mot · G2022555 · 1979-04-19 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1978/79:112 om regionalpolitik Vid utformningen av det framtida stödet till glesbygderna (propositionen 9.2) har arbetsmarknadsministern följt sysselsättningsutredningens och glesbygdsdelegationens förslag att en fortsatt satsning på glesbygderna är angelägen samt att de olika stödformerna sammanförs för vinnande av större effektivitet och enklare administrativ handläggning. I propositionen (s. 125) anges att stödet till företag i glesbygder till övervägande del torde komma att avse areella näringar, varför det förutsättes att ärenden rörande det nya stödet normalt prövas av lantbruksnämnden. Även om lantbruksnämnderna administrerat det stöd som utgår inom ramen för jordbrukspolitiken så är nämndernas ställning inom administrationen inte sådan att glesbygdsmänniskornas behov av arbete och service upplevs som angelägna inom lantbruksnämnderna. Att nämnderna genom sina ortsombud skulle ha en god förankring i glesbygderna är en uppfattning som knappast verifieras av ortsombuden själva och ännu mindre av den ortsbefolkning som hos lantbruksnämnden förgäves vädjat om stöd för förbättrade utkomstmöjligheter. Enligt vår mening manar redan detta faktum till försiktighet, så att man inte splittrar upp också det nya stödet till förfång för effektivitet i tillämpningen och regionalpolitisk översiktlighet i handläggningen av ärendena. riksdagsbeslut har inneburit en strävan att decentralisera handläggningen av regionalpolitiska frågor till länsplanet. Inom arbetsmarknadspolitiken har denna utveckling medfört att landshövdingen som ordförande i länsarbetsnämnden tillsammans med länsarbetsdirektören avgör ett stort antal ärenden i delegation. Därigenom uppnår man en samordning också till sådana frågor som i övrigt handläggs på utan att finansieras med arbetsmarknadsmedel. Om stöd till företag i glesbygd återförs, som faktiskt föreslås, till lantbruksnämnden försvåras och i värsta fall omintegörs en sådan inte bara önskvärd utan även nödvändig samordning mellan olika aktiviteter och skilda finansiärer. Ofta är det så att glesbygdsföretagen inte är renodlade jordbruksföretag utan kombinationsföretag, som vid sidan av ett mindre jordbruk med mjölkproduktion bygger på kompletteringsaktiviteter, som t. ex. turism i mindre skala, reparationsverkstad, bensinförsäljning, service med elinstallation, smedja m. m. Dessa företag är typiska för en ny syn på regionalpolitiken. De är inte representativa för lantbruksnämndens verksamhet mer än till en mindre del. Inom Norrbottensdelegationen har man utbildat en praxis som innebär att alla berörda länsorgan sammanträder inför delegationens ordförande, varvid man enas om vilket organ som skall svara för genomförandet av projektet och hur det skall finansieras. Fördelen med denna ordning är att frågan regelmässigt kan avgöras på ett sammanträde även om den berör flera olika sektorer inom förvaltningen. Det torde vara realistiskt att även i fråga om stöd till företag i glesbygd, enligt den nya utformningen, en liknande samordning tillämpas samt att ledningen av samordningsarbetet anförtros . Administrationen av det nya glesbygdsstödet bör självfallet anpassas till redan gällande regler för handläggningen av regionalpolitiska frågor. Det ingår sålunda i arbetsuppgifter att fastställa regionalpolitiska handlingsprogram för näringslivet, inte minst för de areella näringarna. Vidare skall fastställa länsarbetsnämndens program för beredskapsarbeten och därvid prioritera sysselsättningsprojekten inbördes. Stödet till företag i glesbygd skall självfallet inlemmas så långt möjligt är i de regionalpolitiska handlingsprogrammen för näringslivet och samordnas med länsarbetsnämndernas sysselsättningsskapande aktiviteter. Det är naturligt att denna uppgift tillkommer , som därvid självklart skall samverka med kommunerna och olika länsorgan. beslöt att ansvaret för den långsiktiga sysselsättningsplaneringen i länen skulle åligga . Det nya glesbygdsstödet bör ses som ett värdefullt instrument för i denna verksamhet. beslöt vidare att ansvaret för samernas sysselsättning på regional nivå skulle åvila /länsarbetsnämnden. Detta har motiverat att länsstyrelserna nu utarbetar regionalpolitiska handlingsprogram för rennäringen. I planeras omfattande aktiviteter inom hemslöjd såväl inom renskötselområdet som inom länets skogsbygder, varvid samarbete etableras med hemslöjdsföreningen i länet,de aktiva slöjdarna, arbetsmarknadsverket och berörda kommuner. Att nu överföra dessa ärenden till sannolikt innebära att verksamheten skulle avbrytas. Denna farhåga bygger på det faktum att den sysselsättningskonsulent för samerna som genom riksdagsbeslut avsågs att tillföras lantbruksnämnden i enligt lantbruksstyrelsens direktiv inte får samarbeta med Norrbottensdelegationen för att förbättra samernas sysselsättning genom hemslöjden. Sysselsättningskonsulenten administreras enligt uppgift som lämnats från Norrbottensdelegationen helt av lantbruksstyrelsen i och inte av lantbruksnämnden. 1 propositionen talas om värdet av att glesbygdsstödet samordnas med jordbrukspolitiken. Det vore beklagligt om glesbygdsstödet skulle underordnas jordbrukspolitiken och därmed lantbruksstyrelsen. Det är länsprogramarbetet som aktualiserat behovet av en aktiv glesbygdspolitik. Även införandet av B-stödet till de mindre jordbruken byggde på krav från främst de norrländska länsstyrelserna. Psykologiskt och politiskt har det varit beklagligt att omsorgen om undersysselsatta småbrukare samt utslagna skogsarbe tare och renskötare har betraktats som en jordbrukspolitisk fråga, och dessa socialt utsatta grupper har följaktligen behandlats som om de vore storjordbrukare på skånska slätten. För att stödet till glesbygden skall bli effektivt synes det nödvändigt att besluten om stöd till projekten centraliseras till samt att lantbruksnämnden, andra länsorgan och kommunerna är aktivt verksamma som initiativtagare till och i samarbete med beredare av projekt samt i konsekvens härtill också verkställare av beslut vid projektets genomförande. Med stöd av vad som anförts hemställer vi 1. att det nya glesbygdsstödet bör betraktas som inledningen till en regionalpolitisk! motiverad glesbygdspolitik, som utformas mer frän sociala och sysselsättningspolitiska värderingar än från gängse jordbrukspolitiska principer, 2. att det nya glesbygdsstödet bör administreras av , som har att samarbeta med statliga länsorgan, utvecklingsfonden och kommunerna för att ernå effektivitet, smidighet och en omsorgsfull resursanvändning, med rätt för att delegera lämpliga funktioner till nyssnämnda organ. () () () () () ()