mot · G2022232 · 1979-03-22 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1978/79:119 om vissa frågor rörande forskning och forskarutbildning Samhällets engagemang inom forskningspolitiken har under en följd av år varit föremål för intensiv uppmärksamhet. Från sida har vi hävdat vikten av en ökad målmedvetenhet i forskningspolitiken. I detta sammanhang har vi understrukit nödvändigheten av att i på ett mera samlat sätt behandla de forskningspolitiska frågorna. Denna samordning är nödvändig bl. a. med tanke på den stora splittring som förekommer när det gäller anslagsgivning och styrning av forskningen. redovisade dessa ståndpunkter i en partimotion till 1973. och moderata samlingspartiet anslöt sig till centerkravet, men motionen avvisades av (motion 1973:1266, UbU 1973:19). Till riksdag återkom vi med motion i denna fråga; motionen väcktes gemensamt av och (motion 1974:1372). Där framhölls att forskningen har stor betydelse för samhällets sociala, teknologiska och ekonomiska utveckling. Behovet av prioritering mellan olika forskningsområden underströks. Det hävdades vidare att inflytande härvidlag måste stärkas. 1 motionen 1974:1372 begärde vi bl.a. att det skulle utarbetas ett forskningspolitiskt handlingsprogram, vilket skulle ange dimensionering, mål, inriktning och finansiering av forskningsinsatserna. Programmet skulle syfta till att utgöra grundval för beslut i forskningsfrågor, förstärka ställning och inflytande på området och underlätta forskningsresultatens utnyttjande. biföll i stort denna motion (UbU 1974:37). Mot denna bakgrund gavs även forskningsrådsutredningen tillläggsdirektiv. Propositionen 1978/79:119 om vissa frågor rörande forskning och forskarutbildning är således i väsentliga avseenden ett resultat av centerpolitiska initiativ i . Vi ser med tillfredsställelse att nu kommer att få samlade redogörelser för forskningspolitiken och en möjlighet att på ett övergripande sätt fatta beslut såväl om den allmänna inriktningen av forskningen som möjlighet att peka på särskilda områden som bedöms angelägna. Självfallet kan det aldrig ankomma på att i detalj ge synpunkter och heller inte att ta ställning till de vetenskapliga metoderna. För är sambandet mellan forskningen och de samhälleliga utvecklingsmålen en viktig utgångspunkt. Forskning och kvalificerad utbild 1* 1978/79. ning av det slag som forskarutbildningen representerar är av avgörande betydelse för de flesta av samhällets funktioner. Det är därför av grundläggande betydelse att forskningsverksamheten vid universitet och högskolor tryggas. Exempel från snart sagt varje område av samhällelig verksamhet kan belysa detta. Förmågan att genom eget forsknings- och utvecklingsarbete förnya vårt näringsliv, liksom förmågan att på ett kvalificerat sätt tillgodogöra sig forskningsresultat från andra håll i världen, är en produktionsfaktor vars betydelse snabbt ökar i samband med att traditionellt starka branscher måste omstruktureras eller läggas ned. Möjligheterna att på rätt sätt lösa problem av social, administrativ eller kulturell karaktär som faller inom den offentliga servicens område är beroende av ett väl bearbetat vetenskapligt faktaunderlag. Satsningar på forskning och forskarutbildning kan därför i stor utsträckning betraktas som investeringar i ordets vidaste bemärkelse. Sådana investeringar i kunskap ger avkastning i form av ökad ekonomisk konkurrenskraft, tryggare sysselsättning, bättre hushållning med resurserna för offentlig konsumtion och ökad välfärd. bör understrykas vikten av att forskningen inte eftersätts där nyttoresultat är svåra att mäta. Näringsliv, organisationer och förvaltning är i högre grad än beroende av forskningens och forskarnas medverkan då det gäller att trygga en sund utveckling och återställa inre och yttre balans i det svenska samhället. Detta innebär att forskningens roll i samhället måste öka, som forskarnas ansvar gentemot samhället växer. I propositionen söker departementschefen på traditionellt sätt skilja mellan metod och analys, som skall styras av inomvetenskapliga kriterier, och forskningens ämnesmässiga inriktning, över vilken även andra bedömningar skall ha inflytande. Erfarenheten visar att det ingalunda alltid går att dra en skarp gräns mellan dessa dimensioner av forskningsarbete. Lika litet är det möjligt att dra en gräns nedåt, mellan originell forskning och tillgodogörandet och utnyttjandet av andras forskningsresultat för nya ändamål. Det inomvetenskapliga behöver inte innebära något slutet; en viktig möjlighet för forskarna att vidga sitt inflytande över den vetenskapliga verksamheten ligger just i att förmedla förståelsen för forskningsuppgifterna och de vetenskapliga metoderna till vidare skikt inom det svenska samhället. Det gäller här att starkt öka intressentkretsen med inte endast en eller annan intresseorganisation. Kunskaperna om och intresset för forskningens arbete, villkor och resultat måste spridas till stora grupper i vårt land. Forskarna vore minst av allt betjänta av att forskningsarbetet, till skillnad från verksamheten inom andra sektorer, skulle bedrivas utan krav från samhället sida. Betraktar man forskningssatsningarna som viktiga framtida investeringar för att vidga och vidmakthålla kunskap, måste också resursfrågan vid våra forskningsinstitutioner hanteras rationellt. Ingen skulle komma på tanken att installera dyrbara maskiner utan att trygga service och underhåll. En satsning på de mera iögonfallande delarna av forskningsapparaten tillkomsten av nya forskartjänster, satsningen av projektmedel - mister sin effekt om inte basresurserna i form av tjänster och utrustning utvecklas tillfredsställande. En seriös satsning på en förstärkning av våra forskningsresurser kräver att eftersläpningen på detta område blir föremål för åtgärder. Mot bakgrund bl. a. av att man från regeringens sida härvidlag skjuter problemen framför sig måste det ifrågasättas huruvida det här rör sig om en så stor reform inom forskningens organisation som departementschefen synes göra gällande. Människornas villkor och samhället förändras oavbrutet och därmed också föremålet för forskningen. Etablerade ämnesgränser kan framstå som inaktuella, och angelägna forskningsuppgifter måste formuleras så att nya kunskapskombinationer utnyttjas. Inte minst bör det vetenskapliga studiet av för vår samhällsutveckling centrala frågor uppmuntras att få en sådan utformning att relevant kunskap från olika discipliner - ekonomi, sociologi, rättsvetenskap, regional planering etc. jämte olika naturvetenskapliga och tekniska ämnen - sammanförs och, så långt möjligt, sammanfogas i det vetenskapliga arbetet, bl. a. utifrån en ekologisk grundsyn. Verksamheten inom den nya högskolan bör vara så inriktad att tvär- och mångvetenskaplig forskning och kunskapsuppbyggnad särskilt uppmuntras. Forskning med nationell och internationell regional inriktning Genom högskolereformen har en decentralisering av högre utbildning och i viss mån forskning kunnat åstadkommas. har en regional profilering av verksamheten kunnat utformas vid vissa högskolor. Vid högskolan i bedrivs exempelvis småföretagsstudier med anknytning till Smålandsindustrin. I allmänhet har högskolereformen dock inneburit endast en geografisk decentralisering av allmän universitetsutbildning. Forskning och utbildning på högskolenivå med den egna regionen som forskningsobjekt är ett angeläget men otillräckligt tillgodosett ändamål. En sådan verksamhet skulle möta ett växande behov av regionalt orienterad kunskap och strävan efter regional identitet. Regionalt orienterade studier har en naturlig utgångspunkt i humanistiska ämnen som etnologi, konsthistoria och arkeologi men kan också gripa in på det samhällsvetenskapliga området, t. ex. i fråga om ekonomisk historia med regional inriktning. En naturlig utgångspunkt för en sådan verksamhet kan vara länsmuseerna och i vissa sammanhang även andra större museer med regional förankring. Länsmuseernas föremålsbestånd och biblioteks- och dokumentationsresurser utgör en utmärkt bas härvidlag. I regel finns också lämpliga samlingslokaler i anslutning till museerna. Forskning i anslutning till länsmuseer kan förutsätta att krav på högre vetenskapliga meriter (doktorsexamen) återinförs för vissa ledande befattningshavare samt att tjänsternas innehåll ändras så att forskning blir tidsmässigt genomförbar. Kombinationer med tjänster inom högskolan är också möjliga. Till länsmuseerna skulle också viss akademisk grundutbildning kunna förläggas, t. ex. delstudiekurser i etnologi, arkeologi och konsthistoria med anknytning till den aktuella regionen (exempelvis medeltidens konsthistoria på ). En samordning av resurserna mellan universitetsinstitutioner och sådana länsmuseer med viss forskning och akademisk utbildning skulle framstå som naturlig, inte minst då det gäller personalfrågor. Denna fråga bör utredas med förtur. Ett annat område, där regionalt orienterade kunskaper och studier kräver en utbyggnad, gäller regioner i andra delar av världen av stor och växande betydelse för vårt land ur ekonomisk, kulturell (och ibland även biståndspolitisk) betydelse. Det gäller såväl forsknings- och dokumentationsverksamhet som folkbildningsinsatser i vidare mening. Exempel på existerande verksamhet inom dessa områden är den som bedrivs inom de nordiska , vid m. fl. På kulturens område har och (som även avses täcka ) förutsättningar att fylla viktiga funktioner. Vårt behov av kunskaper om de från politisk, ekonomisk och social synpunkt viktigaste regionerna ökar snabbt, vilket understryker vikten av att kunna disponera en lättillgänglig, allsidig informationsbas och forskningsresurser med inriktning på för del betydelsefulla frågor i dessa länder. Detta behov av kunskapsuppbyggnad beskrivs bl. a. i propositionen 1978/ 79:147 om informations- och kulturutbytet med utlandet. Uppbyggnaden av de regionalt orienterade forsknings- och informationsresurserna har skett successivt. Tiden torde nu vara mogen för en undersökning av huruvida våra behov av regionalt orienterade studier täcks genom nuvarande institutioner. En sådan utredning borde också undersöka i vilken utsträckning möjligheterna till samverkan mellan sådana institutioner och potentiella avnämare inom olika delar av vårt samhällsliv ytterligare kan utvecklas. I sammanhanget borde även beaktas vilka möjligheter som existerar att bygga ut grundutbildningsresurser vid våra högskolor med inriktning på vissa betydelsefulla länderregioner och de möjligheter som härvid öppnar sig för samverkan med bl. a. nyssnämnda museer. I propositionen tas upp en rad frågor avseende samverkan med forskning och utveckling utanför högskolan. Vi delar bedömningarna i fråga om nyttan av externa handledare samt forskning utanför högskolan. Möjligheten att utvidga systemet med adjungerade professorer bör beaktas. I propositionen heter det vidare att den försöksverksamhet med näringslivskontakt för forskare som f. n. bedrivs genom forskningssamverkanskommittén (FOSAM) enligt departementschefens mening borde kunna ge värdefulla erfarenheter i fråga om lämplig omfattning och inriktning av samt former för de av forskarutbildningsutredningen (FUN) åsyftade kontakterna och samverkan mellan forskare och företag. Det finns anledning att redan nu utvidga försöksverksamhetens omfattning till flera områden. Genom propositionen 1977/78:100 bil. 12 aktualiserades försöksverksamhet med näringslivskontakt för forskare. Försöksverksamheten innebär att forskare frigörs från sina arbetsuppgifter inom högskolan under ett halvt till för att med bibehållen lön kunna gå ut till små och medelstora företag eller förvaltningar och där studera produktionsprocesser, tänkbar utvecklingspotential, arbetsorganisation, företagsekonomiska kalkyler, marknadsföring etc., alltefter den forskningsinriktning resp. forskare har. Företagen och förvaltningarna behöver inte bekosta forskarnas lön utan endast ge dem möjligheter att göra aktiva insatser på arbetsplatsen, att studera verksamheten samt delta i problemlösning och planering på skilda områden. Verksamheten förutsattes bl. a. ske i samverkan med de regionala utvecklingsfonderna och ger redan nu intryck av att utvecklas positivt. Uppläggningen av försöksverksamheten gör att det i huvudsak är forskare med ekonomisk eller teknisk inriktning som för möjlighet till denna näringslivskontakt. Men verksamheten bör kunna vidgas till att gälla flertalet vetenskapliga områden och kunna prövas även utanför det snävt definierade området näringslivskontakt. I princip borde forskare inom alla ämnen ha möjlighet att under gynnsamma villkor skaffa sig erfarenhet inom praktiksektorn. Förutom företagsanknytning skulle detta kunna innebära verksamhet vid offentlig förvaltning, inom kultursektorn, som egenföretagare eller annorledes. Syftet skulle vara antingen att på detta sätt skapa förutsättningar för forskarens övergång till praktisk verksamhet eller att ge tillfälle att genom deltagande och observation skaffa sig kunskaper om praktiskt angelägna och vetenskapligt relevanta problem. Försöksverksamheten med näringslivskontakt för forskare leds som nämnts av en särskild kommitté, FOSAM. Vårt förslag om utvidgning av försöksverksamheten bör därför också handläggas inom ramen för FOSAM, och kommittén bör få tilläggsdirektiv i enlighet med förslaget. Forskare från arbetslivet, behovet av en mellanexamen Vidare måste vägen till vetenskaplig erfarenhet öppnas för de grupper i samhället som genom praktisk verksamhet kommit i kontakt med problem av potentiellt vetenskapligt intresse. Det ligger såväl i den enskildes som i samhällets intresse att personer med praktisk erfarenhet bereds möjlighet att i en akademisk miljö få systematisera och analysera sina erfarenheter från det ena eller andra verksamhetsområdet. Inom näringsliv och förvaltning ligger ett av hindren för utveckling och ökad arbetstillfredsställelse i att det erbjuds alltför få tillfällen att lyfta blicken över handläggningen av löpande ärenden och analysera mål, medel och erfarenheter. Praktiker förvärvar genom sitt arbete en unik insikt både i fråga om eljest svårtillgängliga fakta och om de för samhället mest angelägna frågeställningarna. En möjlighet för kvalificerad personal inom näringsliv och samhälle att 1** 1978/79. med bibehållen lön få ägna sig åt vetenskapligt arbete under t. ex. två terminer skulle vitalisera forskningen inom universiteten och tillföra impulser från aktuella forskningsområden. tillförs praktiker metodkunnande av värde för yrkesverksamheten och får tillfälle att uppdatera sitt kunnande i fråga om nya rön på skilda verksamhetsområden. För denna typ av återkommande utbildning kan doktorsexamen vara ett för stort steg. Detta aktualiserar frågan om en högre mellanexamen. FUN har föreslagit en möjlighet till påbyggnadsutbildning på nivån över grundutbildning men under doktorsexamen. En brist i nuvarande system är att vi på många områden saknar en fördjupad utbildning över grundexamensnivå, anpassad för en yrkesverksamhet utanför forskningsområdet. Detta är bl. a. påfallande inom det tekniska området, där personer med huvudintresse för allmän industriell verksamhet har mycket svårt att vid högskolorna finna lämpliga ubildningar över grundnivån. Den ämnesfördjupning som erbjuds är den som ingår i forskarutbildningen vilken, naturligt nog, är starkt inriktad på forskaryrkets behov. En ny examensnivå skulle svara mot 11/2 å fördjupningsstudier inom ett ämnesområde, särskilt med en sådan vetenskaplig inriktning som kan vara till nytta för kvalificerad yrkesverksamhet utanför högskolan. En sådan "mellanexamen skall alltså inte primärt betraktas som ett steg mot doktorsexamen utan som en alternativ fördjupad utbildning, ofta inriktad mot en yrkesverksamhet utanför forskningsområdet. Självfallet kommer de inhämtade kunskaperna ofta att kunna nyttjas i olika grad även av den som önskar avlägga doktorsexamen. Utbildning av ovan önskat slag, som har sin motsvarighet inom många länders utbildningssystem, återfinns i någon mån i den s. k. specialistutbildningen vid teknisk fakultet. Denna har emellertid en mycket obetydlig omfattning; den existerar endast inom tre mycket specialiserade områden (arbetsvetenskap, strukturmekaniska beräkningsmetoder, elektrisk mätteknik), och den av UHÄ /80 äskade \itbyggnaden generella strukturförändringen av högskoleutbildningen över grundexamensnivå borde den tekniska specialistutbildningen utan svårighet kunna inpassas. Allmänt sett måste en mellanexamen ha en sådan inriktning att den inte innebär en oönskad kvalitativ skiktning av de forskarstuderande, lika litet som någon sådan skiktning kan sägas existera mellan doktorsexamen och grundexamen. Det skall röra sig om utbildnings- och forskningsmål som till sin volym är olika dimensionerade, inte minst med tanke på att återkommande utbildning för personer i yrkeslivet på denna nivå blir praktiskt svår att genomföra med den nuvarande doktorsexamen som målsättning. Även för en rad andra grupper kan en mellanexamen innefattande krav på en vetenskaplig avhandling av mindre omfång motsvara ett angeläget behov. I propositionen anslås särskilda medel för att underlätta för universitetslektorer att aktivt bedriva forskning. Detta är angeläget. En speciellt utsatt grupp är emellertid lektorerna vid de nya högskolorna. Avsaknaden av en forskningsverksamhet där är mycket svårare, speciellt i experimentella ämnen. En särskild insats för dem hade varit befogad. Regeringen bör följa upp propositionen genom att med förtur utreda hur man genom en specialdestinering av medel kan komma till rätta med dessa problem. Genom propositionen inrättas ytterligare 75 utbildningsbidrag för doktorander. av de forskarstuderande saknar emellertid studiebidrag. a. med tanke på den förstärkta roll som forskarutbildningen skulle få vid genomförandet av de i motionen föreslagna åtgärderna är det motiverat att systemet successivt utbyggs. De i årets proposition föreslagna doktorandbidragen måste därför endast betraktas som ett första steg i denna riktning. Vetenskaplig erfarenhet och rekryteringen till högre befattningar Vetenskaplig verksamhet i meningen kvalificerad analys och strukturering av problem kan naturligtvis bedrivas på andra ställen än inom universiteten. Om personer med vetenskapliga kvalifikationer i ökad utsträckning rekryteras till praktiska uppgifter är detta - under förutsättning att forskarutbildningen är av god kvalitet - ägnat att höja nivån på den praktiska verksamheten inom näringsliv, förvaltning och organisationer, offentlig service etc. Att bortse från detta skulle, tillspetsat uttryckt, innebära att man underkände forskarutbildningens och forskningens kvalitet eller relevans, och då är det de sistnämnda som måste reformeras. Endast genom att ge forskningsprestationer en högre relativ vikt vid rekrytering av personal på områden som är eller borde vara naturliga avnämare av forskningsresultat (utbildningsväsendet, museiväsendet, vissa grenar av statlig och ) kan den långsiktiga utarmning stävjas som ligger i en snabbt sjunkande rekrytering till forskarutbildningen på en rad områden. Forskning skapar dels forskningsresultat, dels en uppbyggnad av kunskaper. Det är angeläget att båda dessa faktorer tas till vara. Om stora resurser satsas på forskning utan att tillräckliga insatser görs för att föra ut resultaten till intresserade utanför forskarinstitutionerna har värdet av forskningen reducerats betydligt. En viktig form för att föra ut forskningsresultaten i samhället ligger givetvis i att personer med forskarutbildning går över i praktisk verksamhet, liksom i att praktiker utnyttjar återkommande forskarutbildning vid högskolan. I propositionen diskuteras informationsfrågorna ingående med avseende på både den speciella nyttjarinformationen och en mera allmän forskningsinformation. Som påpekas i propositionen fungerar nyttjarinformation tillfredsställande inom vissa områden, medan andra är sämre tillgodosedda. Den undersökning och utredning av dessa förhållanden som föreslås synes vara angelägen; den bör omfatta inte endast nyttjarinformationen och nyttjarrelevansen av forskningsverksamhet vid högskolor och branschforskning utan även resultatet av de forskningsinsatser som initieras genom statliga organ, t. ex. Beträffande åtskillnaden mellan nyttjarinformation och allmän forskningsinformation bör sägas att det rör sig om en gradskillnad snarare än om en artskillnad. Det ligger i den relevanta forskningens natur att avnämargrupperna inte är en gång för alla definierade. Naturvetenskapliga forskningsmetoder kan komma till nytta inom samhällsvetenskapen, samhällsvetenskapliga rön kan skapa nya utgångspunkter för t. ex. juridisk forskning. Erfarenheten visar dessutom att forskningsresultat kan komma till praktisk nytta inom helt andra tillämpningsfält än de traditionella. Det är angeläget för att befästa forskningens ställning i det svenska samhället att forskarna ställs inför kravet att i lättillgänglig form presentera sina arbetsuppgifter och arbetsresultat. På samma sätt som i fråga om andra samhälleliga insatser gäller att vetenskapens arbetsresultat får sitt värde först då de når dem som har bruk för dessa. Feldimensionerad kapacitet i forskningsprocessen leder till flaskhalsar och produktivitetsförluster; kedjan blir inte starkare än den svagaste av sina länkar. Risken finns att man lägger ned för små eller felriktade resurser på utvärdering och spridning av forskningsresultat. Kanske skulle de resurser som motsvarar något färre forskningsprojekt kunna utnyttjas till att höja tillgänglighet och utnyttjandegrad för de återstående, varigenom samhällsnyttan av givna resurser ökar. Bland tänkbara former kan nämnas resurser för symposier med forskare och praktiker, publicerande av regelbundna sammanfattningar av uppnådda forskningsresultat i tryck och populariserade presentationer i olika medier (t. ex. radio och TV). En sådan inriktning skulle tvivelsutan höja motivationen för forskare, skärpa kvantitets- och relevanskraven samt öka incitamenten för en lättillgänglig presentation av forskningsresultaten. I propositionen föreslås att forskningsrådsnämnden (FRN) bör fä ansvaret för utveckling och spridning av informationsmetoder, samordning av större informationsprojekt, utvärdering samt initiering av nya informationsinsatser, för vilket ändamål FRN föreslås fä 2 milj. kr. Vi vill i detta sammanhang peka på de olikheter som präglar situationen inom olika vetenskapsområden. Inom det teknologiska fältet utger en årlig översikt, Framsteg inom forskning och teknik, och forskningsrådens publicerar Forskning och framsteg. Men för övriga vetenskapsområden saknas sammanhållna resurser och organisation för den utomordentligt viktiga uppgiften att för den intresserade allmänheten på ett lättillgängligt sätt presentera pågående forskning och aktuella forskningsresultat. Man har på olika håll (t. ex. vid i ) sökt ta lokala initiativ för att genom en egen publikation komma i kontakt med avnämare och den intresserade allmänheten, men dessa ansträngningar har ofta strandat i brist på medel. Ett förebildligt exempel på en övergripande utvärdering av forskningens utveckling i lättillgänglig form utgör det franska Centre Nationale de la Recherche Scientifiques () översikt Rapport national de conjoncture scientifique. Sekretariatet för framtidsstudier föreslås i propositionen överfört till forskningsrådsnämnden. I och för sig kan det finnas motiv för att ge en fortvarig verksamhet av den typ sekretariatet bedriver en mera permanent formell karaktär. FRU:s förslag att formen ändras till en delegation för framtidsstudier (jfr t. ex. delegationen för nedrustningsfrågor) är därför ändamålsenligt. Däremot synes inga fördelar kunna uppnås genom ett inordnande under forskningsrådsnämnden, som väsentligen har andra huvuduppgifter.