mot · G202707 · 1979-01-23 00:00:00 — om ändrat karensdagssystem inom sjukpenningförsäkringen Den svenska sociala omvårdnaden har lått erkännande från många håll. Inte minst gäller det omsorgen om människor som råkar ut för sjukdom och som därvid får ekonomiskt stöd från sjukpenningförsäkringen. Sjukpenningen utgår när någons arbetsförmåga gått ner med minst hälften. Den garanterar den sjuke ersättning av den arbetsinkomst han förlorar. Därigenom ges en värdefull ekonomisk trygghet som är särskilt betydelsefull om sjukdomen är långvarig eller ofta återkommande. Emellertid finns det inslag i sjukförsäkringen som lett fram till mindre önskvärda konsekvenser. Korttidsfrånvaron har medfört mycket stora utgifter för den allmänna försäkringen. Enligt senast tillgängliga uppgifter hårde inneburit en kostnad av 1 242 milj. kr. För flertalet försäkrade betyder dessa utgifter inte särskilt mycket för deras ekonomiska trygghet, men använda sammantagna för en annan inriktning i det totala sjukvårdsbehovet skulle de vara av stor betydelse t. ex. för en utbyggnad av långtidssjukvården. Införande av en två dagars karenstid i sjukförsäkringen vid korttidsfrånvaro skulle kunna kombineras med särskilda skyddsbestämmelser för de långtidssjuka och de med sjukdom av ofta återkommande art. Rätten till sjukpenning kan utformas så att den gäller alla vars sjukdom varar än . Samma rätt skulle också kunna gälla dem som med läkarintyg kan styrka att de har en sjukdom av återkommande art, vilken gör det nödvändigt med någon eller några dagars frånvaro vid upprepade tillfällen. Ett karensdagssystem kan även utformas så att kostnaderna för korttidsfrånvaron fördelas mellan arbetsgivaren och den enskilde arbetstagaren. T. ex. skulle den enskilde själv kunna få svara för den första sjukdagen och sedan få ersättning från arbetsgivaren genom sjuklön , varefter ersättning över sjukförsäkringen skulle kunna utgå därpå följande dagar. Genom att låta arbetsgivaren ersätta en karensdag skulle incitamenten öka för denne att med olika arbetsmiljöförbättrande åtgärder minska påfrestningarna på de anställda och därmed undvika den korttidsfrånvaro som förekommer och vilken direkt skulle belasta företagets ekonomi. Ungefär en tredjedel av arbetstagarna har avtalsreglerad sjuklön. Det gäller ca 1,25 miljoner anställda inom den offentliga sektorn och dessutom tjänstemän inom den privata sektorn. Ett oavvisligt krav för att ett karensdagssystem för korttidsfrånvaron skall kunna införas måste därför vara att det även blir tillämpligt inom de sektorer där sjuklöneavtal gäller. 1978 tillsattes en utredning för översyn av sjukpenningförsäkringen. Enligt direktiven har denna inte i uppdrag att pröva karensdagsproblematiken. Enligt min mening bör utredningen genom tilläggsdirektiv fä i uppdrag att utreda möjligheterna till ett rättvist karensdagssystem gällande hela sjukpenningförsäkringsområdet. De resurser som därigenom kan frigöras bör användas för förstärkta insatser på andra områden inom vårdsektorn. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att utredningen för översyn av sjukpenningförsäkringen ges i uppdrag att pröva ett rättvist karensdagssystem i enlighet med det i motionen anförda.