fråga är kol, torv och energiskogar och/eller skogsavfall. I energipropositionen har förutsatts en torvanvändning 1990 som ungefär motsvarar det tillskott ett kärnkraftverk kan ge. tl 1978/79. 1978/79: 2357 i energibalansen med ett planerat tillskott till försörjningen som är två större. Det innebär att dessa två energiråvaror, som knappt alls utnyttjas, skall ge ett produktionstillskott som motsvarar ca tio större oljeaggregat av ungefär den storleksordning som de som är lokaliserade till . Redan denna utbyggnad av torv- och skogsavfallsutvinningen är så ambitiös att den måste betecknas som osäker. Dels är kunskapen om ekonomin i användningen av dessa energiråvaror fortfarande begränsad, dels föreligger en icke oväsentlig osäkerhet när det gäller de miljöeffekter av olika slag som de kommer att föra med sig. När det gäller torv har i sitt remissvar över betänkande angett att dess bidrag till energiförsörjningen med hänsyn till naturintressena inte kan bli större än 15 Twh och att detta bidrag endast kan ges under en ganska begränsad tid. Energiskogar skulle teoretiskt kunna ge ett väsentligt större tillskott till vår långsiktiga energiförsörjning. En total utbyggnad av energiskogar på det sätt som studerats skulle kunna ge ett bidrag till vår långsiktiga energiförsörjning med mellan 50 och 80 Twh, men detta förutsätter då att man helt bortser från olika konkurrerande krav på markanvändningen. Utnyttjande av energiskog av denna omfattning skulle förutsätta produktion på arealer som motsvarar ca 1/3 av våra åkerarealer, och det är därför orealistiskt att räkna med att siffror som de ovan nämnda skall vara möjliga att uppnå . Samtliga fossila bränslen medför betydande miljöproblem p. g. a. det tillskott av koldioxid som deras förbränning medför. har speciellt uppmärksammats de risker för vissa skikt i atmosfären som en alltför hög total produktion av koldioxid kan få för klimatet. Det är okänt hur allvarligt detta problem egentligen är, men utförda beräkningar har antytt att en så pass begränsad ökning av den globala förbränningen av fossila bränslen som skulle kunna leda till en genomsnittlig höjning av temperaturen med 0,51,C. Redan denna balansrubbning skulle kunna föra med sig allvarliga effekter. Odling av energiskogar i större skala ger miljö- och hälsoeffekter som ännu inte är till fullo kända. En odling i större skala förutsätter t. ex. ett mycket omfattande utnyttjande av kvävegödsling och av olika typer av insektsgifter över arealer där sådana inte används. Påverkan på miljön av en sådan storskalig användning av bl. a. insektsgifter har inte närmare studerats. Det huvudalternativ för den långsiktiga energiförsörjningen som framtonar i ett läge där man ej kan öka oljeutnyttjandet och väljer att ej öka utnyttjandet av vattenkraft eller kärnkraft är således ett starkt ökat utnyttjande av kol. 1978/79: 2357 Ett kolutnyttjande i stor skala i vår långsiktiga energiförsörjning har såväl för- som nackdelar. Den främsta fördelen är att världens samlade kolreserver beräknas vara avsevärt mycket större än de beräknade totala tillgångarna av olja och större än de kända tillgångarna av uran som kan utnyttjas med nu lönsam teknik. De kända och utnyttjningsbara koltillgångarna i världen torde motsvara användning av dagens omfattning. Detta innebär dock inte att kol är lika lätt tillgängligt på den internationella marknaden som t. ex. olja. Större delen av världens koltillgångar finns i stater som bryter kol huvudsakligen för sin egen användning t. ex. och och det antal stater som genom export bygger upp den mycket begränsade internationella kolmarknaden är litet. Till de främsta hör , och . I energipropositionen föreslås en rad olika åtgärder som alla syftar till att öka kunnandet inom landet i vad gäller kolutnyttjande. Dessa åtgärder är nödvändiga för att säkerställa den handlingsfrihet som måste finnas i energipolitiken, och där inget av de tänkbara alternativen för den framtida energiförsörjningen får uteslutas. Enligt moderata samlingspartiets uppfattning talar dock tunga miljöskäl emot att vi skulle satsa på kol som huvudalternativ i vår framtida energiförsörjning på det sätt som ligger i förlängningen av vissa av de tendenser och beslut som anges i energipropositionen. Anledningen till att man under en lång följd av år i en rad olika länder sökt sig bort från de tidigare stora beroendet av kol och satsat på ett ökat utnyttjande av olja och uran är främst de miljö- och hälsoproblem som kolanvändning i stor skala medför. De risker som är förknippade med kolanvändning följer dels av kolbrytningen främst underjordsbrytning dels av förbränningen av kol i kraft- eller värmeverk. Aktuella undersökningar från moderna kolgruvor i visar att kolbrytning fortfarande innebär mycket stora olycks- och hälsorisker med dödsfall och långvariga skador som resultat. Att dessa dödsfall och skador vid en omfattande svensk kolimport skulle drabba andra länder ger oss ingen rätt att bortse från dem vid en bedömning av kolanvändningens miljö- och hälsoeffekter. Traditionellt har det avgörande problemet med kolanvändning ansetts ligga dels i utsläppet av svavel, dels i de stoftutsläpp som inte sällan kommit att sätta sin prägel på de områden eller t. o. m. regioner där kol utnyttjats i stor skala . Bägge dessa problem torde dock vara möjliga att bemästra. Dock förutsätter effektiva processer för att rena kol från svavel mycket stora anläggningar för att bli lönsamma. Detta torde medföra att vi vid kolanvändning i större skala måste koncentrera användningen till ett fåtal mycket stora kolkraftverk. Har inte storstadsregionernas fjärrvärmeförsörjning då lösts genom utnyttjande av hetvatten från 1978/79: 2357 existerande kärnkraftverk, bör kolanläggningarna lokaliseras till storstädernas närhet och utnyttjas även för värmeproduktion. som svavel- och stoftproblemen mer och mer kunnat bemästras, har andra, minst lika allvarliga miljöproblem med kolanvändning visat sig. De effekter som utsläpp av koldioxid eventuellt kan ha på atmosfären har redan nämnts. Det finns inte någon teknisk metod som på ett ekonomiskt godtagbart sätt renar rökgaserna från koldioxid. De kväveoxider som uppstår vid förbränning av kol medverkar till att försura naturen. De kan också få direkt hälsovådliga konsekvenser för människan, t. ex. genom att påverka andningsvägarna. I viss utsträckning är det möjligt att med olika filter etc. rena de utsläppta rökgaserna från kväveoxider, men detta kommer med all sannolikhet att ställa sig relativt dyrt. Det kan komma att kosta upp till en halv gång så mycket ytterligare att ta bort kväveoxider som det kostar att ta bort svaveldioxid från rökgaserna vid ett kolkraftverk. De utsläpp som förekommer från polyaromatiska kolväten är dåligt kända, men det anses att vissa av dessa ämnen är starkt cancerframkallande. Mer detaljerad kunskap om de hälso- och miljöeffekter som de polyaromatiska kolvätena från kolkraftverk kan ha, finns dock ännu ej tillgänglig. Ett av de allra allvarligaste av de problem med kolanvändning som uppmärksammats är utsläppen av kvicksilver. F. n. saknas helt tekniska metoder att begränsa kvicksilverutsläppen vid kolförbränning, även om det är möjligt att i någon mån reducera utsläppen genom att använda kol med något lägre halter av kvicksilver. Detta begränsar dock avsevärt möjligheterna att på den begränsade internationella kolmarknaden säkra en rimlig tillförsel av kol. Problemen med kvicksilverutsläppen är speciellt allvarliga, eftersom de mängder kvicksilver som på detta sätt tillförs naturmiljön därefter kommer att ingå i ett cirkulationssystem. I sitt remissvar på betänkande har därför krävt att kol inte får användas i vårt energiförsörjningssystem mer än till en produktion motsvarande el och värme. Ett ytterligare problem med kolförbränning, varom kunskaperna är mycket begränsade, är de utsläpp av ämnen som bly, kadmium, bellyrium och uran som sker. Sådana ämnen kan också läckas ut från förvar av det omfattande fasta avfall som kolutnyttjande i stor skala alltid medför. Effekterna på miljö och hälsa av dessa utsläpp är så gott som helt okända. Något ställningstagande till introduktion av kol i stor skala i det svenska energiförsörjningssystemet är inte aktuellt . Detta till trots finns det anledning att i samband med energibeslutet rikta uppmärksamheten mot kol, eftersom kolanvändning i stor skala gradvis kan komma 1978/79: 2357 att framstå som huvudalternativet för vår långsiktiga energiförsörjning, om vi väljer att helt utesluta de övriga alternativ som finns. På förefaller det sannolikt att den intensiva utvecklingen kommer att möjliggöra ett utnyttjande av kol utan de hälso- och miljöeffekter som här har diskuterats. Tekniken med bl. a. förgasning av kol är emellertid ännu ej så långt framskriden att det är möjligt att göra någon bedömning av dess framtid i den svenska energiförsörjningen. Det är svårt att exakt förutse när det kommer att vara möjligt att fatta ett energibeslut som mera definitivt och med längre inriktning än det beslut som är aktuellt väljer väg för den svenska energiförsörjningen. Som underlag för det beslutet måste framför allt föreligga en bättre kunskap om de bidrag som olika s. k. förnyelsebara energikällor kan ge, en större erfarenhet av kärnkraften samt bättre kunskaper om möjligheterna att kunna bemästra de omfattande hälso- och miljöproblem som en introduktion av kol i stor skala efter 1990 skulle få. Tidigt fattade beslut om en energiplan för befintlig bebyggelse. Sparplanen innebar att riktpunkten för energisparandet i den befintliga bebyggelsen skall vara . Detta sparmål är synnerligen ambitiöst. Trepartiregeringen utgick ifrån att sparmålet endast skulle kunna uppnås om sparprogrammet gavs en sådan uppbyggnad att fastighetsägare av olika kategorier gavs förutsättningar att medverka till sparmålets uppfyllnad i positiv anda. Det register av tvångsåtgärder som statens planverk föreslagit för att genomföra ett ambitiöst energisparprogram tillbakavisades. I stället byggdes sparprogrammet upp med utgångspunkten att de maximala ansträngningarna skulle kunna mobiliseras om fastighetsägarna gavs såväl ekonomiska incitament som finansiella förutsättningar att spara energi. I denna utformning av programmet ligger att inslaget av bidrag i stödet avser spela en begränsad roll för sparandet. Det skall främst vara den sammanfallande samhällsekonomiska och privatekonomiska nyttan kombinerad med effektiva finansieringsmöjligheter som skall leda till optimala sparinsatser. Mot denna bakgrund ter det sig förvånande att propositionen så starkt understryker bidragsgivningen som instrument för att påverka sparandet. I energisparpropositionen förutskickades t. o. m. att bidragen skulle komma att avvecklas . Regeringen tycks nu gå den helt motsatta vägen. Även om en viss flexibilitet kan vara motiverad bör fortfarande målsättningen vara att komma ifrån bidragen. I energisparpropositionen förutsattes att programmet skulle omprövas som det skulle omfatta. Den första mera omfattande omprövningen skulle ske av programperioden. 1978/79: 2357 att ge underlag för omprövningen förutsatte propositionen att ett omfattande och mångsidigt utvärderingsarbete skulle genomföras parallellt med energisparplanens genomförande. I årets energiproposition behandlas vissa frågor rörande energisparplanen. Dels görs vissa redovisningar av vilka åtgärder som vidtagits i olika avseenden, dels föreslås redan nu vissa förändringar av den inriktning programmet för energisparande gavs av . Det är tillfredsställande att regeringen har hög beredskap att vidta de förändringar som erfarenheterna av energisparprogrammets genomförande kan motivera. reser propositionens förslag ett antal frågor. Framför allt måste inriktningen mot åtgärder med mera omedelbara effekter ifrågasättas. Detta stämmer inte med energisparplanen och bör ej godtas. En sådan förändring riskerar att minska de potentiella sparmöjligheterna. Utvärderingsinsatser utgör ett viktigt led i energisparprogrammets uppbyggnad. Endast genom effektiva utvärderingsinsatser blir det möjligt att på sakliga grunder ompröva programmet. Även om propositionen talar mångordigt och vällovligt om utvärderingens betydelse för energisparprogrammets fortsatta utveckling, antyder redovisningen av vad som gjorts i utvärderingshänseende en betänklig passivitet från regeringens sida. Den enda konkreta åtgärd som tycks ha vidtagits är att fått ett formellt uppdrag, utan extra resurstillskott, att följa energisparprogrammets genomförande. Den redovisning som lämnat för sitt hittillsvarande utvärderingsarbete är knapphändig och i många avseenden ofullständig. har endast redovisat teoretiska besparingseffekter utifrån inlämnade låneansökningar. Man har vidare inte alls tagit hänsyn till det viktiga och för energisparandet avgörande sambandet mellan energisparinsatser och påverkan på energiproduktionsapparaten. redovisning är vidare i alltför liten utsträckning relaterad till det underlagsmaterial som redovisades för energisparprogrammet i energisparpropositionen. De bristande utvärderingsinsatserna innebär att underlag saknas för mera omfattande ställningstaganden till förändringar av energisparprogrammet. Detta har emellertid inte hindrat regeringen från att på några betydelsefulla punkter inleda just sådana mer omfattande förändringar av programmets inriktning, bl. a. i avseende på besiktning. De utvärderingsinsatser som är motiverade är av två slag. För det första bör man på olika vägar försöka fortlöpande öka kunskapen om olika åtgärders faktiska besparingseffekter. Denna kunskap var av naturliga skäl inte helt fullständig när beslutade om att inleda det ambitiösa sparprogrammet. I propositionen sägs att en fältstudie av 1978/79: 2357 vissa energisparande åtgärder skall genomföras av KTH. Därutöver sägs endast att möjligheterna övervägs att genom genomföra en bred statistisk undersökning. För det andra bör man fortlöpande studera effekterna av det styrsystem man valt. Man bör således metodiskt studera vilka åtgärder som vidtas och i vilken omfattning, liksom vilka förändringar av styrsystemet som skulle kunna förbättra samstämmigheten mellan vad som är energiekonomiskt motiverat och vad som verkligen sker i fråga om energisparande. Några sådana utvärderingsinsatser omnämns över huvud taget inte. Den enda antydning om sådana insatser återfinns i den del av propositionen som rör förändringar av anslag till byggforskningsrådet. Där föreslås ett delprogram planering, styrfaktorer, statistik överflyttat till programmet Energiinriktad utvecklings- och demonstrationsverksamhet. Möjligen skulle delprogrammet inrymma något av den systemutvärdering som här efterlyses. är motivet till överflyttningen att det teoretiska kunnandet har nått långt och att det nu återstår att föra ut kunskapen i praktisk verklighet. Det vore förvånande om det inom byggforskningsrådet redan skulle kunna finnas en helt färdig uppfattning om styrsystem för energisparandet. Denna kunskap borde redovisats för redan i detta sammanhang. Regeringen har föreslagit en ram på 4,3 milj. kr. Detta får tas som utslag för att man åtminstone nu avser att ta de initiativ som saknats tidigare. Att man ej preciserat till vilka åtgärder dessa medel skall användas torde få skrivas på tidsbristens konto. En förutsättning för att ett gott underlag för den planerade omprövningen av energisparprogrammet skall föreligga, är att utvärderingsinsatserna utförs på bred front och med flera olika och av varandra oberoende organ involverade. I fråga om de rent tekniska frågorna faktiska energispareffekter av olika åtgärder bör uppdrag kunna läggas ut till de tekniska fakulteterna och högskolorna, byggforskningsinstitutet, planverket, enskilda konsultfirmor m. fl. Medel för utvärderingsinsatser som kan fördelas till sådana olika uppdragstagare bör disponeras såväl av regeringen och dess energispardelegation som av planverket och byggforskningsrådet. För utvärdering av mera systeminriktade frågor är mångfalden i utvärderingsarbetet av än större vikt än i fråga om de tekniska frågorna. Här bör ges ytterligare medel för att mer djupgående fortsätta sitt utvärderingsarbete. Därtill bör helt i enlighet med vad som angavs i energisparpropositionen ges i uppdrag att följa energisparplanens genomförande. Även här är det motiverat att regeringens energispardelegation disponerar medel för att direkt lägga ut egna uppdrag. När energipropositionen skrevs stod det helt klart att en väsentlig 1978/79: 2357 förutsättning för energisparinsatserna var att det skulle finnas resurser för rådgivning i energisparfrågor. Det faktum att det saknades sådana resurser i kommunerna och i enskilda konsultföretag var ett skäl att bygga upp programmet stegvis.