mot · G202215 · 1979-01-10 00:00:00 — av och om kvinnoprästfrågan I en motion till förra årets krävde vi att den diskriminerande behandlingen av kvinnor i samband med prästutbildning, prästvigning och ämbetsutövning i den måste upphöra. Vi menade att de åtgärder som måste vidtas borde leda till att den s. k. samvetsklausulen inte längre skulle kunna hävdas utgöra grund för en diskriminerande behandling av kvinnor. Riksdagsbehandlingen, som utmynnade i ett tillkännagivande till regeringen, tillgodosåg i betydande grad motionens syfte. I betänkande (KU 1977/78:48) redovisade utskottet bl. a. sina principiella ståndpunkter och begärde att förslag från regeringen skulle framläggas för nästa kyrkomöte för att klargöra konsekvenserna av reform för tjänst inom . När det gäller de fulla konsekvenserna av att kvinnan givits lagstadgad rätt till lika behörighet som man till prästämbetet framhöll utskottet att såväl manlig som kvinnlig präst skall vara medveten om att prästtjänst inom innebär att präster i sin tjänsteutövning måste kunna samarbeta med kollega utan hänsyn till kön. Denna grundläggande princip innebär att manliga präster inte bara skall acceptera kvinnliga präster utan vara beredda att i alla avseenden samarbeta i tjänsteutövningen. Manliga prästers vägran att samarbeta måste ses som en vägran att utföra ämbetsuppgifter tillsammans med kvinnlig präst. I en uppmärksammad passus i betänkandet uttalade utskottet avslutningsvis att utskottet förutsatte att de kommande förändringarna skulle innebära att de som hade en avvikande mening i ämbetsfrågan kunde bevara hemortsrätten i . Innebörden i begreppet hemortsrätt har väckt viss diskussion. Sett mot bakgrund av utskottets ställningstagande i huvudfrågan och i sitt sammanhang i texten kan detta uttalande rimligen inte tolkas på annat vis än att andra arbetsuppgifter står öppna inom kyrkan i de fall en präst inte anser sig kunna fullgöra de uppgifter prästtjänsten innebär. Här går en skiljelinje mellan åsiktsfrihet inom och ämbetsansvar i prästerlig tjänst. Samrådsgruppens förslag till samförståndslösning Den samrådskommitté för fortsatta överläggningar i kvinnoprästfrågan som tillkallades efter biskopsmötet presenterade sitt förslag till regler för samarbetet inom . Gruppen har arbetat under ledning av ärkebiskopen. 1 1978/79. Det skulle föra för långt att här gå närmare in på samrådsgruppens förslag. Förslaget får ses som en kompromissprodukt, vilket även framgår av de tre protokollsanteckningar som olika ledamöter har gjort till förslaget och som bottnar i meningsskiljaktigheter. Förslaget har också väckt livlig debatt och togs upp av en av oss () i en fråga till kommunministern . I riksdagsdebatten sammanfattades från vårt håll de invändningar som kunde riktas mot förslaget på följande sätt: Det förslag ärkebiskopens samrådsgrupp lagt fram visar klart och tydligt att det måste bli en omprövning av samvetsklausulen. De riktlinjer gruppen kommit fram till för en samexistens inom kyrkan innebär att kvinnliga präster även i fortsättningen kommer att diskrimineras och få tolerera ett passivt motstånd från manliga kolleger. En kvinnlig prästkandidat skall inte alltid kunna räkna med att bli vigd i sitt eget stift, inte ens av en nyutnämnd biskop. Som prästkandidat får hon också räkna med att manliga kolleger kan vägra delta i en gemensam vigning och att de i stället söker sig till stift där för tillfället ingen kvinna prästvigs. När det blir fråga om tjänster kommer hänsyn att tas till förutsättningarna för ett fungerande samarbete, och det kan bli en vetorätt riktad mot henne som kvinna. Hon kan inte heller räkna med att manliga kolleger alltid kommer att lojalt biträda henne i tjänsten, de har t. o. m. rätt att vägra tjänstgöring vid gudstjänst. Arbetsgruppens förslag innebär, enligt min mening, inget annat än en fortsatt diskriminering av kvinnliga präster. Förslaget är därför oacceptabelt som riktlinje för framtiden. Samförståndslösningen har kritiserats hårt av präster inom . I ett öppet brev till ärkebiskopen efterlyste , och socialdemokraternas kvinnoförbund entydiga besked och krävde åtgärder mot varje form av diskriminering och förnedrande behandling av kvinnliga präster. På uppdrag av ärkebiskopen och den av biskopsmötet utsedda samrådsgruppen har sociologiska institutionen vid genomfört en studie om inställningen i olika avseenden till kvinnliga präster. Studien som avsågs vara en första etapp av en mer omfattande undersökning har baserats på ett antal relativt djupgående intervjuer med ett mindre antal såväl manliga som kvinnliga präster, såväl motståndare som förespråkare för kvinnliga präster. Intervjuerna har gjorts och redovisas i skriften kontra präst: åsikter och handlingar av och . Den inställning som kommit fram i flera av intervjuerna gentemot kvinnliga präster och till ett samarbete med dem bådar inte gott för möjligheterna till samexistens och samarbete inom kyrkan mellan de två olika grupperingarna. Exemplen på gentemot kvinnliga präster diskrimine rande handlingar är grava, alltifrån vägran att närvara när en kvinnlig kollega utför henne ålagda ämbetsuppgifter till åtgärder för att rena altaret sedan det använts av en kvinnlig präst. har de kvinnliga kandidaterna upplevt sig motarbetade och utsatta för övertalningsförsök att Skrinlägga sina planer på att bli präster. Av intervjuerna med de kvinnliga prästerna har framgått att deras manliga studiekamrater inte velat ta i deras seminarierapporter annat än med linjal, och det berättas om att manliga studerande skulle ta två linjaler till hjälp för att bära bort och slänga de kvinnligas rapporter i papperskorgen. I studien framhålls att för kvinnoprästmotståndarna rör frågan om de kvinnliga prästernas arbetsuppgifter två olika problem, dels möjligheterna till samarbete i konkreta frågor, dels giltigheten av de handlingar som kvinnliga präster utför i tjänsten. Det mest vanliga hindret är samarbetsfrågorna, eftersom det är fler arbetsuppgifter motståndarna vägrar att samarbeta i än som de underkänner giltigheten av. Det största problemet är nattvarden, och de intervjuade motståndarna anser sig alla förhindrade att samarbeta med kvinnlig präst i nattvarden. Åtskilliga menar att nattvard utan präst - det vill säga en manlig präst - är en omöjlighet. Den sociologiska studien utmynnar i slutsatsen att det är mycket svårt att skapa ett fungerande samarbete därför att bägge parter vill verka för förändringar, men åt diametralt motsatt håll. Det svåra i kvinnoprästmotståndet är att det inte är en handling som underkänns utan en person och till yttermera visso en kollega i en arbetsgemenskap. Hela studien visar att det samarbete som existerar knappast gör skäl för namnet. Kvinnorna accepteras helt enkelt inte som präster av de övertygade motståndarna, och man klarar samexistensen genom att så långt möjligt undvika varandra i tjänsten. Situationen är inte bara otillfredsställande och konfliktfylld för de inblandade, den går också ut över församlingsarbetet och församlingsmedlemmarna. Den oroande utvecklingen - prästrekryteringen I vår motion till förra årets framhöll vi att den s. k. samvetsklausulen under de år som gått uppenbart givits ett vidare innehåll och en vidare tillämpning än som kunde förutses vid beslut. I stället för att betraktas som ett hänsynstagande i ett övergångsskede för att undvika en tillspetsad situation och en kyrkosplittring hade samvetsklausulen kommit att bli en täckmantel för reaktionära uppfattningar och trakasserier mot kvinnorna. Det aktiva motståndet föreföll att ha skärpts . I sin behandling av frågan gav även uttryck för oro över situationen. Särskilt allvarligt ansåg utskottet det vara att en avvisande attityd mot kvinnliga präster syntes prägla allt flera av de manliga teologie studerande med de följder en fortsatt tendens i denna riktning kunde få för församlingsarbetet . 1* 1978/79. Vi ser med stor oro på det utbredda motståndet mot reform bland studerande som utbildar sig till präster. Detta är kanske främsta skälet för att åtgärder måste vidtas för ett fullt genomförande av kvinnans lagstadgade rätt till prästämbetet. Nämnas bör att oron för prästrekryteringen även klart markeras i det samförståndsförslag ärkebiskopens samrådsgrupp lagt fram. I en protokollsanteckning från tre ledamöter sägs följande: Vi vill vidare understryka det allvarliga i den situation som råder i frågan om kvinnliga präster i och med att en stor del av prästrekryteringen sker från grupper som är negativa till kvinnliga präster. Om allt fler av präster kommer att tillhöra den åsiktsgrupp som ej tolererar kvinnliga präster, kommer snart en ohållbar situation att uppstå mellan dessa präster och den helt övervägande majoritet av medlemmar som till fullo accepterar kvinnliga präster. Många människor runt om i landet delar denna oro. En fortsatt rekrytering av kvinnoprästmotståndare till prästämbetet skapar växande spänningar mellan församlingar och präster. Häri ligger en risk för kyrkosplittring med konsekvenser som kan bli betydligt mer vittgående än den kyrkosplittring kvinnoprästmotståndare varnat för. Den utveckling som i många avseenden ägt rum i positiv riktning och nertoningen av det öppet demonstrativa motståndet som kunnat märkas på flera håll under det gångna händelserika året kan inte dölja att det utbredda kvinnoprästmotståndet kvarstår som ett allvarligt problem. fattade regeringen beslut om att tillställa kyrkomötet ett lagförslag om jämställdhet i prästämbetet. Enligt tillgängliga uppgifter utgår regeringsförslaget från samrådsgruppens skrivning men skärper och förtydligar innehållet på vissa punkter. Kommunministern uttalade för sin del redan i riksdagsdebatten att gruppens förslag utgjorde en god grund när det gäller att finna former som fullt ut tillgodoser de krav som reform ställer på lika behandling av kvinnor och män. Från regeringens sida har framhållits att förslaget innebär att den s. k. samvetsklausulen och de s. k. 17 punkterna görs till historiska dokument. Förslaget har presenterats som en tidsenlig samarbetsklausul. Vi vill för vår del understryka att den s. k. samvetskiausulens innebörd och ställning i förhållande till lagens klara och kortfattade lydelse alltid varit omstridd. Ersätts nu gällande lag med en ny lag innebär detta rätteligen inte införande av en samarbetsklausul. Lagen har större tyngd än så, och detta gäller även den lag som varit i kraft alltsedan tjugo år. lag har självfallet såsom lag större betydelse än det uttalande som gjordes till kyrkomötets protokoll, även om detta kan hävdas ingå som en del i beslutet. Kvi:inans lagliga lika rätt till prästämbetet måste nu genomföras fullt ut. Vi vill här understryka att detta bl. a. innebär att manliga och kvinnliga präster i sin tjänsteutövning måste kunna samarbeta med kollega utan hänsyn till kön. Giltigheten i handlingar i tjänsten får inte uppfattas olika beroende på kön. Kvinnor får inte utsättas för diskriminering eller särbehandling vare sig det sker i aktiva eller passiva former. Särbehandling av kvinnor och män skall inte få ske i fråga om prästvigning. Kvinnor skall ha rätt att prästvigas i samtliga stift och kunna påräkna att detta också praktiskt ordnas. Kvinnor skall inte särbehandlas i tillsättning av tjänster, arbetsplacering eller i den dagliga arbetsgemenskapen. Manliga präster får inte agera, eller underlåta att agera, på ett sådant sätt att kvinnors identitet som präster ifrågasätts. De kvinnor som väljer att vigas till präst har i lagen stöd för sin kallelse. Deras övertygelse och samvete skall inte trädas för när i deras egenskap av kvinnor i prästerlig tjänst. Kvinnans lagliga rätt till prästämbetet kan inte anses genomförd i och med att alla manliga präster fortsättningsvis får tolerera existensen av kvinnliga präster som jämställda och fullvärdiga kolleger i det kyrkliga arbetet. Tolerans och frånvaro av aktiv diskriminering är inte tillräckligt, inte heller att kvinnor behandlas som jämställda i vissa, men inte alla, uppgifter i prästgärningen. Ett fullföljande av reformen förutsätter att den som fortsättningsvis avser att inneha prästtjänst måste verka i den anda sorn föijer av i lag stadgad rätt för kvinnan till lika rätt att inneha prästtjänst. Först då kan den s. k. samvetsklausulen anses vara avskaffad. Med stöd av det anförda hemställer vi att hos regeringen anhåller att förslag skall föreläggas om att all diskriminering av kvinnor i samband med prästutbildning, prästvigning och prästtjänstutövning i skall upphöra och att kvinnans lagstadgade lika rätt till prästtjänst fullt ut skall genomföras.