mot · G2022158 · 1979-01-30 00:00:00 — 1978/79:2158 av med anledning av propositionen 1978/79:85 med förslag till jordförvärvslag m. m. I propositionen 1978/79:85 med förslag till jordförvärvslag m. m. föreslås förändringar, som allvarligt ingriper i den enskilde medborgarens och familjens rätt att förfoga över sin egendom. Det gäller dels frågan om inom vilken personkrets förvärv av jord- och skogsbruksfastigheter skall få ske, dels också vad som är lämpligt pris på en fastighet samt vem som från lantbruksnämndens synpunkt är lämplig som ägare och brukare av fastighet. I propositionen föreslås att i fortsättningen endast make och arvingar i nedstigande led skall få förvärva fastighet utan förvärvstillstånd. Syskon och syskons avkomlingar liksom makes avkomlingar skall inte få förvärva fastighet utan prövning av lantbruksnämnd. I propositionen redovisas att av nuvarande fria förvärv avser barn, avser make och barnbarn, eller tillsammans utan lantbruksnämndens prövning och veto. Återstående nuvarande fria förvärv omfattar syskon och syskonbarn, tillsammans - som det nu enligt propositionen måste lagstiftas mot. Propositionen anger ingenting om bakgrunden till dessa förvärv utanför myndigheternas påverkan och veto. Ett stort antal av dessa förvärv gäller släktgårdar, som har en lång tradition och ägandelängd i samma släkt. I all vår så kallade rationalitet måste dessa värden beaktas och betonas. Jag är förvånad att den aspekten tillmätts ringa eller ingen betydelse av vare sig utredningen, remissvaren eller propositionen. Att lantbruksstyrelsen och lantbruksnämnderna i sin maktfullkomlighet skall ha sinne för kultur, för mänskliga värden, för medborgarnas rättssäkerhet och äganderätt till den gård som föräldrar och släktingar vuxit sig fast vid genom generationer är tydligen inte att begära. Detta är att djupt beklaga, därför att i en gammal gård finns ett kulturvärde, en tradition med gångna generationers tankar och möda, som är värd uppskattning och bevarande. I all vår rationalitet, teknik och effektivitet får de värden som här finns ej raseras. Talesättet från fäder har det kommit, till söner skall det gå är ett förpliktande kulturarv, värt att begrunda och värna. I släktarvet, gården, finns rötterna till det förgångna och ansvaret för framtiden. För stundens lockelser får vi ej glömma, förlora, det längre perspektivet som vården av en släktgård är. Med den begränsning av förvärvsrätten inom släktkretsen som föreslås i propositionen finns risken att de värden det här gäller kan brytas sönder. Det gäller också hänsynen till mänskliga värden, som dessa kalla byråkrater oftast saknar känslor för. Erfarenheten talar sitt eget språk. Det finns med andra ord ingen anledning at vidga lantbruksnämndernas makt och veto i fråga om släktförvärven. Släktskapsundantaget bör således i fortsättningen omfatta förutom make/maka, barn och barnbarn även föräldrar, syskon och syskons avkomling. Det bör även finnas möjligheter att, när det är fråga om en släktgård, ytterligare vidga den förvärvsberättigade kretsen. Med stöd av det anförda hemställs att beslutar 1. att släktskapsundantaget från myndigheternas förvärvsprövning bör omfatta, förutom make/maka, barn och barns avkomma, även föräldrar, syskon och syskons avkomling samt makes/makas avkomling, 2. att för bevarandet av en släktgård kretsen av förvärvsberättigade bör kunna vidgas ytterligare i särskilda fall.