mot · G2022114 · 1979-01-25 00:00:00 — Vi hemställer sålunda att anhåller att regeringen i samråd med m. fl. låter utreda möjligheterna, formerna och kostnaderna för en sådan social redovisning och revision. Vi vill även i detta sammanhang betona att verksamheten måste utgå från en helhetssyn på människa och miljö. Utvärderingarna måste därför avse inte bara produktivitetsmått i fråga om varor och tjänster utan även verksamheternas sociala och hälsomässiga effekter samt effekter i fråga om av dem berörda människors livskvalitet. Den utvärderande forskning vi diskuterat är synnerligen angelägen men inte tillräcklig. Inom många miljö- och socialpolitiska problemområden finns stora kunskapsluckor som behöver fyllas genom kunskapsuppbyggande forskning av mer grundläggande slag. arbetsgrupp för psykisk hälsovård har i sin offentliggjorda slutrapport angivit en rad viktiga problemområden, inom vilka forskningsbehovet är stort, och även föreslagit hur den bör organiseras, vilka resurser som krävs och vilka ytterligare utredningar som behöver vidtas. Av specifika problemområden med speciellt stort och otillfredsställt forskningsbehov framhåller arbetsgruppen följande fem: - barns livsmiljö, hälsa och välbefinnande (jfr barnmiljöutredningen, SOU - äldres livsmiljö, hälsa och välbefinnande (jfr pensionärsundersökningen, SOU 1977:98), - handikappades livsmiljö, hälsa och välbefinnande (jfr prop. - psykosocial arbetsmiljö, hälsa och välbefinnande (jfr SOU 1976:3), - missbruksfrågorna, speciellt alkoholmissbruk (jfr alkoholpolitiska utredningen, SOU 1974:90-93). I fråga om det sistnämnda problemområdet gäller att beslut fattats om inrättande av tre professurer för alkoholforskning samt en särskild . Mot bakgrund härav begränsar arbetsgruppen sina rekommendationer till de återstående fyra problemområdena. På följande punkter föreslår arbetsgruppen en skyndsam, specifik förstärkning av forskningsresurser vid redan befintliga forskningsenheter: Forskningscentrum vid i avseende psykosociala faktorers inverkan på barns psykiska utveckling och hälsa. Förstärkta resurser till . miljömedicin, särskilt arbetsmedicin, vid . Forskning om utslagningsprocesser från arbetsmarknaden. Vi instämmer i arbetsgruppens bedömningar i dessa avseenden och hemställer att anhåller att regeringen sörjer för det ytterligare forskningsstöd och andra åtgärder som nämnts här ovan. Åtgärder inom olika delområden motion fäste vi uppmärksamhet på familjens utsatta situation. a. nämndes den höga skilsmässofrekvensen. Av särskild betydelse är denna när den drabbar tredje part, alltså barnen, speciellt så länge dessa är små. Tyvärr har samhällsutvecklingen givit oss rätt. Den höga skilsmässofrekvensen har mångdubblats, och antalet skilsmässor med barn har sålunda tredubblats . Ca 150 000 barn har ensamstående vårdnadshavare. Var tredje pojke och var fjärde flicka dricker alkohol i sådan mängd att de blir berusade. 1 motionen hemställde vi om en rad åtgärder mot denna trend. En av åtgärderna var förbättrad familje- och samlevnadsundervisning. har liknande önskemål framförts från många håll. Den föräldrautbildning som aviserats hälsar vi med tillfredsställelse men menar att den måste kompletteras med ett grundkunnande som samtliga ungdomar får tillägna sig redan i skolan. Sistnämnda utbildning bör innefatta elementära kunskaper inte bara om det som redan ingår, nämligen fortplantningsfunktionerna och könslivet, utan även samlivets psykologiska, sociala, ekonomiska och juridiska element. Hur hanterar man t. ex. meningsmotsättningar? Hur gör man upp en hushålls- och familjebudget? Det är allmänt omvittnat att dagens skola brottas med stora problem, vilka drabbar såväl elever som lärare. Även om narkotikamissbruket avtagit något är siffrorna för alkoholmissbruk synnerligen oroande. Det är bekant att ett missbruk som grundläggs vid så unga år kan komma att få förödande medicinska och sociala skadeverkningar under de närmaste decennierna. Besläktade problem gäller den ökade förekomsten av nervösa och psykosomatiska besvär, av rotlöshet, osäkerhet och otrygghet. Vi är medvetna om att en del av dessa problem speglar samhällsutvecklingen i stort och inte har något direkt samband med skolans utformning och miljö. Omvänt utgör skolsituationen en gynnsam mekanism för socialpolitiska åtgärder, eftersom barnen och ungdomarna då är församlade och därigenom förhållandevis lätta att nå och redan befinner sig i en inlärningssituation. Med utgångspunkt i detta föreslår vi följande åtgärder: Den grundläggande åtgärden är en förändring av skolans läroplan i det uttalade syftet att omforma den så att skolundervisningen ger en vardagskunskap som en komplettering av det som kan åstadkommas genom hemmens insatser. Detta kräver en genomgång av de olika funktioner som vår vardagstillvaro kräver och en systematisk pedagogisk insats för att ge barnen kompetensen att utöva dessa funktioner. 1 skolutbildningen bör därför ingå t. ex. hur man själv kan göra enkla reparationer av kläder, skor, en bil, möbler, en bostad osv. men också hur man överklagar ett myndighetsbeslut, hur man hittar rätt i samhällets utbud av service och kultur, hur man gör en självdeklaration och deltar i en MBL-förhandling. Vidare bör ingå det som nämnts i närmast föregående avsnitt, nämligen den mänskliga samlevnadens psykologi, ekonomi, juridik, hälsoaspekter m. m. De sistnämnda finner vi speciellt viktiga, även generellt. Väsentligt utökat utrymme i läroplanen bör ägnas hälso- och sjukvårdskunskap och friskvård i ordets vidare bemärkelse. Dagens vårdköer sammanhänger med ett stort och otillfredsställt socialt och medicinskt vårdbehov men också med många människors hälsoskadande levnadsvanor, bristande kännedom om hur man vårdar hälsan och osäkerhet och oförmåga att själva bedöma vad man kan klara av på egen hand, när man behöver söka hjälp och var den hjälpen går att få. Att lära ut detta och annat av samma slag anser vi vara minst lika viktigt som det mer teoretiska kunskapsstoff som skolan nu förmedlar med tämligen hög ambitionsnivå. I en partimotion om översyn av läroplan utvecklar vi ingående vår syn på skolpolitiken. Ungefär en halv miljon svenskar arbetar under ständigt öronbedövande buller. Ca 600 000 är utsatta för olycksfallsrisker i arbetet. Två anställda av tre finner arbetet jäktigt, och i runda tal var tredje upplever stress i arbetslivet. När det gäller den fysiska arbetsmiljön har mycket uträttats. Från löntagarorganisationernas sida har i takt därmed allt större vikt fästs vid den psykosociala arbetsmiljön, t. ex. arbetstidens längd och förläggning, formerna för information och beslutsfattande, graden av omväxling, stimulation och människokontakt och arbetets organisation och innehåll. Vi ser självfallet inget motsatsförhållande mellan de fysiska och psykosociala påverkningarna i arbetslivet. Vanligen utsätts ju människorna för en kombination av många sådana påverkningar. Inom detta problemområde vill vi i första hand speciellt fästa uppmärksamheten på två delområden. Det ena gäller rätten till ett arbete men också arbetets anpassning till människan. I detta ingår rätten till att inom rimliga gränser få behålla den miljö, där man har sin uppväxt, sina sociala kontakter och sitt stöd. Detta betyder inte att unga människor som kan och vill söka sig till andra miljöer inte skall uppmuntras att göra så. Men det betyder att vi med kraft motsätter oss en upprepning av 1960-talets flyttlasspolitik, som ledde till att familjer splittrades och att människor isolerades från den miljö, där de hade sitt stöd och sina rötter. Av detta följer att vi arbetar för en aktiv regionalpolitik syftande till att flytta jobben till människorna så att de kan bo kvar i sin invanda miljö och inte behöver flytta till andra delar av landet, där produktionen bedömts kunna bedrivas på ett mer lönsamt sätt. Ekonomiska överväganden är självfallet viktiga, men mänskliga hänsyn måste också vägas in. Det andra delområdet avser åtgärder för att säkerställa att arbetsledare på alla nivåer i sin utbildning bibringas kompetens inte bara i hur man producerar varor och tjänster och med detta som riktmärke utövar personaladministration utan även i arbetspsykologi,arbetssociologi, arbetarskydd och företagshälsovård, syftande till att främja medarbetarnas hälsa, välbefinnande och personlighetsutveckling. Vi hemställer mot bakgrund härav att anhåller att regeringen i samverkan med arbetsmarknadens parter, UHÄ, SÖ, arbetarskyddsstyrelsen, arbetsgivarverket och arbetarskyddsfonden låter utreda frågan om en komplettering och nyorientering av arbetsledarutbildningen på alla nivåer. Detta kan t. ex. innebära att sådana kursmoment läggs in som obligatorier i de olika ekonomiska och tekniska utbildningarna. 1 motion anfördes att vi i med all rätt kan vara "stolta över den internationellt sett höga standarden inom vår sjuk- och hälsovård. En av förutsättningarna för denna höga standard har emellertid varit en långt driven specialisering inom de olika medicinska disciplinerna, varvid det inte sällan inträffat att den mänskliga helheten, dvs. den sjuka patienten, förlorats ur sikte. Sedan detta skrevs har vid några medicinska fakulteter tillkommit viss undervisning i medicinsk psykologi och samhällsmedicin, och psykiatrin har fått ett ökat utrymme på schemat för läkarutbildningen. Slutsatsen gäller emellertid fortfarande. Vad som fortfarande saknas är nämligen ett adekvat beaktande av de psykosociala och psykosomatiska faktorerna i all slags hälso- och sjukvård. En svårt synskadad människa behöver självfallet vård inriktad på synfunktionen, en hörselskadad på hörselfunktionen och en rörelsehindrad på rörelsefunktionen, men därutöver har dessa tre slag av sjukdom och handikapp effekter på människans hela existens, på hennes totala livssituation. Och här lämnar vår dyrbara och starkt specialiserade sjukvård mycket övrigt att önska. Detta berör mycket stora grupper av människor. I runda tal 500 000 människor i vårt land i åldrarna har olika fysiska funktionsnedsättningar. 100 000 av dessa är svårt handikappade. Inemot 30 000 personer i alla åldrar är i behov av rullstol. Ett mycket stort antal människor i vårt land lider av cancer, reumatiska ledsjukdomar, kroniska hjärt- och lungsjukdomar, är invalidiserade efter trafikolycksfall eller lider av svåra och kroniska psykiska sjukdomar. Många är på grund av hög ålder fattiga på resurser att på något sätt själva kompensera sitt lidande och förbättra sin livskvalitet. av patienterna i den kroppsliga långtidssjukvården är och däröver. Av den enkät som 1975 gjorde bland samtliga patienter på långvårdskliniker i landet framgår att av samtliga patienter i långvården bedömdes vara felaktigt placerade. Totalt av långvårdens patienter hade inga regelbundna kontakter med yttervärlden. Nästan hälften av patienterna har en kombination av fysisk och psykisk funktionsnedsättning (, 1977). På motsvarande sätt har en annan utredning övertygande dokumenterat de stora problemen och den föga människovärdiga tillvaro som möter oss när vi blir helt hjälplösa och i behov av vård i livets slutskede. Trots sina stora och stigande kostnader tillgodoser vår sjukvård alltså inte särskilt väl det totala vårdbehovet för speciellt nyssnämnda men också för andra grupper av sjuka och handikappade. Vad som enligt vår uppfattning krävs här är en förändrad prioritering i vårdutbildningen men också i sjukvårdsplaneringen. Vi ser detta i första hand som en humanitär uppgift, en solidaritet med människor som redan har det mycket svårt och som bättre än andra behöver samhällets hjälpinsatser. Men vi vill även framhålla att enkelspårigheten i dagens mycket resurs- och kostnadskrävande hjälpinsatser också ger ett sämre utbyte för varje satsad sjukvårdskrona. Planeringen av vårdinsatsen måste utgå från patientens behov, även de psykologiska och sociala, och inte från den speciella kompetens eller tekniska utrustning som vårdapparaten i sin helhet och dess olika delar råkar förfoga över i dagens läge. På detta område vill vi framhålla värdet av en omprioritering inom läkarutbildningen till förmån för en helhetssyn innefattande dels de psykosociala och livskvalitetskomponenter i vad kallat de grå folksjukdomarna, dels en brett upplagd försöksverksamhet syftande till att erbjuda vårdkonsumenterna just den vård de bäst behöver med utnyttjande av deras eget kunnande och deras egen initiativförmåga och aktivitetslust. I direktiven till utredningarna skall betonas att det inte är fråga om att tillskapa en ny sorts specialister utan att integrera helhetssynen och synen på den vårdbehövande som ett aktivt subjekt och inte ett passivt objekt i alla slags vårdinsatser. För många människor innebär omställningen till pensionärstillvaron stora påfrestningar. Tregenerationsfamiljens upplösning och de stora befolkningsomflyttningarna har lett till att många gamla trots garanterad ekonomisk grundtrygghet får framleva av sitt liv i ensamhet, sysslolöshet och isolering, som den viktiga erfarenhet och det kunnande som de förfogar över och som inte minst barnfamiljerna skulle ha stor nytta av förblir outnyttjade. Vi finner det felaktigt och inhumant att så skett och att medmänsklighet i vårt samhälle i så stor omfattning blivit till en yrkesuppgift som åläggs allt större, opersonligare och alltmer byråkratiska institutioner. Vi anser att de många av dagens pensionärer som kan och vill bör få en utbildning för och en roll i omsorgen i samhället i en omfattning som motsvarar deras förmåga och behov och med en successiv nedtrappning med stigande ålder. Speciellt tror vi att många äldre med fördel kunde engageras i den verksamhet av social och kulturell natur som har barn, ungdom och handikappade som målgrupper. Med alltmer stigande ålder avtar hos många människor förmågan att själva klara sina vardagliga aktiviteter som personlig hygien, mathållning, städning etc. Här bör principen vara att så långt som möjligt låta de gamla bo kvar i den miljö där de har sina rötter. Många praktiska problem kan lösas genom samhällets olika slag av hemhjälp. Ett viktigt komplement till denna är emellertid en uppmuntran till anhöriga och vänner att med samhällsorganen dela detta ansvar, dvs. att hjälpa till med vården av gamla och sjuka i deras hem. För att de äldre skall kunna få vård i hemmet fordras en fortsatt utbyggnad av hemsjukvården. Olika insatser behöver också göras för att stödja dem som vårdar sina föräldrar och andra anförvanter. Principen i äldrevården skall alltså vara att de äldre, så länge som de själva önskar och deras hälsotillstånd och krafter tillåter, förblir aktiva och förblir i sin invanda miljö. När vårdbehov uppkommer skall detta tillgodoses dels genom nuvarande - utbyggda - professionella hjälpinsatser, dels - i ökande omfattning - genom anhöriga och genom frivilliga hjälpinsatser från andra äldre människor som ges utbildning härför. I motionen har vi utvecklat vår principiella syn på den framtida social- och miljöpolitiken i vid bemärkelse. Det finns fortfarande många allvarliga brister i vårt samhälle som leder till att många människor känner otrygghet och far illa både psykiskt och fysiskt. Vi kan dock inte acceptera denna utveckling som någonting nödvändigt och ödesbestämt. Den är heller inte en automatisk effekt av välståndsutvecklingen. I stället menar vi att ett samhälle, format utifrån den ideologiska grundsyn arbetar efter, skulle råda bot på många av avigsidorna i dagens samhälle. Detta utgör grunden för de förslag vi nu ställer och avser att följa upp . Med hänvisning till det anförda hemställs* 1. att uttalar sig förde i motionen skisserade rikJinjerna för det social- och miljöpolitiska arbetet inför 1980- och , 2. att uttalar sig för utbyggd forskning inom miljö- och socialpolitiken i enlighet med förslagen i , 3. att uttalar sig för att äldreomsorgen så långt möjligt skall inriktas på att skapa möjligheter för de äldre till aktivitet och kvarboende i en invand miljö. () () MAJ () JAN-1VAN () . ÅSLING (c) () () () () () () () () () () * Se även motionerna 1978/79:2115-2116.