mot · G2022606 · 1979-04-20 00:00:00 — Detta gäller inte minst föreställningar om mäns och kvinnors roller. Det är en viktig uppgift för skolan att låta teori och praktik samverka när det gäller studier av arbetslivet. Alla är överens om att den praktiska arbetslivsorienteringen skall förstärkas och att detta i huvudsak skall ske genom utökning av antalet pryo-veckor. Detta ingick också i SIA-beslutet. I föreliggande proposition sägs att det är viktigt att kvalitetskravet upprätthålls. Mot den bakgrunden är föredraganden inte beredd att redan nu och innan utvärdering av pågående försöksverksamhet föreligger fastställa som absolut minimitid. Med den starka uppslutning kring arbetslivsorienteringen anser vi att det vore olyckligt att inte nu fastslå en höjd ambitionsnivå utan endast vidga försöksverksamheten. Enligt vår mening bör arbetslivsorienteringen omfatta . Ett minimum bör vara för alla kommuner och alla elever. För den händelse vissa kommuner - främst i glesbygden - inte klarar detta krav bör dispens medgivas. På så sätt kan man få besked om orsakerna härtill och överväga andra former för arbetslivsorienteringen. Vi vill också erinra om vårt förslag om en delegation för bl. a. samarbetet skola-arbetsliv. Enligt vår uppfattning har praktisk arbetslivsorientering ute på arbetsplatserna så stor betydelse för elevernas utveckling att skola och arbetsmarknad i samverkan måste finna former för att förverkliga det uppställda målet. Ytterst kan lagstiftning om arbetslivets medverkan i arbetslivsorienteringen behöva tillgripas. För att arbetslivsorienteringen skall få den ställning vi eftersträvar är det nödvändigt att samhället lämnar ersättning härför. Några sådana överväganden finns inte med i propositionen. Regeringen har på denna punkt underskattat reformens totala kostnadskonsekvenser. Formuleringarna i LO:s remissyttrande att det inte är utökningen i sig som är viktigast har av föredraganden uppfattats så att LO skulle föredra ett mindre antal veckor. Detta torde inte vara fallet. LO vill, liksom för all övrig skolverksamhet, framhålla kvaliteten, bl. a. i följande avseenden: att arbetsgivaren och den fackliga organisationen gör ett gemensamt åtagande när man tar emot elever; sköts detta av arbetsgivaren, att skolan förbereder eleverna och integrerar deras erfarenheter från arbetsplatsbesöken i skolarbetet; för detta behöver skolpersonalen fortbildas, att skolan också ställer kvalitativa krav på vad eleverna skall syssla med ute på arbetsplatserna - alltför många får rena rutinuppgifter. De fackliga organisationerna måste självfallet medverka till att detta inte blir fallet. Ett stort ansvar åvilar också de fackliga organisationerna för att förbättra kvaliteten. Detta innebär bl. a. att medlemmarna måste informeras om behovet att medverka i elevernas arbetslivsorientering. Sådana frågor bör diskuteras i planeringsråden för samverkan skola-arbetsliv (SSA-råd). Det finns således genom SSA-råden också möjligheter att bearbeta företagen och på så sätt skaffa fler platser. Råden har också en betydelsefull uppgift när det gäller att bevaka att den praktiska arbetslivsorienteringen färdén kvalitet som eleverna har rätt till. Mot denna bakgrund beklagar vi att borgerliga majoritet har avslagit socialdemokraternas motionsyrkanden (1978/79:630) om ökat stöd till SSA-råden (UbU 1978/79:27). Vi vill betona att arbetslivsorientering syftar till att ge eleverna kunskaper och insikter om förhållandena i arbetslivet och löntagarrollen. Även könsrollerna i skolans eget arbetsliv bör bli föremål för en kritisk analys och diskussion. Arbetet i skolan syftar till att det skall bli möjligt för eleverna att i vuxenlivet kunna delta i arbetslivet men också påverka dess framtida utveckling och därmed också samhällets. Arbetslivsorientering måste därför integreras med andra ämnen, vilket kräver att dessa bereds utrymme när mål, huvudmoment och kursplaner utformas, men också en fortbildning av lärare. Då verksamheten utvidgas och ges en mer permanent karaktär bör anvisningar om kvaliteten i verksamheten också utfärdas. Denna bör dessutom utvärderas ingående, vilket inte alltid förefaller vara fallet . har tidigare enhälligt fastställt att arbetslivet, som en del av studie- och yrkesorienteringen (syo), bör behandlas inom ramen för olika ämnen (prop. 1971:34, UbU 1971:21). Att döma av de utvärderingar som gjorts av syon har detta dock inte skett i den utsträckning som är önskvärd. En av anledningarna kan vara att arbetslivsorienteringen inte har betonats tillräckligt starkt i mål och huvudmoment för olika ämnen. Det är t. ex. viktigt att inom naturorienterande ämnen och teknik studera arbetsmiljöproblem, att inom ämnet svenska och inom samhällsorienterande ämnen behandla arbetslivets historiska utveckling samt förändringar i synen på mäns och kvinnors roller, motsättningar och kontroversiella problem i arbetslivet och hur man genom fackligt och politiskt arbete kan påverka arbetslivsförhållandena. 1 propositionen 1971:34 om studie- och yrkesorientering i grundskola och gymnasieskola (s. 18) sägs bl. ---Den kritiskt analyserande inställningen innebär också att eleverna i samband med studiebesök, pryo eller präktig ställer frågor och skaffar fram fakta som belyser de sociala relationerna på arbetsplatser,värderingar bland olika grupper, problem som målsättning för verksamheten, lönerelationer, yrkens status, förhållandet överordnad-underordnad, könsroller etc. och sedan diskuterar dessa frågor och relaterar dem till den egna yrkesvalsproblematiken. Kravet att skolan skall vara en positiv skapande kraft i samhällsutvecklingen innebär tillämpat på syo bl. a. att undervisningen om utbildningsväsen och arbetsmarknad också skall ta upp till analys de bakomliggande värderingar som format dem samt hur och på vilka vägar utbildningsväsen och arbetsmarknad kan förändras. Syo bör bl. a. relateras till undervisningen och debatten om fackliga och politiska organisationer och om den enskildes möjligheter att påverka utvecklingen. Vad vi här har anfört om arbetslivsorienteringens utformning och syon bör beaktas i det fortsatta läroplansarbetet. I samband med beslut om skolreformerna har fastslagits att skolan skall ta ansvar för elevens allsidiga utveckling. Självfallet skall inhämtandet av kunskaper och färdigheter alltjämt vara en huvuduppgift i skolarbetet, men detta behöver inte ske i traditionell lektionsform som skjuter annan utvecklande verksamhet i bakgrunden. Till skolans uppgift hör att ge förutsättningar för barn och ungdomar att utveckla hela sin personlighet, intellektuellt, fysiskt, socialt och känslomässigt. Hela skoldagen måste då utnyttjas. Även annan verksamhet än sådan som binds av timplanen under skoldagen måste således ses som ett viktigt led i en allsidig personlighetsutveckling. beslut om skolans inre arbete byggde på en samlad syn på dessa frågor. Arbetssättet under den samlade skoldagen och i allmän fritidsverksamhet måste utgå från en gemensam syn på att kunskapsinlärning och färdighetsträning kan ske på många olika sätt och i varierande former. Föredraganden har i propositionen en avvaktande syn på dessa frågor. Anknytningen mellan skoldag och allmän fritidsverksamhet behandlas över huvud taget inte. Verksamhet under fria aktiviteter kopplar föredraganden således endast till tillvalsämnen på högstadiet; i övrigt anses sådan verksamhet vara fristående från undervisningen i de obligatoriska ämnena. Detta stämmer enligt vår mening inte med vad har uttalat om skolans inre arbete och i samband med propositionen (1977/78:85) om nytt statsbidrag till m. m. I den senare propositionen framhåller föredraganden bl. a. att den samlade skoldagen, med en värvning av undervisning och annan verksamhet, bör ses som ett praktiskt förverkligande av skolans ansvar för elevernas hela personlighetsutveckling. Det anförs vidare att man bör ge begreppen kunskaper och färdigheter en vidare innebörd än vad vi traditionellt gör. All verksamhet under skoldagen, vare sig det är undervisning eller fria aktiviteter, måste sättas in i ett pedagogiskt sammanhang, framhålls det. Detta innebär att man i undervisningen bör utnyttja de erfarenheter eleverna får i fria aktiviteter liksom man i dessa bör utnyttja kunskaperna från den ämnesbundna undervisningen. Det pedagogiska syftet med den samlade skoldagen måste enligt vår mening klart framgå i läroplanen. Samma synsätt måste enligt vår uppfattning också anläggas på sambandet mellan verksamhet under skoldagen och allmän fritidsverksamhet samt fritiden i sin helhet. Elevernas erfarenheter från deras fritid bör utnyttjas under skoldagen. I den allmänna fritidsverksamheten kan elevens kunskaper och erfarenheter från skoldagen komma till aktivt uttryck i föreningsliv, i kulturengagemang, i samhällsansvar och mycket annat. Därför är det beklagligt att föredraganden inte ser skolan i sitt hela samhällsperspektiv utan i huvudsak begränsar sig till de ämnesspecifika undervisningsmomenten och till skolans organisatoriska former, timplanens uppbyggnad m. m. Föredraganden har heller inte behandlat föreningslivets medverkan i skolarbetet, trots att det från många håll rapporterats att samspelet mellan skola och föreningsliv har haft svårt att komma i gång. Att detta inte skulle infinna sig av sig självt framhölls redan i SlA-propositionen 1976 (s. 266): Det går inte att bortse från att vissa praktiska svårigheter kommer att uppstå då föreningarna anordnar verksamhet som en del av skoldagen, bl. a. mot bakgrund av att del ofta blir fråga om korta och osammanhängande tider som verksamheten kommer att bedrivas. För att föreningsledd verksamhet skall kunna inpassas under skoldagen och varvas med övrig verksamhet krävs ömsesidigt förtroende och samarbetsvilja av såväl skolan som föreningarna. Vi vill understryka vikten av att eleverna får möta föreningslivets representanter både under den samlade skoldagens fria aktiviteter och i undervisningen. Betydelsen av skolans samarbete med föreningslivet bör klart framgå i läroplanen. Konkreta förslag till hur ett berikande samarbete skall komma till stånd bör utarbetas av den tidigare nämnda delegationen. På socialdemokratiskt initiativ infördes fr. o. m. /78 ett särskilt bidrag för allmän fritidsverksamhet. Frågan behandlades utförligt i SI A-propositionen, där sambandet mellan barn och ungdomars verksamhet under skoldagen och utgjorde en utgångspunkt. Därmed markerade den dåvarande regeringen sin helhetssyn på uppväxtmiljön för barn och ungdomar där både fritiden och skolan är av stor betydelse. verksamhet, med synnerligen goda erfarenheter av allmän fritidsverksamhet från såväl kommuner som förenings- och kulturlivet, avskaffade den borgerliga trepartiregeringen bidraget. Socialdemokraterna motsatte sig detta (motion 1977/78:735), dock utan att vinna gehör. Under innevarande harvi i anslutning till budgetpropositionen ånyo motionerat (motion 1978/79:614) om att bidraget skall återinföras. "Med hänsyn till den restriktivitet som måste iakttas i dagens ansträngda statsfinansiella läge" har kulturutskottets borgerliga majoritet avslagit soci aldemokraternas motionskrav (KrU 1978/79:12). Även i anslutning till regeringens proposition om barn och kultur har vi i en motion (1978/79:2298) yrkat på att bidraget återinförs mot bakgrund av dess betydelse att stimulera och medverka till en aktiv kultur- och föreningsstödd allmän fritidsverksamhet i kommunerna. Eftersom stödet till allmän fritidsverksamhet har en direkt betydelse för skolans verksamhet vill vi återigen framhålla att statsbidrag för allmän fritidsverksamhet bör återinföras enligt socialdemokraternas yrkande i motionen 1978/79:2298, vilken ännu inte tagit ställning till. Vad vi i övrigt anfört om samspelet skola-fritid bör beaktas i det fortsatta läroplansarbetet. Samverkan hem och skola Hemmiljöns betydelse för barnens uppväxt och skolgång betonas i nuvarande läroplan. I SIA-propositionen föreslogs ökade kontakter mellan hemmen och skolan genom att det skall vara obligatoriskt för skolan att anordna två kontakttillfällen. Med hänsyn till den tillsatta utredningen (U 1979:01) om förstärkta kontakter mellan hem och skola framlägger regeringen nu inga förslag till förbättringar. Den vikt för barns och ungdomars uppväxt som tillmäts deras hembakgrund bör enligt vår mening komma till uttryck i samband med ställningstagandet till en ny läroplan. I skoldebatten framstår kontakterna mellan hem och skola som generellt bristfälliga. Av forskningsprojektet och lärarna (, högskolan för lärarutbildning i ) framgår dock att "föräldrarnas inflytande på lärarnas socialisation och därmed på skolan är stort, men det är inte så att alla föräldrar har samma inflytande. Enligt detta projekt och andra undersökningar har vissa föräldrar inte något inflytande över huvud taget. Föredraganden konstaterar också i direktiven för den nämnda utredningen "att föräldrar till barn, som av olika skäl funnit sig mindre väl till rätta i skolan, har iägst besöksfrekvens vid klassmöten och åhörardagar. Det är mot denna bakgrund otillfredsställande att några konkreta åtgärder för att förbättra kontakterna mellan hem och skola nu inte förs fram. Målsättningen för åtgärder i detta syfte bör vara att åstadkomma naturliga kontakter mellan skolan och alla föräldrar. Många föräldrar torde uppleva en djup otillfredsställelse med att veta så litet om skolans verksamhet. Därför måste enligt vår mening i årskurs 1 en nära kontakt byggas upp, vilken kan fungera som en bas för fortsatta diskussioner om barnet. Skolstarten är som föredraganden påpekar av stor betydelse för barnets utveckling. Sedan förskolan blivit allmän kan en del svårigheter överbryggas genom ett nära samarbete mellan personal i förskola och skola samt barnet och dess föräldrar. Genom SIA-reformen har de s. k. skolmognadsklasserna försvunnit. I många kommuner har man emellertid inte funnit former för hur man skall ta hand om en del av de nybörjare som tidigare fanns i dessa klasser. Steget mellan förskola och skola kan för dessa barn vara mycket stort. De behöver därför mycket stöd och hjälp, vilket också måste förklaras för föräldrarna så att dessa söker mildra de svårigheter som ibland infinner sig redan på höstterminen i årskurs 1. På en del håll har man bl. a. i detta syfte bildat samarbetsgrupper och därmed fått föräldrarna aktiva, varvid man kunnat notera att övergången gått smidigare. Ett annat exempel som vi vill peka på är att förskolans personal bör beredas möjlighet att arbeta i skolan liksom att lågstadie- och speciallärare bör kunna utnyttjas i skolan. En sådan flexibilitet skulle kunna utnyttjas för de s. k. uppskovsbarnen, som får sin undervisning i förskolan, och för elever som av olika anledningar i stället för uppskov börjat i . Det är också nödvändigt att föräldrarna får information om skolan. Den har förändrats åtskilligt sedan de själva gick där, varför de måste få kunskaper om vad barnen gör och vad målet är med skolans innehåll. Dessutom måste de lära sig att iaktta barnens upplevelser av skolan och att tillsammans med sina barn diskutera dessa. Här har både föräldrarörelsen och skolan en viktig uppgift att fylla. Detta är i själva verket en förutsättning för föräldrarnas möjligheter att påverka skolan med idéer och förslag. En diskussion om barnet i skolan bör inte enbart handla om det egna barnet utan om hela gruppen och barnets delaktighet däri. Den bör också ta upp hur barnet upplever skolan, dvs. skolarbetets innehåll och arbetssätt, relationer till kamrater och vuxna. Därigenom blir det möjligt för läraren att få en fördjupad kännedom om de villkor han/hon arbetar under. Det finns information grundad på barnets upplevelser av skolarbetet som det är nödvändigt för läraren att känna till. När den skriftliga betygsättningen avskaffas i uppstår ett kontaktbehov mellan hemmen och skolan, som det är viktigt att omvandla till meningsfulla samtal mellan eleven, föräldrarna och läraren liksom till en mer allmän utvärdering av hur undervisningen har bedrivits. I samtal med invandrarelever och deras föräldrar bör hemspråksläraren delta. Muntlig kontakt på detta sätt ger alla inblandade parter möjlighet att belysa frågorna från olika utgångspunkter och till ömsesidig information, vilket inte kan ske genom skriftlig betygsgivning. När man minst skall föra samtal med eleven och föräldrarna tvingas läraren också vara mera observant på elevens hela situation i skolan. 1 läroplansförslag sågs föräldrarna som en resurs för skolan, en uppfattning som vi delar. De representerar erfarenheter från arbetsliv, fritidsaktiviteter och föreningsliv, vilka kan berika skolarbetet. Detta kräver dock att man är aktiv från skolans sida för att få med samtliga föräldrar i ett sådant arbete och att det finns medel avsatta, vilket tyvärr inte utvecklas av föredraganden i propositionen. Vad vi här har anfört om kontakterna mellan hem och skola bör beaktas i det fortsatta läroplansarbetet. Den rangordningsgradering av elever som betyg alltid utgör passar dåligt i en skola som lägger sig vinn om att alla elever skall arbeta sig fram till goda grundläggande kunskaper och färdigheter, att arbetet i hög grad skall utgå från elevens behov, förutsättningar och intresse, att eleverna skall samarbeta och lära sig ta ansvar för sig själva och gruppen. I likhet med betygsutredningen (SOU 1977:9) och ett stort antal remissinstanser anser socialdemokraterna att betyg är ett hinder för att uppnå skolans övergripande mål och ett hinder för att utveckla skolan i den riktning som SlA-reformen förutsätter. Det är tillfredsställande att propositionen drar samma slutsats som betygsutredningen. Betygen täcker inte behovet av motivation och information, vilket i regel anges som syftet med dem. Vi delar uppfattningen att det är skolarbetets innehåll och uppläggning som avgör om eleverna upplever skolan som meningsfull och därmed känner sig motiverade. Behovet av information om skolarbetet i dess helhet - utvärderingen av skolan - är ytterst väsentligt men måste ske på annat sätt än genom gradering av eleverna. Information till den enskilde eleven och hans/hennes föräldrar måste ske i former som kan ge en mer allsidig bild av elevens arbete och situation i skolan. Vi har i det föregående behandlat kontakten mellan skolan och hemmen. Föredraganden slår fast att det som fortsättningsvis kan motivera ett bibehållande av betygen i är enligt min mening endast deras roll som grund för urval till fortsatt utbildning. Det är enligt vår mening väsentligt att nu - genom att godkänna vad som anförs i propositionen i denna del - uttalar att det inte längre finns något i arbete som motiverar att betygen finns kvar. 10.1 Övergång, från grundskola till gymnasieskola Socialdemokraterna anser att samhället skall garantera alla ungdomar som slutar arbete, utbildning eller praktik. För de ungdomar som inte kommer in på en reguljär gymnasieskolutbildning eller som inte kan få ett arbete på den öppna arbetsmarknaden försöker samhället åstadkomma en förberedelse för fortsatta studier eller inträde på arbetsmarknaden bl. a. genom särskilda gymnasieskolkurser, arbetsmarknadsutbildning, beredskaps- och praktikarbeten. Det är viktigt att sätta in övergången från till gymnasieskolan i detta helhetsperspektiv. Enligt vår mening måste det göras kraftfulla insatser för att bereda alla ungdomar som så önskar plats i gymnasieskolan. All erfarenhet visar att utbildning utöver ger en bättre grund för en fast förankring på arbetsmarknaden. I motionen 1978/79:628 har socialdemokraterna därför krävt att utgångspunkten för gymnasieskolans dimensionering skall vara av årskullen 16-åringar. Vi har i samma motion föreslagit en flexiblare gymnasieskolorganisation, som syftar till att få fler platser inrättade med beaktande av lokala hänsyn - inte minst elevernas förstahandsval. har ännu inte behandlat dessa förslag. För att ytterligare underlätta en smidig övergång mellan grundskola och gymnasieskola har vi i följd föreslagit ökade resurser till studie- och yrkesorientering (syo). borgerliga majoritet har avslagit dessa förslag. Vi anser att en strävan bör vara att så långt det är möjligt balansera utbudet av gymnasieskolutbildning mot elevernas efterfrågan. Av arbetsmarknadsskäl, t. ex. brist på praktikplatser, är det dock inte alltid möjligt. har ett antal yrkesinriktade linjer sökandeöverskott, vilket medför att ett urval måste ske. Med våra ovan nämnda förslag om en utbyggd, flexiblare gymnasieskola skulle urvalstillfällena ytterligare komma att minska. Dessutom bör syon ges ökade resurser för att bidra till att eleverna gör realistiska och väl genomtänkta studieval. syoorganisation är f. n. föremål för utvärdering. Regeringen bör i samband med denna återkomma till med ett program för förstärkning av studie- och yrkesorienteringen. Enligt vår mening är betyg ett dåligt instrument för att avgöra vilka som i första hand skall komma in på en eftersökt utbildning. Det av betygsutredningen föreslagna omdömet som visar hur skolan bedömt den sökandes förutsättningar att genomföra den utbildning som han är intresserad av har den fördelen att det är inriktat mot den sökta utbildningen. Omdömet har emellertid även nackdelar som åtskilliga remissinstanser framhållit. Vi vill därför inte förorda att omdöme införs som urvalsinstrument. Vi beklagar att andra modeller för urval inte har utretts närmare. Så kan t. ex. olika former av kösystem tänkas. Den norska betygsutredningen (NOU 1978:2) föreslår att urvalet sker efter ålder (dvs. i praktiken ett kösystem) kombinerat med poäng för arbetslivserfarenhet m. m. Det ansvar som åvilar samhället att garantera alla ungdomar arbete, utbildning eller praktik innebär en ny syn på övergången från grundskola till gymnasieskola och hur ett eventuellt urval bör göras. Vi delar således föredragandens uppfattning att det fortsatta utvecklingsarbetet rörande betygen bör få karaktären av ett intensifierat arbete för att ta fram andra urvalskriterier än betyg för urval till gymnasieskolan. Det är enligt vår mening viktigt att försöksverksamheten med betygsfri intagning till gymnasieskolan får en stor omfattning. Den försöksverksamhet som redan startat och annan som kommer i gång bör utvärderas skyndsamt. Till dess andra urvalskriterier tagits fram tvingas vi acceptera betyg som ett urvalskriterium i de gymnasieregioner där försöksverksamhet med betygsfri intagning inte äger rum. Vi vill dock understryka att övergångstiden med betyg som urvalskriterium bör göras så kort som möjligt. 3 1978/79. För att ytterligare minska betygens betydelse bör dessa kompletteras med de andra urvalskriterier som betygsutredningen föreslagit, dvs. poäng för arbetslivserfarenhet, avslutad förutbildning, intresse för den sökta utbildningen och könstillhörighet i vissa fall. Vi instämmer i vad som anförs i propositionen om detta. F. n. har intagningsnämnderna möjlighet att inom ramen för den fria kvoten göra en fri bedömning av de sökande. Det kan gälia elever med psykiska eller fysiska handikapp, invandrare, elever som har sociala problem och som därför av särskilda skäl kan ha behov av att komma in på en viss utbildning. Det framgår inte av propositionen om möjligheten att göra en bedömning av de sökandes behov inom ramen för fri kvot skall kvarstå. Föredraganden behandlar denna fråga endast i samband med s. k. asteriskbetyg. Vi delar inte uppfattningen att kryssmarkering (asterisk) skall användas för att markera att vissa elever bedömts i särskild referensgrupp. 1 stället för att med denna åtgärd hjälpa dessa elever upplevs denna markering diskriminerande. Vi föreslår i stället att skolan genom förstärkt syo-verksamhet för elever med skolsvårigheter ger bättre underlag för särskilt hänsynstagande vid ansökan till gymnasieskolan resp. arbetslivet. Asteriskbetyg bör inte förekomma, inte ens i avvaktan på en helt betygsfri grundskola. Enligt vår mening bör särskild hänsyn till vissa elever kunna tas inom ramen för fri kvot vid intagningen till gymnasieskolan även fortsättningsvis.