mot · G2022358 · 1979-03-28 00:00:00 — med anledning av propositionen 1978/79:115 om riktlinjer för energipolitiken Kunskapen i fråga om hälso- och miljöriskerna vid förbränning av såväl olja som fasta bränslen är mycket bristfällig - ja, sämre än inom kärnenergitekniken. Det enda vi med säkerhet vet är att hälso- och miljöeffekterna har en omfattning som är oacceptabel. Även i vårt land ökar förvissningen om att den höga frekvens av cancer och sannolikt även genetiska skador som kan konstateras i våra tätorter till större delen kan skyllas på förbränningsprodukter från motorer och fasta anläggningar. I propositionen 1978/79:115 föreslås en kraftigt utökad användning av kol som ersättning för olja. För att lösa hälso- och miljöproblemen på ett godtagbart sätt föreslås att vattenfallsverket får i uppdrag att i samarbete med bl. a. andra kraftföretag genomföra ett arbete som förutsätts bli av samma omfattning som det s. k. . Vidare framhålls att även andra organ utan eget produktionsinstresse - bl. a. miljövårdsmyndigheterna skall ta aktiv del i detta arbete. avses fS i uppdrag att fortlöpande redovisa projektet för delegationen för solvärme och bränslen som kan ersätta olja. Vidare föreslås att skall få ökade medel för studium av de fossila bränslenas miljöeffekter - närmast försurningsproblemen - med 2 milj. kr. under /80. Den här föreslagna metoden att genom ett målinriktat projektarbete fl en konkret belysning av de tekniska problemen kan ha många fördelar. Erfarenheterna från visar att ett effektivt arbete kan ske, om man utgår från väl definierade krav. Den föreslagna uppläggningen inger dock betänkligheter från den enskildes - tredje mans - synpunkt. De tillståndsgivande och kontrollerande myndigheterna saknar såvitt man nu ser egna möjligheter att mobilisera de extra resurser som erfordras för en oberoende insats. Situationen är i detta avseende helt annorlunda jämfört med . Såväl kärnkraftinspektionen som stålskyddsinstitutet hade byggt upp den grundläggande kompetensen. Dessutom fanns för väl definierade mål och etablerade miljönormer. Från experthåll har framhållits att om man avgränsar konsekvenserna till den verksamhet som i vårt land ligger direkt under myndigheternas kontroll kan man konstatera följande beträffande oljans och de fasta bränslenas utnyttjande: Förbränningsprocessens kemi, särskilt de resulterande produkterna som 1 1978/79. funktion av bränslets sammansättning, reaktionstemperatur och andra driftparametrar, är i väsentliga avseenden okänd. De resulterande produkternas hälso- och miljöeffekter är bristfälligt kartlagda. Känt är dock att många organiska ämnen och metaller även har mutagena egenskaper. Det luftburna avfallets sammansättning och möjligheterna att med tillgänglig teknik innehålla farliga komponenter i filter- och gastvättanordningar är icke tillräckligt kända. Spridningen i lufthavet, de kemiska omvandlingarna i miljön och effekterna i biosfären är ofullständigt kartlagda, bl. a. därför att tillförlitlig mätteknik inte finns utvecklad. Det fasta avfallet från förbrännings- och reningsanläggningar har särskilt från fasta bränslen mycket stora volymer. Uppläggningen av dessa massor måste ske så att man förhindrar skadliga ämnen att spridas till biosfären. Ställer man här principiellt samma krav som för det långlivade kärnkraftsavfallet, leder det också till krav på liknande tekniska lösningar och bevisföringar som i . Man kan således konstatera att underlag f. n. icke finns ens för utformning av de kriterier som begränsar bränslenas hälso- och miljöeffekter och som måste ligga till grund för tillståndsgivning och kontroll. Någon motsvarighet till den internationella rekommendationer finns alltså ej. Den omständigheten att dessa bränslen i stor skala utnyttjas i andra länder utgör inget argument för att vi i vårt land skulle introducera dem under betingelser som redan med nuvarande kunskaper om miljöeffekterna måste anses oacceptabla. I första hand bör en uppbyggnad av resurser såväl för forskning och metodutveckling som för tillståndsgivning och kontroll åstadkommas. En permanent organisation för styrning av ramprogrammen bör byggas upp inom verket och lokaliseras till Studsvik, där redan haren etablerad verksamhet på miljövårdens och miljöforskningens områden. Parallellt härmed kan också resurser hos andra institutioner, såsom , IVL m. fl. företag samt universitet och högskolor, inriktas mot dessa problemområden. Det föreligger även brister i vårt vetande om de fundamentala kemiska och biologiska processer som berörts ovan. För grundforskning inom dessa områden är det angeläget att medel, som inte är beroende av vare sig producentintressen eller tillsynsmyndigheter, ställs till forskarnas förfogande. Då de åtgärder som ovan föreslagits kan komma att kräva relativt att förverkliga måste de anslag som krävs ges en långsiktig karaktär. Det får därför ankomma på regeringen att i samband med budgetarbetet bedöma medelsbehovet och eventuellt behov av ett rambelopp för . Med stöd av det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om roll i fråga om forskning och metodutveckling samt tillståndsgivning och kontroll vid anspråktagande av bränslen som kan ersätta oljan.