mot · G2022102 · 1979-01-25 00:00:00 — 1978/79 2102-2109 av och om höjd vittnesersättning Enligt vittnesersättningskungörelsen utgår ersättning till vittne m. fl. för tidsspillan med högst . Traktamente får bestämmas till högst . eller, om den som kallats haft utgift för nattlogi eller andra särskilda omständigheter föreligger, till högst . I bilaga 5 till budgetpropositionen 1979 anger justitieministern att han har för avsikt att senare föreslå regeringen att dessa belopp höjs fr. o. m.den 1 juli 1979: ersättningen för tidsspillan till . och traktamentet till . eller, om den som kallats haft utgift för nattlogi eller andra särskilda omständigheter föreligger, till . Såväl nu gällande som förutskickade ersättningsbelopp är ofta en dålig kompensation för vittnets faktiska kostnader i samband med inställelse inför rätta. Den som t. ex. har en timlön på . och förlorar en hel arbetsdag blir illa kompenserad genom en ersättning på . Ett vittne, som i allmänhet utan egen förskyllan blir indragen i en process, har svårt att förstå varför han, utöver det obehag som många fortfarande känner över att behöva vittna inför domstol, också skall drabbas av en ekonomisk förlust. Argumentet att vittnesplikten är en medborgerlig skyldighet förefaller sällan bidra till en ökad förståelse. Så som vår processordning är uppbyggd är det viktigt att all åbeopad vittnesbevisning verkligen blir tillgänglig för domstolen. Tendensen att utebli från rätten eller förebringa förhinder harblivit alltmer märkbar. Försenade eller inställda rättegångar skapar både onödiga besvär och ökade kostnader, vilka måste sättas i relation till kostnaden för en vittnesersättning som bättre täcker vittnets förlust och därigenom underlättar villigheten hos allmänheten att vittna. Även om ersättningen för tidsspillan således är i behov av höjning, är behovet av en förbättrad ersättning utan tvivel störst då det gäller det s. k. nattraktamentet. Kostnaden för ett acceptabelt hotellrum överstiger så gott som alltid det belopp som domstolen högst kan döma ut, och vittnet får då själv stå för mellanskillnaden. Särskilt stor har denna olägenhet visat sig vara i mål, t. ex. angående narkotikabrott, där utländska vittnen skall höras. De företer då ofta i rätten hotellräkningar för nattlogi och utgår från att domstolen skall ersätta dem för kostnaden. Att i sådana fall, då domstolen kanske först efter övertalning förmått en utlänning att komma till för att vittna, vittnet inte kan gottgöras för rena utlägg är otillfredsställande. För utlänningar från andra 1 1978/79. länder än våra nordiska grannländer föreligger ju över huvud taget inte någon vittnesplikt inför svenska domstolar. Det finns alltså tungt vägande skäl som talar för att utforma ersättningen för det s. k. nattraktamentet så, att domstolarna får möjlighet att döma ut belopp som till fullo gottgör vittnena förderas utlägg. Domstolarna borde därför få möjlighet att, då särskilda skäl föreligger, döma ut ersättning med högre belopp än vad som stadgas i vittnesersättningskungörelsen. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär sådan ändring i vittnesersättningskungörelsen att domstol bereds möjlighet att då särskilda skäl föreligger medge högre belopp i vittnesersättning än vad som enligt vittnesersättningskungörelsen normalt kan utgå.