mot · G302130 · 1979-12-03 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1979/80:58 om fortsatt reformering av inkomstskatten, m. m. kommunisterna avvisar regeringens förslag till sänkta marginalskatter. Regeringens proposition om fortsatt reformering av inkomstskatten är i det väsentliga en reform för de rika. Förslagen är en fortsättning på den orättvisa fördelningspolitik som de olika borgerliga regeringarna genomdrivit . De borgerliga partierna, och särskilt , talar om att sänka det totala skattetrycket men genomför höjningar av de indirekta skatterna. Ökningen av de indirekta skatterna syns inte på samma sätt som en ökning av inkomstskatten. Den medför att den utjämning och omfördelning som skattesystemet borde syfta till vänds till en överföring av skattetrycket på människor med låga och genomsnittliga inkomster. Skattepolitiken skall enligt vår mening tjäna en omfördelning av inkomsterna från dem som har höga inkomster till dem som har mindre inkomster eller inga alls. Den skall bekosta gemensamma nyttigheter som sjukvård, barnomsorg, skolor, kollektivtrafik, social omvårdnad, sysselsättning, samhällelig service i många former och mycket annat som alla gemensamt skall ha nyttjandemöjligheter till och inte vara beroende av höga inkomster för att kunna åtnjuta. Skattepolitiken är alltså inget självändamål utan ett politiskt instrument för att uppnå en rättvis fördelning av samhällets resurser. Men skattepolitiken har fått en annan inriktning genom de borgerliga partierna. Den har blivit ännu orättvisare än förut. Den har i ännu högre grad kommit att gynna dem som har det bäst i samhället till förfång för dem som har det sämre. Den har minskat inkomstskatterna för höginkomsttagare och dem med höga kapitalinkomster, som mervärdeskatten och andra indirekta skatter ökat. En sådan omfördelning anser vpk oacceptabel. I en socialt inriktad och rättvis skattepolitik måste de med höga inkomster påläggas högre skatter än de med låga inkomster. Detta är dock med nuvarande system endast teoretiskt. Avdragssystemet medför att de med höga inkomster kan tillgodogöra sig förmåner som innebär att den totala skatten inte blir högre procentuellt - och i många fall t. o. m. lägre - än för dem med låga och normala inkomster. Dessa möjligheter att lagligt smita undan skatt måste undanröjas. De s. k. marginalskatterna används i skattedebatten för att försöka förmå 1 1979/80. 3 sami Nr 130 normalinkomsttagarna att skatterevoltera mot de höga marginalskatterna. Men det är inte dessa inkomsttagare som tjänar på regeringens skattepolitik. Det visar i sin utkomna bok och deras skatter. Han bevisar där vad vpk alltid hävdat, nämligen att höga marginalskatter i alltför hög grad är teoretiska. I boken jämför han vissa stadsdelar i , där de som bor i den exklusiva villastadsdelen inte betalar nämnvärt mer skatt än de som bor i högshusområdet . Det är denna inriktning av skattepolitiken som vpk vänder sig emot. Regeringspropositionen kan ej godkännas, då den leder till att inkomstfördelningen blir ännu mera ojämlik. Vpk föreslår i stället andra åtgärder: Slopande av hela momseffekten på livsmedel, vilket för inkomsttagare med . i årsinkomst skulle betyda en skattelättnad med ca . för ensamstående och ca . för 2 sammanboende med 2 barn. Införande av en extra skattereduktion om . för alla vanliga löntagare. Skattereduktionen utgår med . för inkomsttagare med . i beskattningsbart belopp och avtrappas därefter för att helt upphöra vid . Slopande av indexregleringen (inflationsskyddet). En radikal förändring av avdragssystemet i beskattningen. Höjning av skatten på stora förmögenheter, på arv och gåvor samt skärpning av realisationsvinstbeskattningen. Höjning av bolagsskatten. Vpk:s förslag till ändring av skatten : Tabellen innehåller vpk:s förslag till: o slopande av momseffekten på livsmedel o slopande av inflationsskyddet (index) på skatteskalan O skattereducering på . för inkomster mellan . och , avtrappning före och efter. Normalfamilj (2 inkomster) 2 vuxna 2 barn - = skatteminskning i jämna hundratal kr. + = skatteökning i jämna hundratal kr. De i propositionen framlagda förslagen berör frågor som utretts av skatteutredning. Utredningens ställningstaganden i dessa frågor redovisas i slutbetänkandet SOU 1977:91. Vpk:s ledamot i utredningen yttrade i reservation till betänkandet bl. a. följande: Vad som bland allmänheten förväntades av skatteutredning var att den skulle framlägga förslag till ett reformerat skattesystem. Detta synes också ha varit ambitionen av dess arbete. Efter den borgerliga valsegern 1976 och förändringen av majoritetsförhållandena i skatteutredningen har man begränsat sig till ett par mindre förändringar i ett antikverat skattesystem. Den borgerliga majoritetens förslag innebär en minskning i progressiviteten i skattesystemet genom stora skattelättnader för de högre inkomsttagarna finansierade med höjningar av mervärdeskatten och andra indirekta skatter, vilka hårdast drabbar låginkomsttagarna och barnfamiljerna. Det är en förändring i reaktionär riktning av skattepolitiken som de borgerliga partierna och vill genomdriva. Detta kan enligt min mening icke accepteras. Det måste också kritiseras att utredningen icke på ett tillfredsställande sätt har behandlat alla de delar av skattepolitiken som faller under dess arbetsområde. Vad som sägs i direktiven har heller icke i sin helhet uppfyllts. Det berättigade i denna kritik framstår nu i klar belysning av de av regeringen framlagda reformförslagen. Vad som föreläggs är ytterligare några tyglappar till det nötta, halvsekelgamla lapptäcke som utgör vårt skattesystem. Propositionens huvudsakliga innehåll utgörs av en oförställd attack mot progressiviteten i skattesystemet. Marginalskatterna utmålas som det allt överskuggande problemet. Sammantagna vittnar förslagen om oförmåga att angripa de grundläggande orättvisorna i vårt nuvarande skattesystem, såsom det samlade skattetrycket på låginkomsttagarna och barnfamiljerna, möjligheterna att förvandla löpande inkomster till lågt beskattade kapitalvinster, underskottsavdragen, m. m. Vpk redovisar i de senare delarna av denna motion de principer som partiet anser böra ligga till grund för ett reformerat inkomstskattesystem. Dessa principer har utförligare motiverats i motioner till föregående (se motion 1978/79:310 m. I propositionen upprepas uppfattningen att åtgärder för att begränsa den kommunala tillväxten måste prövas. Detta sker utan att orsakerna till den kommunala utgiftsökningen belyses. Redan regeringens egna beräkningar att kanske en procent av den till uppskattade ökningstakten kan bero på insatser för att motverka ungdomsarbetslösheten visar att kommunerna står inför problem som inte löses genom åtstramningsåtgärder. Regeringen är heller inte beredd att vidta åtgärder som skulle tillföra kommunerna ökade resurser. När det gäller vissa skattepliktiga förmåners inräknande i det kommunala skatteunderlaget vidtas endast sådan förändring som skall bli neutral i fråga om kostnadsfördelningen mellan stat och kommun, dvs. inte ge kommunerna resurser som de borde tillföras. kommunisterna har vid upprepade tillfallen krävt ökade statliga insatser för att kommunerna skall kunna fullgöra sina serviceuppgifter utan kraftiga skattehöjningar. a. har vi krävt ökade statsbidrag till vissa verksamheter och särskilda insatser för barnomsorg, bekämpande av ungdomsarbetslöshet osv. En viktig fråga när det gäller skattepolitiken är att hålla tillbaka de stigande kommunalskatterna, som särskilt hårt drabbar låg- och medelinkomsttagarna. Regeringens förslag berör inte detta problem. Dess linje är att åstadkomma skattelättnader för högre inkomsttagare och att möjligen hålla tillbaka kommunalskattehöjningarna genom åtgärder som försämrar servicen. Detta är en reaktionär politik. har också kommunisterna krävt övergång till en gemensam progressiv statskommunal enhetsskatt. Det är nödvändigt att bryta en utveckling som leder till att en allt större del av samhällsservicen finansieras via ett skattesystem som särskilt hårt drabbar låginkomsttagarna. Därför krävs en genomgripande skattereform. I annat sammanhang återkommer vi till frågor som rör kommunernas ekonomi och skattesystemet. 1 det följande behandlas de i propositionen framlagda förslagen. Den mest angelägna skattereformen är inte att sänka marginalskatterna utan att minska den totala skattebördanför låg- och medelinkomst tagargrupperna. Den huvudsakliga delen av dessa gruppers skattebörda utgörs av de indirekta skatterna och kommunalskatten. De nu framlagda förslagen innebär inte något steg i denna riktning. I stället föreslås reaktionära förändringar av skattetrycket. Regeringen vill med generella marginalskattesänkningar ytterligare omfördela skattebördan från den progressiva direkta statsskatten till de indirekta skatterna. Det har senast visats genom höjningen av skatten på alkohol och tobak samt förslaget om höjning av energiskatten. Finansieringen av kostnaderna för de föreslagna statsskattelättnaderna - vilka huvudsakligen kommer höginkomsttagarna till del kommer att belasta de grupper som har det största behovet av en skattesänkning: låginkomsttagarna och barnfamiljerna. En utveckling mot att dessa grupper får bära en allt större del av den totala skattebördan eftersträvas av företrädarna för de intressen som den borgerliga regeringen bygger sin proposition på, nämligen och andra kapitalägargrupper. Man får å andra sidan inte underskatta inflationens betydelse för beskattningen av arbetsinkomsterna. För flertalet lönearbetare i har de senaste årens lönehöjningar endast varit nominella. Stigande priser och hyror har ätit upp de löneökningar man tillkämpat sig. yttringar sammanhänger med det kapitalistiska systemets allmänna utvecklingsdrag och kris. Kapitalistklassen vill öka sina profiter på de lönearbetandes bekostnad. Arbetarnas och tjänstemännens fackliga styrka gör det svårt för kapitalisterna att få igenom direkta lönesänkningskrav. I stället söker man genom pris- och hyreshöjningar tilltvinga sig en större andel av produktionen. Den fackliga kampen mot prishöjarpolitiken, som den borgerliga riksdagsmajoriteten står för, är därför av utomordentligt stor betydelse. Men minst lika viktigt är att denna kamp förs vid utformningen av skattepolitiken. Regeringens marginalskatteförslag kommer dessutom att innebära att i den påbörjade lönerörelsen tvingas de fackliga organisationerna på lönearbetarsidan att kämpa för kompensation även för skatteövervältringen. Detta för att normalinkomstgrupperna skall erhålla reallöneförbättringar. 1 nr 47/1979 redovisas i tabeller hur denna kompensation måste fördelas för att någon förändring i förhållande till den gällande relationen inte skall komma till stånd. Så här stor bruttoökning behövs för att alla skall få . i real ökning av nettoinkomsten: -3,3 -0,4 Tabellen visar att för att få lika mycket över efter skatt och inflation i kronor räknat (.) så krävs en tvåsiffrig procentuell löneökning i de vanliga inkomstlägena, men knappast någon höjning i de högre inkomstlägena. Den borgerliga trepartiregeringen införde det s. k. inflationsskyddet av statsskatteskalorna. Detta system bidrar till att effektivisera utplundringen av lönearbetarna. Genom systemet undantas generellt en lika stor procentuell andel av de nominella löneökningarna från beskattning. Detta har flera negativa effekter. a. minskar medvetenheten om den klassmässiga utplundring som inflationen innebär, dels leder systemet till obefogade skattelättnader för höginkomsttagaren. - Systemet har även starkt negativ effekt på det statsfinansiella läget. De borgerliga regeringarna har valt att finansiera systemet via ökad utlandsupplåning och höjningar av de indirekta skatterna, främst mervärdeskatten. Det kan till inflationsskyddets försvar sägas att de nominella lönehöjning arna medfört att skattesatser, vilka införts för att åstadkomma en fördelningspolitiskt önskvärd inkomstutjämning, nu blivit aktuella för de breda löntagargrupperna. Detta åberopas nu även till grund för ytterligare marginalskattesänkningar utöver inflationsskyddet. Förhållandet medför naturligtvis ett behov av ändringar i statsskatteuttaget i vissa inkomstlägen. Sådana ändringar bör emellertid enligt vpk:s mening åstadkommas med en sänkning med ett likartat krontalsbelopp för de breda inkomsttagargrupperna i form av skattereduktion. Ett övre tak bör införas för sänkningen. Härigenom undvikes den ovan påtalade överkompensationen av höginkomsttagarna. Skattepolitik är klasspolitik. Detta står klart för envar som läst den borgerliga regeringens förslag till reformering av inkomstskatten. Förslaget innebär ytterligare ett oförställt angrepp på de fördelningspolitiska ambitioner som trots allt finns bakom vårt statsskattesystem. Skattesänkningar för höginkomsttagare och kapitalägare skall betalas via ökade skattebördor för lönearbetarna. Detta är borgerlig klasspolitik. Vpk har i motioner visat att det skattetryck som kan avläsas i statsskatteskaloma till stor del är teoretiskt. Detta förhållande grundar sig bl. a. på möjligheten för höginkomsttagarna att via avdragssystemet reducera sin taxerade inkomst. Riktigheten i detta påstående stöds nu av det faktum att de föreslagna marginalskattespärrarna inte beräknas ge större skattebortfall än ca 80 milj. kr. De föreslagna marginalskattespärrarna utgör enligt vpk:s mening ytterligare ett exempel på den borgerliga klasspolitiken, som denna kommer till uttryck i fråga om skatterna. Förslaget bör givetvis avslås. Av större intresse är enligt vpk:s mening de marginaleffekter som inträder till följd av inkomstökning och bortfall av bidrag samt avgiftsökningar. Detta problem berörs endast flyktigt av regeringen. Det är närmast ett hån av regeringen när den påstår att de föreslagna marginalskattesänkningarna nämnvärt skulle påverka dessa marginaleffekter. Låginkomsttagarna har ringa nytta av en marginalskattesänkning. Enligt förslaget får de ett belopp av ett par tior för år räknat. Detta har knappast någon märkbar effekt på hushållsekonomin. Härtill kommer att denna sänkning av den direkta skatten finansieras via höjning av andra skatter, främst de indirekta. Detta drabbar särskilt hårt barnfamiljerna. De kommer att få betala dyrt för den föreslagna marginalskattesänkningen. Sammantagna med finansieringsformen saknar förslagen nämnvärda effekter för denna grupp. Enligt vpk:s mening måste det till en början framhållas att marginaleffekter av nu berört slag i stor utsträckning är oundvikliga. innebär ett minskat bidragsbehov och en större skattekraft. Endast genom en smidig anpassning av skilda bidragsgränser och en minskning av utgående avgifter för barnomsorg m. m. kan en meningsfull förbättring av berörda gruppers situation åstadkommas. Vpk har krävt lösningar i denna riktning, liksom väsentliga ökningar av vissa bidrag, i skilda sammanhang. Detta har avvisats av den borgerliga majoriteten. Detta visar att intresse av att lösa problemen för låginkomsttagarna och barnfamiljerna saknas hos regeringen. Folkpensionärerna utgören låglönegrupp. Samhället bör ha ett stort ansvar för att denna grupp icke drabbas av standardförsämringar. Om detta brukar de borgerliga partierna vara rörande ense i valtider. är det emellertid andra grupper som skall attraheras. Därför får folkpensionärerna vara med och betala de nu föreslagna marginalskattesänkningarna. Detta är nämligen vad som sker när de indirekta skatterna, t. ex. energiskatterna, höjs. Ett slopande av mervärdeskatten på nödvändighetsvaror skulle betyda en kraftig förbättring av denna grupps läge. Förslagen rörande folkpensionärernas beskattning är otillfredsställande. Vpk föreslår att avdraget för pensionärerna utformas så att ingen beskattningsbar inkomst uppkommer vid en taxerad inkomst, motsvarande folkpensioner och pensionstillskottet plus en sidoinkomst om . Vpk framför följande förslag i skattepolitiken: En genomgripande skattereform är nödvändig. De senaste årens skattepolitik har i verkligheten inneburit att en ökad del av skattebördan lagts på lönearbetarna. Bolag och förmögenhetsägare svarar för en allt mindre del av de samlade skatterna. Detta i kombination med direkta och indirekta subventioner i miljardbelopp till bolagen har gjort att fördelningen av skattebördan är klart orättvis. Skattepolitik är klasspolitik. Lönearbetarna måste söka påverka statsapparaten och dess handlande, så att skattepolitiken kan bli ett led i en fördelningspolitik för utjämning av inkomst- och förmögenhetsskillnaderna. Skatteinstrument bör även utnyttjas i miljöpolitiken och i den allmänna närings- och regionalpolitiken. Grundlinjen i skattepolitiken måste enligt vpk:s mening vara kamp för minskade skattebördor på lönearbetarna, barnfamiljerna, pensionärerna ökade skatter för stora förmögenheter, bolagsvinster, spekulationsvinster. måste stat, landsting och kommuner säkras nödvändiga inkomster för en aktiv social reformverksamhet, utbyggd kultursektor, planerad regionalpolitik och intensiv miljövård. I första hand gäller följande: Kamp mot de höga indirekta skatterna och särskilt mot mervärdeskatten, som fördyrar alla varor. I forsta hand måste moms på maten bort. Staten måste överta kostnaderna för viktiga delar av kommunernas och landstingens verksamhet (enhetliga bostadstillägg till pensionärerna, skolkostnaderna, kostnaderna för barnstugorna och huvuddelen av sjukvården). Snabbare utbetalning av kommunernas skattemedel. Kommuner och landsting befrias från allmän arbetsgivaravgift. Införande av en progressiv statskommunal enhetsskatt. Kostnaderna för den grundläggande sociala, medicinska och kulturella omvårdnaden täcks inom det samlade statliga skattesystemet. Därutöver inom vissa gränser fri beskattningsrätt för kommuner och landsting. Progressionen i skattesystemet får icke försvagas utan måste tvärtom skärpas genom åtgärder som innebär att höga inkomster, kapitalvinster och stora förmögenheter till fullo underkastas beskattning. Hela det nuvarande avdragssystemet måste göras om och de flesta avdrag helt slopas. Ränteavdraget måste begränsas. Rätten till underskottsavdrag begränsas. Befogade avdrag sker från skatten i stället för som från inkomsten. Beskattningen av kapital och kapitalvinster måste kraftigt skärpas. Skattepolitiken måste användas som ett medvetet instrument för att utjämna förmögenhetsfördelningen, den årliga förmögenhetsskatten skärpas och 80-85-procentsregeln avskaffas. Beskattningen av stora arv och gåvor skärps. Som grundval för beskattningen av s. k. realisationsvinster måste gälla dels att hela realisationsvinsten skall beskattas, dels att beskattningen skall vara av minst samma skärpa som beskattningen av arbetsinkomster. Den direkta beskattningen av bolagens vinster måste skärpas. Bolagsskatten bör göras progressiv och nuvarande avskrivningsregler förändras. Ett system av produktionsskatter bör införas, beräknade i förhållande till företagens omsättning, råvaru- och energiförbrukning och inte som nuvarande arbetsgivaravgifter enbart i förhållande till löneutgifterna. Ett sådant skattesystem bör användas också för miljöpolitiska och allmänt närings- och regionalpolitiska syften. Beskattningen bör differentieras med hänsyn till produktionens nytta. Skatteflykt och skattefusk måste hårt bekämpas. Skatteflykten stoppas genom ett rättvisare skattesystem, vilket icke som gynnar höginkomsttagarna redan i själva sin konstruktion. Det direkta skattefusket bekämpas genom en skärpt lagstiftning och ökade personella resurser till taxeringsmyndigheterna. Stat, landsting och kommuner måste tillförsäkras tillräckliga inkomster för en utbyggnad av den sociala och kulturella omvårdnaden, för en effektiv närings- och regionalpolitik och för omfattande miljövårdsarbe Nya inkomstkällor måste öppnas, t. ex. genom nationalisering och kommunalisering av vinstgivande foretag. Byråkrati och slöseri, bl. a. på det militära området, måste bekämpas och utgifterna därmed minskas. / stället för regeringsförslaget I stället för de av regeringen föreslagna förändringarna av skattepolitiken, vilka på ett otillbörligt sätt gynnar de högre inkomsttagarna, föreslår vpk följande: Slopande av hela momseffekten på livsmedel. Införande av en extra skattereduktion om . för alla vanliga löntagare. Slopande av mervärdeskatten pä livsmedel De indirekta skatterna är regressiva, dvs. deras relativa tyngd är störst för lägre inkomsttagare. Särskilt gäller detta mervärdeskatten på livsmedel, eftersom lägre inkomsttagare, personer med tungt arbete och barnfamiljer måste använda större del av sina inkomster till inköp av mat än högre inkomsttagare. Vpk har därför hårt drivit kravet om låga priser på livsmedel och framför allt framhållit den positiva effekten av att slopa moms på maten och i stället skärpa skatten på kapital och kapitalinkomster. Detta krav har fått en mycket stark anslutning i breda befolkningslager. Regering och riksdag har tvingats att söka begränsa prisstegringen på livsmedel genom olika åtgärder: prisreglering, subventioner. Statens utgifter för subventionering av livsmedel beräknas till ca 3 600 milj. kr. Eftersom mervärdeskatten på livsmedel beräknas inbringa sammanlagt ca 9 400 milj. kr. (med fråndrag för läskedrycker och lättöl samt färtäring utom hemmet ca 7 800 milj. återstår fortfarande ett stort belopp som konsumenterna får betala i skatt på sin mat. Livsmedelspriserna fortsätter också att stiga, vilket i förening med den höjda mervärdeskatten kraftigt ökat beskattningen av medborgarnas nödtorft. Om det är riktigt som påstås att regeringen inte har för avsikt att subventionera kommande höjningar med anledning av det förestående jordbruksavtalet kommer läget ytterligare att förvärras för barnfamiljer och pensionärer. Vpk kräver ånyo att hela mervärdeskatten på mat skall bort. Detta kan endera ske genom ett direkt slopande av skatten eller genom att subventionerna utökas så att hela momseffekten på maten försvinner. Kostnaden härför uppgår till ca 4 500 milj. kr. Verkningarna för konsumenterna av ett slopande av mervärdeskatten på livsmedel (eller subventioner till motsvarande belopp) är synnerligen betydande. Hela kostnaden av mervärdeskatten på livsmedel kan för en ensamstående inkomsttagare med inkomst . beräknas till ca , för 2 gifta eller sammanboende med 2 barn i samma inkomstlägen till ca . Om i runt tal av denna kostnad f. n. kan anses vara motsvarad av de utgående livsmedelssubventionerna, skulle ett fullständigt slopande av momseffekten på livsmedel innebära en skattelättnad för en ensamstående inkomsttagare med en inkomst . och för 2 gifta eller sammanboende med 2 barn i samma inkomstlägen med ca . Som redan anförts kan vpk icke godkänna regeringens förslag till ändringar vad beträffar inkomstbeskattningen. Det är tre åtgärder som bestämmer verkningarna beträffande förändringen av skatten för olika inkomstskikt, nämligen 1) indexregleringen av skatteskalorna, 2) sänkningen av marginalskatten, dvs. minskningen av progressiviteten i skattesystemet, 3) de nya marginalskattespärrarna. Den sammanlagda effekten av dessa åtgärder kan illustreras med några sifferexempel. För en inkomsttagare med en taxerad inkomst 1980 av . minskar inkomstskatten med , varav . genom indexregleringen och . genom ändrade skatteregler. För en inkomsttagare med en taxerad inkomst 1980 av . minskar inkomstskatten med , varav . genom indexregleringen och . genom ändrade skatteregler. Men för en inkomsttagare med . i taxerad inkomst uppgår minskningen av skatten till inte , varav . genom indexregleringen, . genom marginalskattespärren och . genom ändrade skatteregler i övrigt. En sådan fördelning av en skatteminskning strider mot varje rättvisa. Den gynnar de höga inkomsttagarna och missgynnar de lägre och mellaninkomsttagarna. Vpk föreslår att i stället, såsom en provisorisk åtgärd, en extra skattereduktion införs om . för inkomsttagare med beskattningsbara inkomster mellan . i taxerad inkomst) och . i taxerad inkomst).