mot · G202453 · 1979-01-17 00:00:00 — 1978/79 453-461 av i m. fl. om länsstyrelsernas planering av vägbyggande 1 propositionen 1977/78:10 om ändring av statens vägverks organisation och om vissa vägplaneringsfrågor slogs fast att, eftersom länsvägnätet företrädesvis betjänade de regionala och lokala transportuppgifterna, det är riktigt att ges bemyndigande att fastställa prioriteringen för åtgärder på detta vägnät. Frågans vidare behandling ledde till att vägkungörelsen ändrades så att blev den myndighet som ägde att fastställa flerårsplaner för länsvägarna. De krav som i detta sammanhang ställts har enligt vår mening genom de vidtagna åtgärderna formellt tillgodosetts men planeringssystemets närmare utformning och starka ställning på central nivå har dock inneburit att möjligheter att bestämma prioriteringen av länsvägobjekten i många fall kan bli illusorisk. Det finns därför enligt vår uppfattning starka skäl som talar för en justering av tillvägagångssättet i planeringen av insatser på länsvägsområdet för att de avsedda syftena med ändringen i vägkungörelsen verkligen skall uppnås. Det fanns flera tunga argument för decentraliseringen av ansvaret för planeringen av länsvägnätet till regional nivå. Vägarnas fundamentala betydelse för den totala infrastrukturen är oomstridd. Investeringarna i vägbyggnader är av högsta regionalpolitiska betydelse. Om den reella prioriteringen Hr göras av ett organ på regional nivå kommer på ett helt annat sätt de regionalpolitiska skälen att tillmätas betydelse än om avgörandet sker på central nivå. Ett beslutsfattande på länsplanet ger också ett betydligt större inflytande förde förtroendevalda. Det är därför enligt vår mening synnerligen angeläget att proceduren när det gäller fastställelsebeslut för flerårsplanerna för länsvägar får en sådan utformning att det reella inflytandet verkligen förbehålls företrädarna för länet. Handläggningsgången och tidplanen för långtidsplanearbetet för länsvägar innebar således att ett förslag till långtidsplan översändes från till . Härefter följde nu en central utvärdering och prioritering av inkomna planförslag, varefter fördelade definitiva ramar till länen för byggande av länsvägar . skulle härefter göra en prioritering och upprätta långtidsplan för länsvägar för remiss till länets kommuner. Efter denna remissomgång kunde länsstyrelserna fastställa flerårsplanen för länsvägar. Fastställelsen blev definitiv om icke hade några erinringar, i vilket fall frågan måste överlämnas till regeringen. 1 1978/79. Den från demokratisk synpunkt avgörande behandlingen av länsvägsmaterialet sker dels vid slutliga prioritering och upprättande av förslag baserat på den definitiva länsramen, dels vid den kommunala remissbehandlingen av planen. Det olyckliga är att genom sitt förslag till definitiv ram helt låser planeringen. har nämligen i sina överväganden kommit fram till att vissa vägobjekt bör komma till utförande och därefter summerat kostnaderna för dessa objekt till vad som blir den definitiva ramen för ett visst län. har utarbetat detaljerade anvisningar för val av åtgärder, lämplig typsektion osv. och har således, när den definitiva länsramen presenteras, i detalj tagit ställning till erforderlig standard för ett visst vägobjekt. I kommentarer till förteckningen över definitiva ramar anges exempelvis att ramfördelningen förutsätter att en viss väg upprustas i befintlig sträckning och ej blir föremål för ombyggnad i ny sträckning. I realiteten har därför, sedan de definitiva länsramarna lämnats, kommunerna eller inga möjligheter att göra en förutsättningslös prioritering bland lämpliga vägobjekt eller låta de regionala synpunkterna avgöra standardkravet på en viss väg. i län anförde hos regeringen besvär över definitiva ram för byggande av länsvägar i län dels för att medelstilldelningen ansågs otillräcklig, dels för att ansåg att statens vägverk saknade grund för att i samband med den definitiva ramen göra direktivmässiga uttalanden om huruvida en väg skulle upprustas i befintlig sträckning eller bli föremål för nybyggnad i ny sträckning. 1 beslut fastslog regeringen att beslut inte varav beskaffenhet att talan däremot kunde föras. Vi anser att här redovisade förhållanden inte medger den självständiga prövning för av flerårsplanen för länsvägar som varén grundtanke i förra årets riksdagsbeslut. Det torde finnas flera möjligheter att åstadkomma förändringar som ökar det reella inflytandet för länsnivån. Ett sätt vore att regeringen och icke fördelade ramarna på länen. Det är enligt vår uppfattning orimligt att ett beslut av så stor regionalpolitisk räckvidd inte skall fattas under politiskt ansvar. Vidare borde icke hela riksramen fördelas på län, utan en betydande reserv innehållas för att kunna användas i samband med det fortsatta arbetet med flerårsplanerna. Härigenom skulle den tekniska låsningen till prioritering avseende såväl objekt som standard undvikas. En resursreserv skulle starkt öka möjligheterna för länets förtroendemän att påverka planeringen. Med åberopande av vad i motionen anförts hemställs att hos regeringen anhåller att sådana åtgärder vidtas att länsstyrelserna ges reella möjligheter att vid flerårsplanearbetet för länsvägar genomföra en prioritering i vad avser såväl vägobjekt som standard på vägbyggnader. () () 1* 1978/79.