mot · G202485 · 1979-01-17 00:00:00 — av m. fl. om svenskundervisningen för invandrare har invandrarna utgjort en väsentlig del av den arbetskraftsreserv som tillgodosett kapitalets ökade behov av arbetskraft under konjunkturuppgångarna. Invandrarnas arbetsinsatser har varit av stor betydelse för storbolagens konkurrenskraft och expansion. kan konstateras att invandrarna diskriminerats både i arbetslivet och i samhället i övrigt. Arbetsköparnas intresse för invandrarna har som regel stannat vid att göra så stora profiter som möjligt på deras arbete. Invandrarna är oftast hänvisade till de tyngsta, smutsigaste och sämst betalda jobben och arbeten på obekväm arbetstid som skiftarbete, kontinuerlig drift o. d. Det är dessutom vanligt att invandrarna drabbas först av alla när det är aktuellt med nedskärning av produktionen och härpå följande personalinskränkningar. Det sociala ansvaret har man från arbetsköparhåll nära nog helt avsagt sig. Invandrarnas likaberättigande i socialt och kulturellt hänseende har i hög grad negligerats. Lagen om rätt till ledighet och lön vid deltagande i svenskundervisning för invandrare, vilken antogs 1972, skulle vara ett av medlen för att förbättra invandrarnas ställning i samhället. Tillämpningen av lagen visar dock något helt annat. Många arbetsköpare nonchalerar helt lagens tvingande bestämmelser. De informerar inte invandrarna om deras lagliga rättigheter. En del företag vägrar att anställda invandrare som inte tidigare genomgått svenskundervisning. På så vis drabbas invandrarna ännu hårdare än många andra av det kärva klimatet på arbetsmarknaden. Det förekommer också att arbetsköpare, för att över huvud taget anställa invandrare, kräver att de skall underteckna en personlig överenskommelse som innebär att de självmant avstår från svenskundervisning. Ett sådant förfaringssätt är ett klart lagbrott. Dess värre beivras inte dessa flagranta brott mot lagen. I motion 1977/78:829 hänvisades till en rapport som LO sammanställt på grundval av den uppsökande verksamhet som bedrivits. Eftersom det inte skett några väsentliga förändringar beträffande lagens tillämpning finns det skäl att också påtala vad som framgick av rapporten. Därav framgick att endast ett fåtal företag ordnat svenskundervisningen på sätt som kan anses acceptabelt enligt lagen. Vid många arbetsplatser som bedrivit undervisning har denna ofta varit mycket bristfällig. Av rapporten framgick att det inte bara är omfattningen av undervisningen som är dålig utan också undervisningens kvalitet. kommunisterna har i tidigare motioner påtalat de stora olägenheter det innebär att lagen är dispositiv, dvs. att vissa bestämmelser är förhandlingsbara. Det gäller i första hand förläggningen av svenskundervisningen. Det är en allvarlig brist i lagen att bestämmelserna om förläggningen av svenskundervisningen inte gjorts tvingande. Det är, enligt vår mening, mycket angeläget att ändra lagbestämmelserna i det hänseendet så att det klart stadgas att svenskundervisningen skall ske på ordinarie dagarbetstid med full betalning. När det gäller informationsskyldigheten till invandrarna om deras lagliga rättigheter måste lagen skärpas väsentligt. Den nuvarande lydelsen i lagen att arbetsköparen kan vänta med information är helt otillfredsställande. Det ger arbetsköparen möjlighet att anställa invandrare på s. k. omfattande . Därefter kan de sägas uppoch ersättas av nya. På så sätt kommer många företag helt ifrån skyldigheten att ge svenskundervisning. kommunisterna har tidigare rest krav om att svenskundervisningen skall påbörjas från anställningsdagen räknat. Det finns all anledning att upprepa detta krav. Vi anser också att undervisningen dessutom måste bedrivas kontinuerligt för att bli meningsfull. Vad beträffar lagens efterlevnad kan konstateras allvarliga brister. I den tidigare nämnda motion 1977/78:829 hänvisades till en artikel i tidningen nr 5 1977, som tar upp dessa brister. Starka skäl talar för att på nytt påminna om och åberopa vad som anförts i denna artikel. Först konstateras att lagen långt ifrån följs av arbetsköparna. Genom ständiga och upprepade lagbrott frånhänds invandrarna nära nog helt sina lagliga rättigheter. a. påtalas arbetsköparnas nonchalans både när det gäller informationsskyldigheten, undervisningens igångsättande och undervisningens kvalitet. Där sägs bl. a.: 1 skuggan av lagen pågår ett gigantiskt lagbryteri. Det blir inte mer aptitligt av att ingen arbetsgivare blivit anmäld. Detta förhållande aktualiserar en väsentlig skärpning av övervakningen av lagens efterlevnad och en skärpning av påföljderna för brott mot lagen. Svenskundervisningen för invandrare kan inte i fortsättningen bedrivas på sätt som sker och bli effektiv och meningsfull. Det fordras en effektiv övervakning av lagens efterlevnad, vilket kan ske genom att exempelvis får resurser till sitt förfogande för ändamålet. När det gäller påföljdsbestämmelserna har vpk tidigare rest kravet om en väsentlig skärpning av lagen. Det finns starkt bärande skäl att upprepa dessa krav. Vi kräver att en straffbestämmelse införs i lagen i form av obligatoriska böter för de arbetsköpare som inte inom lagstadgad tid berett anställda ledighet för svenskundervisning. Vid första lagbrottet skall böter utdömas med . räknat på var och en som varit berättigad till undervisning men inte fått sådan. Om de anställda efter det att förflutit ännu inte fått påbörja undervisningen, skall bötesbeloppet höjas till . Efter ett sådant system stegras bötesbeloppet kontinuerligt så länge arbets köparen inte fullgör sina skyldigheter gentemot anställda invandrare. Principen innebär dessutom att förpliktelserna enligt lagen inte upphävs efter visst datum utan kvarstår så länge dessa inte har uppfyllts. När det gäller lagens bestämmelser om antalet undervisningstimmar är dessa enligt vår mening otillräckliga. De stipulerade ger invandrarna ett ordförråd på 1 200-1 300 ord, dvs. ett ordförråd som motsvarar ett treårigt barns. Enbart för att kunna läsa en dagstidning med någorlunda behållning krävs ett ordförråd på 6 000-7 000 ord. Detta talar starkt för att antalet undervisningstimmar med det snaraste bör utökas. En ökning är ett välmotiverat krav, som vpk nu reser. Vi anser också att någon minskning av antalet undervisningstimmar inte skall få förekomma för invandrare med vissa kunskaper i svenska språket. Bestämmelserna i lagen om sänkning av antalet undervisningstimmar bör därför helt utgå. En annan brist i lagstiftningen är att alla hemarbetande invandrare och invandrarungdom, som inte fått något arbete, ställs helt utanför även de begränsade rättigheter som lagen trots allt ger. För att i görligaste mån undanröja den diskriminering av invandrare på den svenska arbetsmarknaden, som oftast företas av ekonomiska skäl, bör kostnaderna för svenskundervisningen bäras kollektivt av arbetsköparna. Det kan ske genom inrättandet av en kollektiv avgift, som vpk för övrigt tidigare krävt. Med ett sådant finansieringssystem skulle man komma ifrån motsträvigheten och oviljan att anställa invandrare som inte genomgått svenskundervisning. Många arbetsköpare kunde då avstå från att tubba arbetssökande invandrare att underteckna olagliga handlingar, vari man frivilligt avstår från svenskundervisningen bara för att få ett jobb. Det skulle vara till stor nytta i första hand för invandrarna men också för företagen och samhället i sin helhet. Vi föreslår således på nytt att ett kollektivt avgiftssystem införs för företagens kostnader för svenskundervisning. Med hänvisning till det anförda föreslås 1. att hos regeringen hemställer om förslag till ändring av lagen (1972:650) om rätt till ledighet och lön vid deltagande i svenskundervisning för invandrare, innebärande a) att ett kollektivt avgiftssystem införs för företagens utgifter för svenskundervisning, b) att invandrare vid första anställningsdagen informeras om sina rättigheter, c) att företag som anställer invandrare som enligt lagen har rätt till undervisning senast från anställningsdagen räknat skall ha påbörjat densamma, d) att påföljdsbestämmelserna skärps i enlighet med vad som anförts i motionen, e) att de nu stipulerade ökas till 340, 0 att bestämmelsen om möjlighet att minska antalet undervisningstimmar till 160 utgår ur lagen, 2. att hos regeringen hemställer om förslag som innebär att blir övervakande myndighet för lagens efterlevnad och tillförs nödvändiga personella resurser för detta, 3. att hos regeringen hemställer om förslag som innebär att även vuxna invandrare utan anställning får rätt till svenskundervisning med timersättning, finansierat genom det under punkten 1 a) nämnda avgiftssystemet. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)