mot · G2021108 · 1979-01-25 00:00:00 — var endast en liten del av det svenska biståndet bundet men 1973 fattade beslut om en ökning av det bundna biståndet, som sedan successivt har fortgått. För ett frihandelsvänligt land som kan en stor andel bundet bistånd komma att betraktas som ett avsteg i protektionistisk riktning. Frågan bör emellertid inte bedömas på detta sätt. Genom en i samråd med mottagarlandet genomförd anknytning av bistånds- eller kreditgivning till svenska produkter kan vårt betalningsmässiga läge och vår biståndsförmåga förstärkas. kan positiva sysselsättningseffekter uppnås i , vilket psykologiskt förstärker biståndsviljan. I vissa fall kan även beredskapsskäl anföras för varubistånd. Moderata samlingspartiet anser att i princip bör verka för ett obundet bistånd. Dock är den internationella situationen i vad gäller s. k. avbindning ogynnsam. Så länge en internationell överenskommelse om ett mer obundet bistånd inte kan nås och under nu rådande samhällsekonomiska svårigheter bör därför även en del av det svenska biståndet bindas till en upphandling av svenska varor och tjänster. Vi finner inte att det i dagens läge finns skäl för att minska bindningsgraden på det sätt som föreslås i årets budgetproposition. Ett annat sätt, som med framgång praktiserats av andra länder, att sammankoppla den svenska varuexporten och biståndet utgör ett system med blandade krediter. Genom statligt finansierade räntenedsättningar vid stora exportprojekt, där vill göra upphandling i , s. k. blandade krediter, kan betydelsefulla resultat uppnås. De finansiella överföringarna i samband med u-landsprojekt måste i dessa fall innehålla ett gåvoelement om samt ha till syfte att främja u-landets utveckling. Detta senare villkor anses uppfyllt om u-landet självt avgör om projektet i fråga skall finansieras inom ramen för det bundna biståndet. Om de belopp som f. n. avräknas som importstöd inom landramarna för huvudmottagarländerna till fullo utnyttjades som s. k. blandade krediter, skulle det svenska biståndet väsentligt kunna ökas. Ett system med s. k. blandade krediter bör därför introduceras i svensk u-landspolitik. Moderata samlingspartiet anser att ökade ansträngningar kan göras för att förbättra informationen i mottagarländerna om utbudet av svenska varor och tjänster. En sådan informationsverksamhet i programländerna bör kompletteras med att mottagarländerna, då de själva företar upphandling finansierad med svenska biståndsmedel, föreslås informera bl. a. den svenska utlandsrepresentationen på platsen om vilka projekt och vilken upphandling dessa medel skall användas till. Detta förutsätter också att SIDA vid anslag för allmänt importstöd söker av mottagarländerna erhålla en detaljerad redovisning av hur dessa medel används. Större uppmärksamhet måste också ägnas åt att bidrag till de multilaterala biståndsorganen i rimlig utsträckning används för inköp i . Vid val av mottagarland bör hjälpbehovet och icke politiska bedömningar vara avgörande. Det väsentliga måste vara att biståndet i varje enskilt land utformas på ett utvecklingsbefrämjande sätt, så att det kommer den fattigaste befolkningen till godo. Synsättet att om bara rätt regim väljs, så kan biståndspengarna överlämnas utan vidare ansvarstagande från svensk sida kan inte accepteras. En biståndspolitik som grunder sig på samarbete med utvalda regimer innebär att en betygssättning av ländernas regeringar måste göras. Den skulle innebära att när ett regimskifte inträffar som inte är i svenska ögon gynnsamt skall den svenska hjälpen upphöra. Fattiga människor som tyngs av en 1978/79: 1108 dålig regering skulle dessutom straffas med uteblivet utvecklingsbidrag. En politisering av den svenska u-hjälpen äventyrar inte bara nödvändig kontinuitet i utvecklingsarbetet utan även en bred uppslutning bakom de svenska insatserna. Den största delen av biståndsanslaget går direkt till vissa , s. k. programländer, med vilka har avtal om utvecklingssamarbete. Vid utformandet av biståndet måste en noggrann planering och genomgång av biståndets mål göras, eftersom här får ett ansvar för att biståndets inriktning motsvarar de uppsatta målen. Ekonomiskt och politiskt oberoende samt graden av fattigdom har varit två kriterier vid valet av mottagarländer. kan konstateras att programländerna uppvisar en mycket skiftande bild beträffande politiska, sociala och ekonomiska förhållanden. Det stora antalet programländer, numera ett tjugotal, gör det enligt moderat uppfattning angeläget att insatserna koncentreras. För att utvecklingssamarbetet skall ge resultat måste det vara långsiktigt, vilket utesluter ett alltför stort hänsynstagande till de ofta snabbt skiftande politiska förhållandena i flera . Det är uppenbart att det i ett mottagarland kan inträffa politiska förändringar, vilka får till konsekvens att den svenska och regeringen inte längre bör stödja mottagarlandet i fråga. Om möjligt bör en avveckling ske gradvis, men de politiska omständigheterna kan vara så omvälvande att biståndet måste upphöra. Som exempel kan nämnas statskuppen i . Rent principiellt bör en nedtrappning av biståndet ske till länder, vilka är aktivt engagerade i militära operationer som inte rimligen, bl. a. av geografiska skäl, kan betraktas som vidtagna i självförsvar. Avtrappningen av svenska biståndsinsatser till ett programland bör naturligtvis också ske när landet nått en sådan utvecklingsnivå och och BNP per invånare att fortsatta bidrag blir svåra att motivera med tanke på att landet ej längre bör räknas till de fattigaste . Där finns i dessa fall ofta skäl för att övergå till ett bredare samarbete, exempelvis på utbildningens, handelns och näringslivets områden. Exempel på länder där ett bredare samarbete initierats är , , , , och . Begreppet bredare samarbete har också kommit att omfatta begränsad biståndsfinansiering av insatser i andra länder än programländer. kan och bör inte ha pretention på att överföra vår form av demokrati till länder med en annan historisk och kulturell bakgrund. Men enligt moderat uppfattning är det viktigt att i dialogen med utvecklingsländerna påtala brister i de mänskliga fri- och rättigheterna och värdet av ett demokratiskt styrelseskick. I valet av programländer bör vi uppmärksamma länder som strävar efter ett mer öppet samhälle. 1978/79: 1108 Särskild uppmärksamhet bör ägnas åt hur mänskliga fri- och rättigheter respekteras i våra mottagarländer. I regeringens proposition 1977/78: 135 om riktlinjer för internationellt samarbete m. m. behandlades i olika sammanhang målen för biståndspolitiken. Våra insatser skall bidra till resurstillväxt, ekonomisk och social utjämning, ekonomisk och politisk självständighet samt en demokratisk samhällsutveckling. På s. 73 och 74 utvecklade föredragande statsrådet att respekten för grundläggande mänskliga rättigheter måste vägas in i valet av samarbetsländer för svenskt bistånd. Förändringar i detta avseende i mottagarländerna kan också komma att framtvinga reaktioner från vår sida. Allvarliga brott mot mänskliga rättigheter kan motivera att ett pågående samarbete omprövas. Inför sådana ställningstaganden måste dock kravet på långsiktighet i utvecklingssamarbetet tillmätas stor vikt. På s. 83 redogjordes för omständigheter som kan och bör leda till att utvecklingssamarbetet avvecklas. En sådan var en förändring i mottagarlandets ekonomi, som gör att bistånd inte längre framstår som befogat. En annan omständighet kunde vara att förändringar i mottagarlandet ägt rum som berör förutsättningarna för det planerade biståndet. Som jag tidigare framhållit bör också långvariga och allvarliga kränkningar av grundläggande mänskliga rättigheter kunna påverka vår beredvillighet att fortsätta samarbetet med enskilda . Det är svårt att förutse de situationer som kan föranleda ett avbrott i samarbetet det har skett i ett fall som följd av en statskupp. Man kan emellertid inte utesluta att det kan ske så grundläggande förändringar i ett mottagarlands politik att det blir aktuellt att avbryta samarbetet. Utskottet (UU 1978/79: 1 s. 34) anslöt sig till uttalandet i propositionen. Med anledning av en moderat motion framhölls också att i de internationella biståndsorganen tillsammans med andra likasinnade stater och särskilt de nordiska bör söka följa en linje som ger oss möjlighet att markera vår ståndpunkt i åtminstone de svåraste fallen. Utskottet fann att inom ramen för sin alliansfria ställning bör följa en sådan handlingslinje (s. 33). antog förslagen i propositionen och utskottsbetänkandet. är vårt största biståndsmottagarland. I årets proposition föreslås anslaget dit höjt från 380 milj. kr. till 400 milj. kr. Men ostridigt är att de mänskliga rättigheterna i allvarligt kränkts. 3 1978/79. framhållits i internationell press, särskilt då i fransk press av skiftande politisk färg. Uppgifter om politiska fångar i tiotusental och stora internerings- och koncentrationsläger har blivit allt vanligare. Flyktingtragedierna talar sitt tydliga språk. Det är uppenbart att det råder svår rättslöshet i . har emellertid också intervenerat utanför sitt eget territorium. kan numera betraktas som en av helt beroende stat. Mot har regelrätt anfallskrig inletts och framgångsrikt slutförts. En av understödd inhemsk motståndsrörelse mot den tidigare regimen i har visserligen medverkat, men ingen lär på allvar hävda att denna rörelse på egen hand spelat en avgörande roll i striderna. egna divisioner har avgjort utgången. Denna aggressionshandling kan inte urskuldas med att den förra regimen i för sin del trampade alla mänskliga rättigheter under fotterna. och ockupation måste höra till de allvarligaste kränkningarna av mänskliga rättigheter. Om uttalande och beslut så sent som skall ha någon mening, bör därför på sätt som uttalat pågående utvecklingssamarbete med omprövas. Den riksdag som antog principerna i proposition 1977/78: 135 och utrikesutskottets betänkande 1978/79: 1 kan icke gärna vägra sin medverkan härtill. Vid den föreslagna omprövningen av biståndet till bör gällande åtaganden och pågående arbeten beaktas. Tre projekt tar i anspråk huvuddelen av de svenska biståndsanslagen. Två gäller sjukhus ett med inriktning på sjukvård av gruvarbetare och ett barnsjukhus. Medel som behövs för slutförande av dessa två projekt, vilket uppges vara nära förestående, bör anvisas. I fråga om Bai Bang, den stora och tunga posten i biståndet, som enligt senaste kostnadsprognos beräknas till 1 605 milj. kr. till skillnad från 500 milj. kr. när projektet först omnämndes för , beräknas detta icke vara slutfört förrän /82, vilket innebär en avsevärd försening. Detta kommer att påverka kostnadskalkylen. Anmärkningsvärt är att i propositionen trots de uppgivna förseningarna icke någon ny kalkyl föreligger. Slutkostirader på upp till 2 miljarder att betalas av lär icke uteslutas. För Bai Bang bör så mycket medel anvisas som möjliggör fortsatt byggnation tills resultatet av den omförhandling som ändå skall äga rum slutförts föreligger. I propositionen 1978/79: 100 meddelas att begärt svensk medverkan i Bai Bang-arbetet även under ett senare driftskede. Departementschefen finner sådant stöd motiverat och uppger att planering av den svenska insatsen pågår. Tanken på att skall lämna biståndsmedel även efter det att anläggningen är färdig att tas i drift måste bestämt avvisas. Om utländsk medverkan och hjälp behövs vid driften, bör sådana tjänster kunna inhandlas på vanlig kommersiell väg. Ett land som har råd att föra anfallskrig har säkerligen också råd att själv avlöna erforderliga konsulter för drivande av en anläggning som till största delen erhållits i gåva från . har sammanlagt 120 milj. kr. använts för importstöd. Detta belopp förefaller kunna i stort sett bortfalla. Den ingående reservationen för pågående budgetår var 163,5 milj. kr. Ingående reservation för nästa budgetår jämte anslag om 200 milj. kr. bör kunna täcka åtaganden enligt avtalen i fråga om Bai Bang och sjukhusen. Åt SIDA bör uppdras att verkställa den nödvändiga omfördelningen och omplaneringen. Det svenska biståndet till bör således enligt moderata samlingspartiets mening begränsas till vad som krävs för fullföljandet av sådana tidigare åtaganden som spänner . Den fortsatta utvecklingen i måste bli avgörande för huruvida senare skall engagera sig i nya biståndsprojekt i . har inblandning i afrikanska angelägenheter fortsatt. Omkring 30 000 kubanska soldater och militära rådgivare bedöms vara verksamma i minst 16 länder. a. finns det kubansk personal i följande länder: , , , , , , , , , , , , , och . Sedan det svenska stödet till inleddes /70, har landet erhållit totalt 242 milj. kr. i svenskt bistånd. Biståndet har lämnats huvudsakligen som importstöd till undervisnings- och hälsovårdssektorerna samt till ett livsmedelsinstitut i . För moderata samlingspartiet har satsningen på från början framstått som både onödig och missriktad. Det är uppenbart att inte tillhör de nationer, som är i trängande behov av svenskt bistånd. Antalet politiska fångar har varit stort, något som belyses av det stora antalet som frigivits. Andra förbliver i fängelserna. Biståndssamarbetet med avses bli avslutat i och med utgången av den nu löpande avtalsperioden som omfattar budgetåren 1977/78 1979/80. Det samarbete som kan ske inom ramen för det s. k. bredare samarbetet bör liksom innevarande budgetår begränsas till maximalt 5 milj. kr. är det land som ger det största gåvobiståndet till . Det svenska biståndet är inriktat på att bidra till social och ekonomisk utveckling för de fattiga på landsbygden. har också avskrivit samtliga återstående fordringar på svenska biståndskrediter till . Den etiopiska regeringen tillåter ingen opposition och har genomfört terrorkampanjer mot sina motståndare. Tortyr mot politiska fångar har förekommit. Tusentals människor, däribland barn, har dödats, men trots oroligheterna tycks militärrådet ha stärkt sin ställning. Förberedelser lär också pågå för att skapa ett statsbärande politiskt parti och lägga grunden för en socialistisk republik. Det är uppenbart att den nuvarande regimen har begått allvarliga brott mot de mänskliga rättigheterna och att samhället och styrelseskicket utvecklas i en antidemokratisk riktning. I regeringens proposition 1977/78: 135 framhålles att allvarliga brott mot mänskliga rättigheter kan motivera att ett pågående samarbete omprövas. Moderata samlingspartiet anser att bör ta upp dessa frågor vid förhandlingar om nya biståndsavtal och att pågående samarbete med blir föremål för omprövning. En del av det svenska utvecklingssamarbetet med utgörs av stöd till befrielserörelser. Ett sådant stöd innebär alltid komplicerade politiska överväganden. har det svenska stödet främst gällt befrielserörelser som kämpar mot rasåtskillnadspolitiken i södra . Stödet har varit humanitärt, dvs. flyktinghjälp, utbildningsstöd, medicin och livsmedel. Vid behandling av proposition 1977/78: 135 anförde utrikesutskottet: Direkt stöd bör sålunda kunna komma i fråga i de fall då antingen eller med svensk anslutning uttalat sig för sådant stöd, medan i andra fall som kan framstå som angelägna ur svensk synpunkt sådana enskilda hjälporganisationer som exempelvis Röda Korset i första hand bör väljas som förmedlare av biståndet. För moderata samlingspartiet är en förutsättning för bistånd till befrielserörelser att dessa har stöd i sådana resolutioner antagna av vilka med hänsyn till grunden för sin alliansfria utrikespolitik ansett sig kunna stödja. Hjälp till militära ändamål får inte komma i fråga. Den alliansfria utrikespolitiken förutsätter därför att inte dras in i politiska skeenden där befrielserörelserna blir brickor i ett stormaktsspel och där ett stöd till dessa befrielserörelser kan betraktas som ett ställningstagande för eller emot inblandade stormakter eller dess allierade. Läget i världen och i synnerhet i de s. k. mest drabbade länderna nödvändiggör att katastrofhjälpen får ett vidgat utrymme i utvecklings Mera katastrofbistånd behöver emellertid inte innebära som det ofta hävdas att det långsiktiga utvecklingsarbetet blir lidande. Begreppet katastrofbistånd täcker ett vitt fält av omedelbara räddningsaktioner, återuppbyggnadsarbete samt långsiktiga utvecklingsinvesteringar. kan uppgiften vara att rädda människor från svältdöden, ett annat år att förse dem med boskap och utsäde så att de själva kan klara sin försörjning. Ett tredje år blir uppgiften att genom dammbyggnader och flodregleringsåtgärder eller bättre markanvändning, t. ex. i , förebygga nya katastrofer. Katastrofbistånd är i allmänhet en förutsättning för att ett u-lands hela långsiktiga utvecklingsansträngning inte skall lamslås, när en katastrof inträffar. I budgetpropositionen föreslogs att 167 milj. kr. skulle anslås för katastrofhjälp /80. Mot bakgrund av situationen i , där flykten från och de förnyade krigshandlingarna ställt närliggande stater inför stora problem, finns det anledning att räkna upp detta belopp. Vi förordar att ytterligare 120 milj. kr. tillförs anslaget och att den absoluta merparten av dessa pengar ställs till FN :s flyktingskommissaries förfogande för hjälp framför allt åt flyktingar i . har i alltför hög grad uppmärksamheten ensidigt inriktats pä det statliga biståndsflödet till . Det är nu hög tid att anlägga ett vidare synsätt på relationerna till länderna i den tredje världen. Bistånd behöver inte bara innebära statligt stöd från ett land till ett annat. Det bör också innebära ett utbyte av informationer, erfarenheter och kunskaper, varor och tjänster i vidare bemärkelse. Svensk u-landspolitik måste alltså enligt moderata samlingspartiets uppfattning inriktas på att inkludera inte bara insatser genom SIDA, utan även handelspolitikens utformning, svenskt näringslivs möjligheter till insatser i kontakterna med , forskningssamarbete, kulturutbyte samt missionens och de humanitära och fackliga organisationernas verksamhet. är ett högt utvecklat industriland med ett näringsliv som besitter god teknologisk och administrativ kompetens. Det är naturligt att denna kunskap tas till vara i utvecklingssamarbetet. själva önskar ett utvidgat samarbete med svenskt näringsliv. I deras egna utvecklingsplaner ingår industrialisering som en viktig del. som u-ländemas önskemål om industrialisering öppnar möjligheter för svensk industri till investeringar och export av kunskaper, varor och tjänster, kommer den framväxande u-landsindustrin att utsätta delar av vår egen industri för konkurrens. Nya konkurrenter är också nya kunder. Den av beslutade fonden för industriellt sam arbete är ett första steg mot ett samarbete med svenskt näringsliv och biståndsverksamhet, som i så stor utsträckning har saknats. Vid sidan av köpkraftsöverföringar är biståndets viktigaste komplement förmedlingen och utbytet av kunskaper och erfarenheter. I detta erfarenhetsutbyte har ett högt utvecklat industriland som med sin höga utbildningsnivå mycket att ge, om nationens resurser, dvs. om många människor och många olika institutioner, organisationer, föreningar och sammanslutningar engageras i utvecklingssamarbetet och detta inte enbart omhänderhas av en statlig myndighet. Kontakter behöver knytas över gränserna inte bara på myndighetsnivå utan också mellan människor, grupperingar och olika samhällssektorer inom länderna. SIDA bör i större utsträckning engagera sig i en kontaktförmedlande verksamhet, som hjälper universitet och skolor, föreningar, organisationer och institutioner att knyta kontakter med organisationer och människor i . Som exempel kan nämnas ett utbyggt vänortssystem, yrkessammanslutningarnas utbyte med kolleger i , politiska organisationers kontakter med systerorganisationer samt fackliga organisationers hjälp och utbyte av erfarenhet. Syftet skall vara att mobilisera fler kvinnor och män i biståndssamarbetet inom ramen för deras vardagssysselsättningar. En sådan kontaktförmedling och kontaktstödjande verksamhet bör vara ett reguljärt och viktigt inslag i SIDArs verksamhet. Vidgat samarbete med även utanför kretsen av programländer Det är naturligt och riktigt att huvuddelen av gåvobiståndet inriktas mot de fattigaste och till biståndsprogramländer med vilka har ett långsiktigt utvecklingssamarbete. Det finns emellertid ett stort antal , utanför dessa grupper av , som har intresse av samarbete med , ett samarbete som främst syftar till att de skall få del av tekniska kunskaper som de behöver, exempelvis i samband med sin industriella utbyggnad. Många länder föredrar härvid samarbete med framför stormakterna, eftersom man gärna vill slå vakt om sitt politiska oberoende. har genom sin neutrala ställning och höga tekniska utvecklingsnivå speciella möjligheter att bidraga till dessa länders utveckling. Samarbete med länder av denna typ bör enligt moderata samlingspartiets uppfattning inte grundas på ett renodlat biståndstänkande utan på ett tekniskt samarbete till ömsesidig nytta. Ett väsentligt inslag i den s. k. nya ekonomiska världsordningen är just kravet på en helhetssyn. önskar inte att samarbetet skall begränsas till statligt bistånd. De önskar en helhetssyn på relationerna mellan i- och u-land, som innefattar handelspolitiken, industrisamarbete, forskning, kulturellt utbyte samt ökad u-hjälp. De önskar ett utvecklingssamarbete till ömsesidig nytta. Den av beslutade fonden för industriellt samarbete kan tjäna dessa syften. Moderata samlingspartiet är övertygat om att utvecklingssamarbetets framtid är att söka i ett bredare och mer decentraliserat samarbete. De enskilda organisationerna har en viktig roll att spela inom det svenska biståndet och utgör ett värdefullt komplement till det direkta statliga utvecklingssamarbetet. I sin biståndsgivning har de enskilda organisationerna alldeles särskilda möjligheter att nå eftersatta grupper vilket mot bakgrund av den svenska biståndspolitiken utgör ett starkt skäl för statligt stöd till verksamheten. Bistånd genom enskilda organisationer är ofta mycket effektivt. De enskilda organisationernas biståndsverksamhet bidrar också till att i vida befolkningsgrupper öka förståelsen för problem och för behovet av bistånd. I årets budgetproposition föreslås ett anslag på 110 milj. kr. Moderata samlingspartiet anser att detta bör höjas med 20 milj. kr. till 130 milj. kr. för /80 och förutsätter att dessa medel fördelas huvudsakligen till missionssamfunden och de humanitära organisationerna. Bättre information till allmänheten SIDA:s uppgift att genom informationsverksamhet öka allmänhetens kännedom om förhållandena i är utomordentligt betydelsefull. Desto mer beklagligt är det att allvarlig kritik har kommit att riktas mot SIDA:s informationsverksamhet. Kritiken hävdar att SIDA bekostar informationsprojekt, som vid sin utformning blir osakliga och ensidiga och som ibland sprids i andra syften än dem för vilka våra biståndsanslag är avsedda. Kritik för ensidighet har även riktats mot SIDA:s tidskrift . Eftersom SIDA är ett statligt verk bör höga krav ställas på saklighet och opartiskhet i dess informationsgivning. En viktig del av informationsverksamheten är stödet till den av folkrörelserna förmedlade u-landsinformationen. Dock bör dessa åläggas att öppet redovisa anslagna medel. De kanske betydelsefullaste förmedlarna av u-landsinformation är emellertid organisationer verksamma i u-land som Röda korset, Rädda barnen och missionsorganisationerna. Vi menar att det är önskvärt att dessa organisationer får möjlighet att få generella bidrag från informationsanslaget på samma sätt som är fallet för löntagarorganisationer och studieförbund. att biståndspolitiken skall utgöra ett stöd för de fattiga ländernas egna strävanden att förbättra levnadsvillkoren för sina medborgare, att inriktningen på u-landspolitiken skall vara sådan att den resulterar i en rättvisare fördelning av tillväxten i världsekonomin, att hjälpbehovet skall vara riktlinjen för biståndspolitiken, att biståndet skall ha en stor multilateral andel, 1978/79: 1108