mot · G202474 · 1979-01-18 00:00:00 — av m. fl. om finansieringen av de regionala utvecklingsfonderna Företagareföreningarna ombildades fr. o. m. till regionala utvecklingsfonder. Företagareföreningarna finansierades i huvudsak med statliga och landstingskommunala medel. En kort historiebeskrivning av den statliga bidragsgivningen till företagareföreningarna ger vid handen att togs i första hand regionalpolitiska hänsyn vid fördelningen av anslgen. Därefter har emellertid en förändring skett, så att stödet alltmer kommit att fördelas efter företagsbeståndets omfattning i resp. län. Staten och resp. landsting är huvudmän för de regionala utvecklingsfonderna. Enligt beslut förutsätts att de båda huvudmännen tar det finansiella ansvaret för utvecklingsfonderna. Någon större förändring av finansieringsbilden jämfört med tiden för företagareföreningarna är alltså ej aktuell. I propositionen 1977/78:40 som låg till grund för riksdagsbeslutet uttalade sig industriministern för att landstingen successivt skall påta sig ett allt större ekonomiskt ansvar med hänvisning till ett ökat länsdemokratiskt inslag i verksamheten. 1 propositionen berördes ej den viktiga frågan om hur statens medel till de olika utvecklingsfonderna skall fördelas. Enligt vår mening måste medlen fördelas utifrån gällande målsättning för utvecklingsfondernas verksamhet. I propositionen 1977/78:40 framhöll industriministern beträffande målsättningarna bl. a. följande: Jag delar också utredningens uppfattning att stiftelsernas verksamhet måste stå i samklang med samhällets regionalpolitiska strävanden. Stiftelserna måste sålunda beakta behoven av en ökad inomregional balans. De regional- och sysselsättningspolitiska aspekterna beaktas normalt genom att stiftelserna verkar för en stabil och trygg sysselsättning inom de lönsamma och utvecklingsbara företagen. Jag finner det emellertid rimligt attén stiftelse - för att förbättra sysselsättningssituationen på en ort med svåra problem har möjlighet att också satsa på mer riskfyllda projekt än vad normalt skulle vara motiverat. Av nämnda proposition framgåratt utvecklingsfonderna också skall ha en roll inom regionalpolitiken. Vi i norrlands- och skogslänen känner stark oro inför de senaste årens negativa sysselsättnings- och befolkningsutveckling i våra län. har bransch- och strukturproblemen i andra delar av landet dominerat över de regionalpolitiska. Insatserna till olika krisbranscher har varit mångdubbelt större än de regionalpolitiska åtgärderna. kan vi konstatera att det är norrlands- och skogslänen som har den högsta arbetslösheten, den lägsta sysselsättningsgraden och den svagaste arbetsmarknaden. Akuta branschkriser måste lösas inom ramen för näringspolitiken. Ekonomiskt får detta inte ske på bekostnad av de regionalpolitiska strävandena. har andelen lokaliseringsstöd till företag utanför stödområdet i det närmaste fördubblats. I genomsnitt för utgick 19,9 96 av lokaliseringsstödet till området utanför stödområdet. Åren därefter har insatserna utanför stödområdet ökat kraftigt, till över 30 96, på skogs- och norrlandslänens bekostnad. ökade bidragen till företagareföreningarna, numera utvecklingsfonderna, med 173 96 i genomsnitt för hela riket. Det är utvecklingsfonderna i de industristarka länen som prioriterats vid fördelningen av de statliga administrationsbidragen. I de fyra nordligaste länen ökade bidraget med endast 1 12 96 under nämnda period. I vissa fall har kostnadsökningarna för dessa utvecklingsfonder vid oförändrad personalstyrka varit större än ökningen av de statliga administrationsbidragen. Även om alla utvecklingsfonder skall byggas upp till en viss basnivå kan man dock inte relatera bidragen till antalet industriföretag i resp. län. Man måste också vid fördelningen av de statliga bidragen ta hänsyn till sådana förhållanden som näringsstruktur, tillgång till individuell service, länets geografiska utbredning, sysselsättningsnivå, antalet företag etc. Även vid fördelningen av statliga lånemedel via utvecklingsfonderna måste de regionalpolitiska aspekterna beaktas. Vidare måste skogs- och norrlandslänen kompenseras för det ökade risktagandet vid deras långivning. Låneförlusterna är nämligen störst i de sysselsättningssvaga länen. Enligt statistik var förlustprocenten på direktlån 6 96 för stödlänen I,S,W, X, Y, Z, AC och BD. För övriga landet var förlusterna 2,1 96 av utlämnade direktlån. Det saknas regler för den centrala fördelningen av de statliga medlen till utvecklingsfonderna. Enligt vår uppfattning bör sådana regler fastställas och utgå från både industripolitiska och regionalpolitiska hänsyn. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställs att som sin mening uttalar att den centrala fördelningen av statliga medel till utvecklingsfonderna sker i enlighet med de riktlinjer som anförts i motionen. () ()