mot · G302110 · 1979-11-21 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1979/80:38 om ersättning till kommunerna för hjälp till flyktingar m. fl. I propositionen 1979/80:38 föreslås nya regler för ersättning från staten till kommunerna för hjälp till flyktingar och invandrare som söker uppehållsoch arbetstillstånd (UAT-sökande). Vidare föreslås vissa förändringar i administrationen av dessa bidrag. Förslagen har delvis utsatts för hård kritik av främst två av de centrala myndigheter som har avgörande funktioner i landets flykting- och invandrarpolitik, nämligen invandrarverket och . Vpk anser inte att denna kritik kan avfärdas så enkelt som har skett i propositionen. Vi tar här nedan upp de olika delarna i regeringens förslag punkt för punkt. Ersättning skall lämnas av staten till kommunerna för socialhjälp till de grupper som regeringen eller invandrarverket har bedömt vara flyktingar eller i bidragshänseende jämställda med flyktingar. Däremot skall inte ersättning utgå för hjälp till de s. k. anknytningsfallen. Vpk kan inte acceptera denna inskränkning när det gäller anknytningsfallen. Där har, som både invandrarverket och påpekar, vuxit fram en tämligen välavvägd praxis, som fungerar bra i förhållande till de allra flesta nationaliteter. Man kan inte, som regeringen föreslår, bara dra ett streck över de erfarenheter man hos svenska myndigheter tillvunnit sig och skapa problem för människor i mycket svåra och känsliga situationer. Dessutom kommer ett särskiljande av anknytningsfallen i ersättningshänseende att skapa onödiga administrativa problem i kommunerna genom att man tvingas dela upp den hjälp som utbetalas till en familj på de olika personerna med hänsyn till om hjälpen är ersättningsberättigad eller inte. Vpk anser att den praxis som utvecklats när det gäller anknytningsfallen skall vara vägledande när det gäller ersättning till kommunerna för utbetald socialhjälp. 1 propositionen föreslås också att ersättning skall lämnas till kommuner för hjälp till personer som söker uppehålls- och arbetstillstånd. Vi anser detta vara riktigt. Däremot står vi helt frågande inför de resonemang som förs om hjälpens omfattning. När det gäller flyktingar ersätts de faktiska kostnaderna, men när det gäller UAT-sökande endast de kostnader som hänför sig till livsuppehället och vad som kallas för erforderlig vård. Det vill säga att denna grupp inte skall komma i åtnjutande av olika sociala stödformer. Argumentet för denna restriktivitet i förhållande till UAT-sökande är att de inte, genom att de får socialt stöd i olika former, skall bibringas uppfattningen att de kommer att få stanna i landet, innan ärendet har avgjorts. tering är klen och ur social synpunkt oförsvarbar. UAT-sökande bör enligt vår uppfattning komma i åtnjutande av samma sociala stöd som flyktingar i den mån det anses erforderligt. 1 propositionen anförs också att det bästa stödet som kan ges till UAT-sökande är att förkorta handläggningstiden för de sökande. Vi håller självfallet med om att handläggningstiden bör förkortas men vill understryka att detta inte får gå ut över rättssäkerheten. Ersättning föreslås också utgå till viss social service. Den skall utgå med ett schablonbelopp som motsvarar av ersätt socialhjälp och avser att täcka kostnader för barnomsorg, tolkhjälp och kurativt stöd för att ta några exempel. Förslaget har i dessa avseenden kritiserats därför att det inte är förknippat med några villkor för kommunerna att bedriva viss verksamhet. Det kan också på ett orimligt sätt gynna kommuner som inte ägnar sig åt förebyggande verksamhet utan nöjer sig med socialhjälpsutbetalningar. Det har också ifrågasatts om inte andra kommunala uppgifter som fritids- och kulturverksamhet borde omfattas av bidraget. Vpk delar i allt väsentligt den framförda kritiken. Om beslutar om ett bidrag för viss verksamhet, så måste man också övertyga sig om att den verksamheten kommer till stånd. Bidraget bör inte heller knytas till den utbetalda socialhjälpen, utan man bör söka en form för att ge ett bidrag per capita, beräknat på antalet flyktingar i resp. kommun. När det sedan gäller frågan om bidrag till kommunerna för fritids- och kulturverksamhet bland invandrare, anser vi att ett sådant bidrag behövs men att beslut om detta bör tas i särskilt sammanhang. Vpk återkommer till detta . Ersättning för hjälp till flyktingar skall lämnas under det år som beslut om uppehållstillstånd fattas samt därefter. Främst med tanke på de långa utbildningstider som kan komma i fråga för vissa grupper och för vissa nationaliteter, anser vi att tiden bör utsträckas till efter det att beslut om uppehållstillstånd fattats. Ersättning för hjälp till UAT-sökande av annat skäl än att de är flyktingar lämnas från ansökningsdagen fram till beslutet. För den som fått avslag på sin ansökan utgår ersättning fram till den dag då förpassning sker eller högst från beslutsdatum. Det kan ifrågasättas om tremånadersgränsen verkligen fyller någon funktion. Vpk anser att den med fördel kan utgå. Landstingen kommer även i fortsättningen att erhålla ersättning för sjukvård som lämnas till flyktingar. Detta anser vi vara riktigt men föreslåratt tidsgränsen bör utsträckas på samma sätt som för ersättning till kommunerna för utgiven socialhjälp. handläggs huvuddelen av kommunernas ersättning för socialhjälp till utländska medborgare av . Enligt förslaget skall dessa uppgifter i fortsättningen överföras på länsstyrelserna och invandrarverket. Undantag görs dock för ersättning för familjepedagogisk verksamhet och ersättning till landstingen, vilket skall ligga kvar hos . Både invandrarverket och har kritiserat förslaget i denna del. har anfört att den centrala myndighet som skall handlägga bidragsfrågorna bör ha kompetens på socialvårdsområdet och anser därför att bör ha kvar uppgiften. ifrågasätter om det kan innebära någon större administrativ vinst att lägga ut på 24 myndigheter vad som sköts av en. Man pekar också på behovet av en enhetlig handläggning, liksom de säkerhetsproblem som uppstår när man på flera myndigheter sprider uppgifter om enskilda, som bör beläggas med strikt sekretess. Vpk har tidigare, i en motion i anslutning till propositionen 1979/80:6, avvisat förslaget om att avveckla flyktingenhet och anser att även i fortsättningen skall ha en central uppgift när det gäller flyktingarnas förhållanden här i landet. I konsekvens med detta bör även i fortsättningen handlägga ärenden om ersättning till kommunerna för hjälp till flyktingar. I propositionen tas också frågan upp om de speciella problem som kan uppstå i kommuner med en särskilt hög andel invandrare. Regeringen hänvisar till att de ekonomiska frågorna i dessa sammanhang bör lösas i anslutning till kommande förslag om skatteutjämningsbidrag. Vpk anser dock att man bör överväga särskilda stödformer åt dessa kommuner för att öka deras möjligheter att ge ett aktivt stöd till invandrarna. Under hänvisning till det anförda föreslås 1. att med ändring i propositionen 1979/80:38 beslutar uttala a) att den som utan att själv vara flykting erhåller uppehållstillstånd på grund av anknytning till flykting i bidragshänseende skall jämställas med flykting och att därvid nuvarande praxis tillämpas, b) att social service till den som söker uppehålls- och arbetstillstånd skall ersättas i samma utsträckning som stöd till flykting, c) att ersättning för hjälp till flyktingar skall lämnas under det år beslut om uppehållstillstånd fattas samt därefter, d) att ersättning för hjälp till den som söker uppehålls- och arbetstillstånd skall lämnas från ansökningsdagen fram till den dag beslut fattas i ärendet och i de fall avslag lämnas på ansökan för förpassning, e) att ersättning till landsting för den vård som lämnas flykting skall utgå under det år beslut fattas om uppehållstillstånd samt därefter, 0 att skall förmedla ersättning till kommunerna för hjälp till flyktingar och sökande av uppehålls- och arbetstillstånd, 2. att uttalar att en överarbetning bör ske av bestämmelserna om ersättning till kommunerna för social service åt flyktingar, innebärande att ersättningen beräknas per capita av antalet flyktingar i resp. kommun och med angivande av villkor för medlens användning, 3. att uttalar att det är nödvändigt att förkorta handläggningstiden för ansökan om uppehålls- och arbetstillstånd, men att detta inte får tillåtas inkräkta på rättssäkerheten, 4. att hemställer hos regeringen om att särskilt stöd till kommuner med stor andel invandrare övervägs. (vpk) C.-H.