mot · G30233 · 1979-10-08 00:00:00 — 1979/80 33-35 av m. fl. med anledning av propositionen 1978/79:197 om vårdutbildning inom högskolan har hälso- och sjukvården genomgått en betydande utveckling och förändring. En av orsakerna till detta är införandet av sjukförsäkringen och den stegvisa förbättringen av dessa förmåner. Genom en bred satsning från sjukvårdshuvudmännens sida har också de institutionella resurserna byggts ut. Forsknings- och utvecklingsarbete har gjort snabba framsteg. Den medicinsk-tekniska utvecklingen och den ständigt ökade efterfrågan på vård har kommit att ställa stora krav på tillgång till personal med speciell utbildning. Utbildningsväsendet har förändrats. Som en följd av förbättrade studiesociala villkor och ett rikhaltigare utbildningsutbud har allt fler människor i olika åldrar fått möjighet att bredda och fördjupa sina kunskaper. Förändringarna inom utbildningsväsendet skapar därför i olika avseenden nya villkor för utbildningen inom vårdområdet. Ett exempel är inrättandet av gymnasieskolans vårdlinje. beslut att föra de kortare vårdutbildningarna till högskolan ändrar också förutsättningarna för dessa utbildningar. Denna kraftiga utbyggnad av sjuk- och hälsovården ställer stora krav på att ett tillräckligt antal personer har en utbildningsom är anpassad förnuvarande och framtida arbetsuppgifter. Trots samhällets ansträngningar att öka tillgången på utbildad personal på olika nivåer och med olika inriktning råder det fortfarande svår personalbrist inom vissa vårdområden. Denna bristsituation har emellertid huvudsakligen sin grund i andra samhälleliga förhållanden än de rent utbildningspolitiska. Här skall endast nämnas de viktigaste. Skatterna är så höga och så illa utformade att de motverkar sitt syfte att förse stat, landsting och kommuner med tillräckliga inkomster. Det finns därför en risk för att det mångåriga arbetet för ett utvecklat välfärdssamhälle går till spillo genom att välfärdssystemets finansiering motverkar drivkrafterna till arbete, kapitalbildning och risktagande. Ett skattesystem som stimulerar - inte motverkar - angelägna arbetsinsatser, investeringar och nyföretagande är därför en grundläggande förutsättning för en god vårdpolitik. Också i andra för vården avgörande hänseenden kommer skatte- och bidragsfrågorna in i bilden. Vi ser hur läkare, sjuksköterskor och andra personalgrupper i växande antal söker sig bort från den akutvård som måste vara öppen dygnet runt, veckan runt, til! vårdformer med mer kontorsbeto 1 1979/80. Behållningen av tilläggen förarbete täcker ofta inte merkostnaderna. Också deltidsarbetet ökar lavinartat inom hela vårdsektorn, i många fall därför att det inte lönar sig att arbeta heltid. Även från vårdsektorns synpunkt är det därför oundgängligen nödvändigt att få ett skatte- och bidragssystem som ger tillräcklig skillnad i behållning mellan heloch deltidsarbete liksom mellan arbete på normal och obekväm arbetstid. Sysselsättningsgraden inom flera vårdyrken är stadigt sjunkande. Som exempel kan nämnas att undersökningar visat att av fem utbildade anestesisjuksköterskor är endast en yrkesverksam. Liknande förhållanden kan registreras inom andra vårdsektorer. Mot denna bakgrund är det därför synnerligen angeläget att statsmakternas insatser inte begränsas till enbart utbildningspolitiska åtgärder inom vårdområdet utan framför allt kompletteras med beslut som gör det attraktivt för vårdyrkesutbildade att öka sin sysselsättningsgrad, dvs. att det för individen lönar sig att arbeta mera. Det är således inte möjligt att utbilda bort de problem som nämnts ovan. Regeringens proposition 1978/79:197 bygger i stor utsträckning på betänkandet Ny vårdutbildning (SOU 1978:50), som bl. a. från vårdyrkesstuderandes organisationer utsatts för häftig kritik. Flera remissinstanser har också gått emot utredningen på avgörande punkter, främst i vad gäller den i betänkandet föreslagna studieorganisationen. Glädjande nog har föredragande statsrådet på flera punkter i propositionen tillmötesgått de remissinstanser som krävt bibehållen längd och kvalitet på existerande utbildningar. Vissa utbildningar kommer ändock att, om propositionens förslag genomförs, få så försämrade förutsättningar att nå de uppställda utbildningsmålen att en sådan förändring inte kan accepteras. Nedan följer en redovisning av de delproblem som vi valt att särskilt behandla eiler kommentera. I begreppet allmän behörighets villkor ligger, som föredragande statsrådet anför, att det är fråga om villkor som skall uppfyllas av var och en som söker sig till studier inom högskolan, oavsett studiernas inriktning. Tillsammans med de särskilda förkunskapskrav som vid behov kan ställas upp för en viss utbildningsväg skall dessa villkor garantera tillräckliga studieförutsättningar hos den som söker till resp. utbildningslinje. Dessa villkor skall fungera som en upplysning till de studerande om de krav som de kommer att ställas inför såväl under utbildningen som i det framtida yrket. Det är därför ologiskt och uttryck för en missriktad ambition att - som utredningen förespråkar - göra avkall på dessa allmänna behörighetskrav för vissa grupper. Vi delar därför föredragande statsrådets åsikt om en övergångsperiod räknat från riksdagsbeslutet, må vara att individuella dispenser skall kunna ges för tiden därefter enligt bestämmelser i högskoleförordningen. Det är viktigt att till vårdutbildningarna kunna rekrytera personer med skiftande utbildningsbakgrund, intresse och erfarenhet. Det är också angeläget att valet av högskoleutbildning inte i praktiken måste träffas i högstadium, dvs. vid val av linje i gymnasieskolan. Gymnasieskolans vårdlinje får därför inte utgöra den enda framkomliga vägen mot de i propositionen behandlade utbildningarna. Tvärtom måste den särskilda behörigheten kunna inhämtas såväl på vårdlinje, i vissa fall kompletterad med en naturvetenskapligt inriktad kurs, som på alternativa gymnasielinjer eventuellt kompletterade med vårdutbildning. Krav på yrkesverksamhet för tillträde till högskoleutbildning Erfarenheterna från nuvarande treterminsutbildning av sjuksköterskor har visat att yrkeslivserfarenhet från vårdområdet mellan gymnasieutbildning och sjuksköterskeutbildning är utomordentligt värdefull. Sjuksköterskan har i sin yrkesutövning en personalledande funktion. Från personalpolitiska utgångspunkter är det därför angeläget att personal i arbetsledande ställning har erfarenhet av yrkesverksamhet såsom vårdbiträde, hemsamarit, undersköterska, mentalskötare eller annan motsvarande funktion. Kravet på sådan yrkeserfarenhet, som bör omfatta minst en tremånadersperiod, ligger helt i linje med och bygger på principen om återkommande utbildning. En sådan praktisk erfarenhet från vårdyrkesområdet utgör en värdefull - för att inte säga nödvändig-del i det beslutsunderlag som den blivande sjuksköterskan behöver för att på realistiska grunder kunna stå fast vid sitt yrkesval. Liksom vid urval och antagning till övriga högskoleutbildningar bör begåvning och intresse avgöra rekryteringen även till vårdområdet. Att komma till rätta med den f. n. könsmässigt sneda rekryteringen till de korta vårdutbildningarna förutsätter en attitydförändring hos de ungdomar som söker till högre utbildning. En sådan ändring av könsrollsmönster kan endast ske genom påverkan av de miljö- och kulturfaktorer som ligger bakom uppfostran och utbildningsval. En ordning med positiv särbehandling av underrepresenterat kön är en konstlad metod, som ur principiell synvinkel framstår som felaktig och orättvis, varför den bör avvisas. Inledningsvis har påpekats propositionens förtjänster i jämförelse med utredningens förslag. Positiva skillnader utgör den föreslagna förlängningen av grundutbildningen inom hälso- och sjukvårdslinjen, krav på sex månaders yrkeserfarenhet före specialisering samt förlängningen av vissa påbyggnadslinjer. Positiv är också föredragande statsrådets uppfattning att sjukgymnastutbildningen bör behålla den längd den har . Det är däremot svårare att acceptera förslaget att den föreslagna översynen av arbetsterapeututbildningen särskilt skall inriktas mot en förkortning av utbildningen. En bedömning av utbildningstiden måste utgå från variantens utbildningsbehov. Nya överväganden bör därför göras förutsättningslöst innan utbildningsplaner fastställs, så att avvägningen mellan det med sjukgymnastutbildningen gemensamma innehållet och den yrkesspecifika utbildningen blir tillfredsställande. Det är heller inte rimligt att undervisningen läggs upp för att tillmötesgå krav på s. k. samläsping, då sådan av geografiska skäl endast är möjlig på några få utbildningsorter. Lokalt fastställda utbildningsplaner medför risker för betydande kvalitetsskillnader mellan utbildningar som skall ha samma innehåll. Därför måste utbildningsplanerna utformas på central nivå, vilket utgör en kvalitetsgaranti för hela landet. All högskoleutbildning bygger på ett nära samband mellan grundutbildning och forskning. De kortare vårdutbildningarna, som inordnats i högskolan, måste därför framgent få den forskningsanknytning som präglar annan högre utbildning. Därför bör också de förslag som läggs fram i propositionen 1978/79:119 om vissa frågor rörande forskning och forskarutbildning beaktas vid planeringen och utformandet av de kortare vårdutbildningarnas tjänsteorganisation. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs 1. att beslutar som sin mening ge regeringen till känna att åtgärder måste vidtas i syfte att öka sysselsättningsgraden hos vårdutbildad personal, 2. att beslutar att särskild behörighet för de kortare vårdutbildningarna skall kunna inhämtas såväl på vårdlinjen som på alternativa gymnasielinjer, 3. att beslutar att minst tre månaders yrkeslivserfarenhet från vårdområdet skall utgöra ett krav för tillträde till sjuksköterskeutbildning, 4. att beslutar att avvisa könskvotering som en metod att komma till rätta med könsmässigt sned rekrytering, 5. att beslutar hos regeringen begära att en översyn och utvärdering av arbetsterapeututbildningen kommer till stånd samt att denna sker förutsättningslöst utan låsning till krav om minskning av utbildningstidens längd, 6. att beslutar att utbildningsplanerna för vårdutbildningarna utformas och fastställs centralt. 7. att beslutar som sin mening ge regeringen till känna att behovet av forskningsanknytning inom de kortare vårdutbildningarna måste beaktas. G. () i HANS NYHAGE (m) () ()