mot · G2021675 · 1979-01-25 00:00:00 — offentlig makt i utgår från folket. Så står det i regeringsformens första paragraf. I samma kapitel om statsskickets grunder sägs också att är folkets främsta företrädare och att stiftar lag. Regeringsformen har fått en sådan utformning att parlamentarismen skall tillämpas. I övergångsbestämmelserna finns dock en kvarleva från den gamla grundlagen som strider mot parlamentarismens princip. Det är att kyrkomötets samtycke skall inhämtas vid stiftande, ändring eller upphävande av kyrkolag och att kyrkomötets medverkan krävs vid ändring eller upphävande av prästerskapets privilegier. Var den exakta gränsen går mellan kyrkolag och annan lag kan vara svårt att ange. I regeringsformen finns endast undantagsvis angivet vissa lagar, sorn uttryckligen är betecknade som kyrkolag. Det gäller behörigheten att utnämna kvinna till prästerlig tjänst och vissa bestämmelser angående tillsättning av prästerliga tjänster. Vad som inte är kyrkolag framgår i en del fall av stadganden i regeringsformen. Utanför kyrkolagsbegreppet faller t. ex. äktenskapslagstiftningen samt lagstiftning angående ämbetsbrott, som gäller även befattningshavare inom . Till kommunallagarna hänförs lagen om församlingsstyrelse, vilken är av grundläggande betydelse för församlingarnas verksamhet. Med stöd av sin förordningsmakt utfärdar regeringen en mängd administrativa föreskrifter av olika slag, bl. a. vad som brukar benämnas kyrkostadgar. Förordningsmakten omfattar bl. a. fastställande av kyrkans böcker, bibelöversättning, psalmbok, evangeliebok, kyrkohandbok och . De ovissa och oklara gränserna för kyrkomötets befogenheter var en anledning till att kyrkomöteskommitté tillsattes. Denna avlämnade sitt betänkande 1955. Statsmakterna tog aldrig ställning till kyrkomöteskommitténs förslag. Statsrådet uttalade emellertid i ett interpellationssvar 1957 att en principiell ändring av kyrkans ställning såsom statskyrka återverkar på frågan om kyrkomötets uppgifter och befogenheter. Kyrkomötet är en mer än institution. Det tillkom i samband med ståndsriksdagens avskaffande och får närmast ses som ett tillmötesgående gentemot prästeståndet. stiftades kyrkolag på samma sätt som civil- och kriminallag, dvs. av kungen och rikets ständer. Kyrkomötets medbestämmanderätt i fråga om kyrkolagstiftningen har varit föremål för debatt. har vid en rad tillfällen väckts förslag om att upphäva denna rätt för kyrkomötet. Första gången frågan väcktes var 1881, då båda kamrarna avslog motionerna. Redan året därefter bifölls emellertid en liknande motion i andra kammaren, men avslogs i första. Samma blev resultatet, närén motsvarande motion återkom 1883. Frågan behandlades även av riksdag. Vid riksdag tillstyrkte ett förslag av liknande innebörd. I utlåtandet från heter det bl. Man har såsom skäl för stadgandena om kyrkomötets lagstiftningsmakt anfört, att hos nationalrepresentationen icke skulle i tillräcklig grad förefinnas de speciella insikter i kyrkliga frågor, som för vården av kyrkans intressen voro av nöden. Med avseende härå anser utskottet sig endast böra erinra om mångfalden av de ärenden, för vilkas allsidiga prövning särskilda kunskaper synas vara i ej mindre grad erforderliga, men som det oaktat utan olägenhet prövas allenast av Konungen och . Uppkomsten av denna rätt härleder sig från prästerskapets genom ståndsförfattningens upphävande minskade inflytande på sammansättning. böra framhållas, att grundlagstiftarna svårligen kunna anses hava avgivit någon som helst försäkran, att den förmån, som enligt § 87 regeringsformen blivit tillförsäkrad statskyrkans prästerskap såsom gottgörelse för frånträdda politiska rättigheter, skulle bliva beståndande, och att de i varje fall därtill saknat befogenhet. Vilken den faktiska anledningen till införande i vår statsrätt av ifrågavarande bestämmelse nu än må hava varit, torde dock meningarna ej vara synnerligen delade därom, att befrämjandet av kyrkans sanna intressen och rättigheter måste anses utgöra dess huvudändamål. Ernås icke vidare detta syfte, anser utskottet varje giltigt skäl saknas för bibehållandet av förevarande stadgande, som vilar på grundsatser, vilka synas främmande för hela vårt statsskick. Utskottets hemställan om bifall avslogs dock av . Frågan har därefter behandlats av , varvid ofta den ena kammaren bifallit motioner om upphävande av kyrkomötets kompetens i fråga om kyrkolagstiftning, under det att medkammaren avslagit dessa. De motiv som anförde redan vid riksdag är fortfarande giltiga. gör de sig t. o. m. gällande med än större kraft. Som ovan anförts bygger vårt statsskick på demokrati och parlamentarism. Ett uttryck för att statsskicket är parlamentariskt är den dominerande roll som tillkommer folkrepresentationen, parlamentet. I förarbetet till nuvarande regeringsform säger departementschefen att det bör komma till klart uttryck att den politiska makten skall ligga förankrad hos medborgarna. anför vidare: Folksuveränitetens princip bör därvid komma till uttryck genom att klart ges ställningen som det centrala statsorganet. På bör sålunda ligga att fatta grundläggande beslut genom lag Enligt denna princip måste en medbestämmanderätt vid viss lagstiftning för ett organ vid sidan av vara främmande för en parlamentarisk Genom kyrkomötets medverkan i viss lagstiftning finns i vår författning ett inslag av korporativism, som inte är förenligt med parlamentarismens och demokratins principer. Kyrkomötets sammansättning är ej heller demokratisk. Av mötets 96 ledamöter är 13 (biskoparna) självskrivna. Av de övriga skall 26 utväljas bland prästerskapet. Endast 57 ledamöter är valda efter demokratiska principer. Valordningen för dessa 57 är dessutom sådan, att kyrkomötet inte blir särskilt representativt för kyrkans medlemmar. Kyrkomötena och 1970 har hemställt om en ändring av kyrkomötesförordningen så att kyrkomötet skall bli mera demokratiskt sammansatt. Givetvis kan också kyrkomötets framtida befogenheter ifrågasättas. Orsaken till att kyrkomötet även i den nya regeringsformen har medbestämmanderätt i fråga om kyrkolagstiftningen är den olösta frågan om de framtida relationerna mellan staten och . Denna fråga har varit föremål för utredningar . Enligt förslag års beredning om stat och kyrka skulle kunna fatta principbeslut om att offentligrättsliga ställning skulle upphöra . Därvid skulle kyrkomötets medbestämmanderätt i fråga om kyrkolagstiftning upphöra. utfärdade regeringen en kommuniké, enligt vilken regeringen inte avsåg att föreslå några djupgående reformer när det gäller den . De förhållanden som råder kommer därför att i huvudsak bestå, hette det i kommunikén. tillsatte ärkebiskopen i samråd med vissa andra kyrkliga institutioner en arbetsgrupp med uppgift att utarbeta förslag till reformer i kyrkans organisation och arbetsformer. och framåt hade denna arbetsgrupp överläggningar med en motsvarande arbetsgrupp, som tillsatts av regeringen och företrädde staten. Deras gemensamma betänkande har föranlett en skrivelse från regeringen till kyrkomötet . I den hemställer regeringen om yttrande till förslag om ändrade relationer mellan staten och . Vad detta yttrande från kyrkomötet kommer att leda till är omöjligt att uttala sig om. Eftersom det är ovisst när relationerna mellan staten och kan komma att förändras så att blir jämställd med övriga trossamfund och nuvarande regelsystem kan upphöra, anser jag att kyrkomötets konstitutionella ställning bör övervägas utan avvaktan på en genomgripande reform i fråga om kyrkans ställning. Även frågan om kyrkomötets sammansättning och kompetens bör prövas. Med stöd av vad som ovan anförts hemställer jag att hos regeringen begär förslag om att kyrkolagstiftning jämställs med allmän lagstiftning och undantas kyrkomötets kompetens.