mot · G2022230 · 1979-03-22 00:00:00 — Erfarenheterna talar emellertid för att man inom det befintliga utbudet av enstaka kurser inte alltid tar till vara de kunskaper och färdigheter de studerande redan förvärvat. Det finns risk för att t. ex. personal på vårdområdet kompletterar med traditionella medicinska kurser för att bli behöriga till forskarutbildning. Någon utveckling av vårdforskningen erhålls då inte. För studerande med en icke-traditionell utbildningsbakgrund innebär detta onödigt förlängda kompletteringsstudier. Det är därför av stor vikt att arbetet med utveckling av överbryggande kurser ges hög prioritet från början. Vi förordar att de av föredraganden beräknade 2 milj. kr. används uteslutande för nämnda ändamål. För utveckling av påbyggnadsutbildningar bör beräknas 1 milj. kr. I likhet med många remissinstanser kritiserar föredraganden FUN:s förslag att antagning av de forskarstuderande skall ske av en antagningsnämnd bestående av handledarna inom forskarutbildningen. Det finns skäl att visa återhållsamhet när det gäller att skapa nya organ i högskolan. Enligt vår uppfattning bör antagningen till forskarutbildningen ske på ett sådant sätt att en hög vetenskaplig kvalitet upprätthålls. Institutionsstyrelsen eller prefekten, som f. n. svarar för antagning av forskarstuderande, kän ha sådan kompetens att det vetenskapliga kvalitetskravet då kan upprätthållas. De som har ansvar för forskarutbildningen befinner sig dock alltid i minoritet i styrelsen. Styrelsen resp. prefektens beslut om antagning skall enligt föredraganden fattas i nära kontakt med handledarna. Vi vill stryka under vikten att klara regler utformas för handledarnas medverkan i antagningsproceduren så att ett avgörande inflytande tryggas för personer med kompetens att bedöma den studerandes lämplighet för forskning. Vi har i det föregående belyst hur dimensionerings- och rekryteringsfrågorna kommer i förgrunden i fråga om forskarutbildningen. Utvecklingen från den tidpunkt då UKÄ först förde fram förslag om en forskarutbildningsutredning till dagens situation ställer behovet av en planerad dimensionering av forskarutbildning i bjärt belysning. Det är enligt vår uppfattning ställt utom allt tvivel att vi mycket snabbt måste få fram ett dimensioneringssystem. Ett dimensioneringssystem kan givetvis inte fungera fristående utan utgör en integrerad del av en mer utvecklad långsiktig planering inom FoUområdet. Möjligheterna att förverkliga ett dimensioneringssystem hänger därför nära samman med utvecklingen att övriga informationssystem inom FoU-området som berörts i det föregående. Det går därför inte att förverkliga en höjd amibitionsnivå . Ett principbeslut nu skulle dock kunna leda till att statsmakterna fick ett fastare grepp över dimensioneringsfrågorna. Fördraganden berör inte dimensioneringsfrågorna på institutionsnivå. För många forskarstuderande är dessa de mest påträngande och reella problemen inom dagens forskarutbildning. Den bristande överensstämmelsen mellan de studerandes handledningsbehov och tillgängliga handledningsresurser utgör ett svårt problem inom vissa ämnen. Enligt vårt synsätt är det en skyldighet för den institution som antagit en forskarstuderande att också ge honom eller henne handledning i rimlig omfattning. Antagning av en studerande innebär ett ansvarstagande för en studerandes utbildning. Det bör därför inte fl förekomma att man tar in fler studerande än vad man har handledarresurser för. Det är inte möjligt att ange generellt giltiga normer för handledningens omfattning för varje studerande. Skillnaderna mellan fakulteter, ämnen och enskilda studerande gör att detta inte är meningsfullt. Däremot bör, som FUN föreslagit, sådana normer kunna fastställas lokalt av fakultetsnämnderna. Med utgångspunkt i tillgängliga resurser, de fastställda normerna och antalet närvarande studerande bör sedan det tillgängliga utrymmet för antagning av nya studerande fastställas. För att man skall komma till rätta med de missförhållanden som råder vid vissa institutioner bör det prövas om man med punktinsatser i form av tillfälliga förstärkningar med handledare vid institutioner där relationen forskarstuderande - handledare är särskilt ogynnsam kan komma till rätta med konsekvenserna av nuvarande dimensioneringssystem. För detta torde krävas ytterligare resurser. Det bör ankomma på UHÄ att undersöka behovet härav. Med åtgärder av här angivet slag bör det vara möjligt att uppnå balans mellan tillgång och efterfrågan på handledning. Utredningen gjorde en nära koppling mellan dimensionering och studiefinansiering. Utredningens förslag rörande studiefinansieringen förutsatte ett fungerande dimensioneringssystem. Det är naturligt att föredraganden, som uppenbarligen inte är beredd att medverka till en planering av dimensioneringen av forskarutbildningen, inte heller ser studiefinansieringen i detta sammanhang. Vi beklagar denna inställning. Föredraganden väljer att inte heller på detta område föreslå annat än marginella förändringar. Huvudfrågan rörande studiefinansieringen, systemets utformning och den grundläggande utbildningens styrande effekt på resursernas fördelning, skjuter föredraganden till fortsatt utredning. Därvid skall utredningen pröva möjligheterna att inrätta doktorandtjänster. Vi delar många remissinstansers uppfattning, att ett system med doktorandtjänster bör eftersträvas. De statsfinansiella konsekvenserna av ett sådant system är emellertid av den dimensionen att de tekniska problem som antyds i propositionen måste vara av underordnad betydelse. Det uppdrag regeringen givit lärartjänstutredningen i dessa frågor blir trovärdigt endast om regeringen förklarar sig beredd att ta de kostnadsmässiga konsekvenserna. Någon sådan viljeyttring har regeringen inte givit till känna. Enligt vår uppfattning kan man inte avstå från att använda utbildningsbidragen som ett medel att mer eller mindre temporärt främja rekryteringen till forskarutbildning inom områden till vilka rekryteringen är svag. Som särskilt stark framstår bristen på utbildningsbidrag inom teknisk fakultet. Av det tillskott på 75 utbildningsbidrag som förordas av föredraganden bör merparten gå till den tekniska forskarutbildningen. Vi vill i detta sammanhang också peka på den möjlighet forskningsfinansierade organ har att att gå in och bidra till studiefinansieringen genom att inrätta utbildningsbidrag. Särskilt forskningsråden och STU bör, som ett led i sitt stöd till den vetenskapliga utvecklingen och kompetensuppbyggnaden inom resp. områden, kunna avdela medel för ändamålet. Det bör i sådana fall också prövas vilka ytterligare basresurser som behöver tillföras för att forskarutbildningen skall få den eftersträvade kvaliteten. Nuvarande bestämmelser om utbildningsbidrag för doktorander har stora brister när det gäller samordningen med sjuk- och föräldraförsäkringarna. En enligt vår uppfattning alltför långtgående jämförelse med vissa andra former av utbildningsstöd får stå i vägen för en enkel lösning av problemen. Visserligen bygger systemet med utbildningsbidrag för doktorander på samma grundidé som t. ex. vuxenstudiestödet och utbildningsbidragen inom arbetsmarknadsutbildningen. Vid samordningen med sjuk- och föräldraförsäkringen måste man enligt vår uppfattning ta hänsyn till att utbildningsbidragen för doktorander avser en fyraårig utbildning. Vi förordar därför att en forskarstuderande får behålla utbildningsbidrag han eller hon skulle vara berättigad till sjuk- och föräldrapenning enligt gällande lagstiftning och att den längsta tid den studerande får uppbära utbildningsbidrag förlängs i motsvarande omfattning. En begränsning till total ledighet bör dock gälla. Huvuddelen av utredningsförslagen om högskolans forskningssamverkan med FoU utanför högskolan behandlas inte av regeringen med hänvisning till forskningssamverkanskommitténs(Fosam) arbete. Också på detta område är hänsynen till sittande utredning enligt vår uppfattning onödigt långtgående. Förslaget om att de av STU finansierade kontaktsekretariaten skall föras över till högskolan biträds emellertid av föredraganden, liksom förslaget att utvidga sekretariatens ansvarsområde till att omfatta hela högskolan. En sådan vidgning av ansvarsområdet måste, om den skall leda till en reell förbättring, förenas med en resursförstärkning. Någon sådan förstärkning finns dock inte med i regeringens förslag. Vi kan i princip biträda förslaget att föra över kontaktsekretariaten till högskoleorganisationen. En förutsättning härför bör dock vara att sekretariaten underställs ett organ, som i likhet med STU, leds av en majoritet av företrädare för allmänna intressen. Mot denna bakgrund framstår FUN:s förslag att knyta sekretariaten till regionstyrelserna som riktigt. Detta innebär givetvis inte att det praktiska ansvaret för verksamheten skall flyttas fiån de högskoleenheter där forskning bedrivs. Det innebär att ansvaret för sekretariaten ytterst vilar på ett organ där samhällsintressena dominerar. FUN har i sitt förslag tagit fasta på regionstyrelsernas funktion som förmedlande länk mellan samhällsintressena och högskolan inom varje region. De nya uppgifter rörande påbyggnadsutbildningar och kontaktsekretariaten som FUN föreslagit ligger väl i linje med denna funktion hos regionstyrelserna. Vi noterar att fördraganden inte tagit fasta på dessa förslag, som enligt vår bedömning borde kunna medföra en vitalisering av kontakterna mellan högskolan och det omgivande samhället. Också i fråga om tjänsteorganisationen skjuter föredraganden frågan till fortsatt utredning. En samlad behandling av samtliga tjänstetyper inom högskolan är enligt vår mening rimlig. Tilläggsdirektiven till lärartjänstutredningen synes också innehålla vissa betydelsefulla ställningstaganden i sakfrågorna. Vi vill i detta sammanhang markera att, även om man bör eftersträva en enhetlig tjänsteorganisation, faktum kvarstår att olika lärare inom högskolan kommer att ha uppgifter av vitt skild karaktär. Vi vill också markera att man även fortsättningsvis måste ställa höga vetenskapliga krav på den forskning som skall bedrivas inom högskolan. Detta kan behöva återspeglas i tjänsteorganisationen. Vi vill också markera att vi ser det som nödvändigt att bevara en jämfört med andra samhällets verksamheter hög rörlighet av personal. Föredraganden föreslår att 7,5 milj. kr. skall anvisas för att förbättra universitetslektorernas möjligheter till forskning. Vi kan biträda förslaget som en temporär lösning på ett centralt problem. Vi utgår från att propositionens förslag skall tolkas så att de angivna medlen skall täcka merkostnader i samband med universitetslektorers ledighet för forskning, som till sin huvuddel finansieras från anslagsfördelande forskningsorgan. Där har sålunda redan projektet prövats på vetenskaplig grund. Detta bör garantera att medlens användning kommer att styras av forskningsmässiga bedömningar. I föredragandens anslagsberäkning beräknas att 4 milj. kr. skall anvisas för samhällsinriktad forskningsinformation och 2 milj. kr. för utveckling Och försöksvis drift av vissa kurser och påbyggnadsutbildningar. Vi har i det föregående förslagit 3 milj. kr. för sistnämnda ändamål. En motsvarande minskning av medlen för samhällsinriktad forskningsinformation bör ske eftersom den måste byggas upp stegvis. Hemställan rörande arbetstagarrepresentation i styrelsen för teknisk utveckling görs i en särskild motion. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställs 1. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om utveckling av FoUstatistik och om försöksverksamhet med registrering av forsk 2. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om privata stiftelser och fonder, 3. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om utgivning av populärvetenskaplig litteratur för barn och ungdom, 4. att beslutar begära att regeringen utarbetar ett samlat åtgärdsprogram för att stimulera intresset för naturvetenskap och teknik bland barn och ungdom, 5. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om medel för överbryggande kurser och utveckling av påbyggnadsutbildningar, 6. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om antagning av forskarstuderande och om resurser för handledning i forskarutbildning, 7. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om fördelningen av utbildningsbidrag för doktorander, 8. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om utbildningsbidragens samordning med sjuk- och föräldraförsäkringen, 9. att beslutar att som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om kontaktsekretariatens anknytning till regionstyrelserna. () () () () () () () () ()