mot · G30225 · 1979-10-08 00:00:00 — med anledning av propositionen 1978/79:165 om den svenska kapitalmarknaden Anställda, ägare och andra intressenter i de mindre och medelstora företagen missgynnas av att samhället i en rad hänseenden är sämre anpassat till dessas behov än till de stora företagens. Detta kommer särskilt tydligt till uttryck då det gäller tillgången till finansiella resurser av olika slag. En stabil tillväxt förutsätter att proportionerna mellan riskbärande s. k. egenkapital och driftslån i företagen är väl avvägda. Småföretagens soliditet är genomgående betydligt lägre än genomsnittet för hela företagssektorn. Detta utgör en hämmande faktor för allt slags risktagning - bl. a. investeringar samt för tillväxt och extern finansiering. Småföretagens tillgång till riskkapital hämmas inte bara av den under långa perioder generellt alltför låga lönsamhetsnivån utan också av speciella problem för just denna kategori av företag. En viktig källa till utvecklingen av det egna kapitalet utgör företagens egna vinster. Den svenska marknadens anpassning till de större företagens villkor ger ett visst handikapp i lönsamhetshänseende för de mindre företagen. Beskattningssystemet för fåmansbolag medför betydande handikapp i jämförelse med villkoren för de större företagen, bl. a. med hänsyn till effekten av förmögenhetsskattereglerna och bestämmelserna om dubbelbeskattning av aktiebolagets vinster. Dessa frågor har blivit föremål för fortsatt översyn resp. speciella utredningsuppdrag. Det är angeläget att denna verksamhet också beaktar effekterna på småföretagens totala kapitalförsörjning. Utöver rörelsegenererat riskkapital är utifrån tillfört eget kapital en nödvändighet för företagens utveckling. Småföretagen saknar här de möjligheter som aktiemarknaden (och marknaden för konvertibla skuldebrev) erbjuder för de större företagen. Systemet med dubbelbeskattning av utdelade vinster i aktiebolag har medfört att de mindre företagen regelmässigt ej lämnar utdelning. Häri ligger ett skattemässigt incitament till att begränsa ägarekapitalet i småföretagen till vad företagsledaren och andra arbetande ägare kan tillskjuta eller övertaga (med användande av beskattade medel). Om dubbelbeskattningen för utdelningar kunde upphävas eller begränsas skulle detta inte bara gynna ägarspridningen i mindre och medelstora företag utan även underlätta kapitalförsörjningen på olika sätt. I arvssituationer skulle andra släktingar än de i företaget sysselsatta kunna stå kvar som delägare, och minoritetsaktieposter skulle framstå som företagsekonomiskt motiverade bl. a. för invest mentbolag med regionalpolitiska uppgifter. Nya resurser t. ex. genom en regionalt orienterad femte AP-fond skulle kunna kanaliseras till denna företagskategori. På skulle regionala marknader för andelar i mindre och medelstora företag kunna skapas. Dylika åtgärder skulle medverka till undanröjande av vissa hinder för småföretagens tillväxt och utveckling, som föreligger. Ett viktigt inslag i den stelhet hos det svenska näringslivet, som ofta påtalats och som ej sällan hänförts till mindre väsentliga orsaker, t. ex. låg geografisk rörlighet hos arbetskraften, är bristen på ett naturligt tillskott underifrån till kategorin medelstora och större företag. Alltför ofta förekommer att de mindre företagen köps upp av konglomerat eller fusioneras med större företag. Denna från andra utgångspunkter onödiga koncentrationsprocess i svenskt näringsliv skulle i många fall undvikas vid jämställdhet i fråga om finansieringsmöjligheter och i skattehänseende mellan större och mindre företag. Också försörjningen med främmande kapital är ett viktigt problem. Den lägre soliditeten i småföretagen spelar här en viktig roll. En annan betydelsefull faktor är den relativt sett lägre tillgången på realsäkerheter av den typ som traditionellt prioriterats av banklagstiftningen. Inte minst påtagligt är detta i fråga om den stora kategori företag inom distributionssektorn och industriservicesektorn som inte har stora resurser bundna i fastigheter eller industritillbehör av den typ som kan ligga till grund för fastighets- resp. företagsinteckning. Småföretagen har inte heller i fråga om det främmande kapitalet tillgång till en marknad av det slag obligationsmarknaden innebär. I gengäld finns en speciell, avgränsad marknad för de mindre företagens långa kapitalförsörjning via utvecklingsfonderna och Industrikredit/Företagskredit samt vissa branscher. Det är angeläget att klarlägga i vilken utsträckning dessa ger de mindre företagen resurser som är jämförbara med dem som står de större företagen till buds. En viktig uppgift då det gäller de mindre och medelstora företagens kapitalförsörjning har finansbolagen, vars kundkrets till övervägande delen består av företag ur denna kategori. Finansbolagens roll synes väsentligen vara att omforma likviditetsöverskott i större företag till småföretagsanpassade kreditformer i förening med administrativ service. I flera centermotioner har betydelsen av småföretagsfinansieringen via dessa kanaler understrukits. En viktig kanal för kreditförmedling utgör banksystemet, dvs. affärsbanker, sparbanker och föreningsbanker. En av SIND publicerad undersökning (PM 1979:11) visar att de mindre och medelstora företagens andelar av affärsbankernas kreditgivning till industriföretag successivt har minskat alltsedan 1965. Under 1976-1978 minskade andelen . För sparbanker och föreningsbanker har dessa företagskategoriers andelar av kreditgivning nästan halverats. Det är angeläget att kartlägga orsakerna till denna utveckling. Ett skäl kan vara att småföretagen i större utsträckning än större företag hämmats i sin utveckling av de ekonomiska problemen . Kraven på bankmässiga säkerheter eller etablerad kreditgivningspraxis kan ha inneburit att småföretagen på ett tidigare stadium än de större företagen nått en gräns då fortsatt kreditgivning måste avbrytas. I viss mån kan också de ökade utlåningsmöjligheterna från utvecklingsfonderna ha lett till att bankernas utlåning till småföretagen minskat relativt sett. Detta är i så fall en otillfredsställande utveckling. Utvecklingsfondernas kreditgivning avser ju att täcka ett behov av högre risktagande och borde rimligen leda till att bankerna kunde öka sin kreditgivning till flera företag och projekt inom de för dem normala riskgränserna. En sjunkande kreditgivning från banksystemets sida innebär att de stora fördelar som ligger i ett till avdelningskontoren knutet, lokalt förankrat kunnande på kreditberedningens område inte utnyttjas i den utsträckning som vore önskvärt för att kanalisera kreditresurser till småföretagen. Det är angeläget att återställa en rimlig andel för småföretagen av banksystemets kreditresurser. Av det ovan anförda framgår att det krävs en ny helhetssyn på småföretagens kapitalförsörjningsproblem. En förbättring av dessa torde vara avgörande för de fortsatta ansträngningarna att främja de mindre och medelstora företagens utveckling och för en fortsättning på den väg mot likställdhet mellan stora och små företag som markerades av småföretagspropositionen 1977. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att begär att regeringen skyndsamt utreder frågan om småföretagens finansiella situation och framlägger erforderliga förslag i syfte att säkra en god sysselsättningsutveckling inom den viktiga småföretagssektorn.