mot · G2022277 · 1979-03-26 00:00:00 — med anledning av propositionen 1978/79:110 om riktlinjer för skogspolitiken, m. m. I propositionen 1978/79:110 om riktlinjer för skogspolitiken, m. m. är stödet till byggande av skogsbilvägar omnämnt. Det är med stor förvåning jag konstaterar att den livsnerv för det svenska skogsbruket som skogsbilvägarna utgör behandlas så styvmoderligt i propositionen. Det synes som om man alldeles glömt bort vad som sagts i dessa frågor i tidigare utredningar och den vikt som domänverket, och skogsvårdsstyrelserna lägger därpå. Den senaste skogsutredningens välmotiverade förslag i denna fråga är nästan helt eliminerade i propositionen, och kvar står ett av rambeloppens otillräckliga anslag, vilket kommer att starkt decimera underhåll och nybyggnader till nackdel för stora delar av . Det kan konstateras att bidragsprocenten inom området utanför den inre zonen är satt till högst . Att den högsta bidragsprocenten endast får utnyttjas inom gränsområdet till det skogliga stödområdets inre zon innebär stora begränsningar i dispositionen av pengar till områden där de skulle göra den bästa nyttan. Man har i propositionen inte klart för sig att det skogsvägnät som byggdes upp åren före och strax efter kriget i södra och är i behov av en ordentlig upprustning för att skogsnäringen skall kunna klara skogsindustrins transportapparat och skogsbrukets nödvändiga rationalisering. Det måste betecknas som synnerligen missvisande att propositionen avvisar förslagen med hänvisning att bidrag till underhåll i dessa fall skall utgå från anslaget "Bidrag till drift av enskilda vägar under sjätte huvudtiteln. Det är alldeles klart att denna bidragsform endast till ringa del kan tillgodose skogsbrukets behov. Rambeloppet för bidragsgivningen, som sammanlagt ökar med ca 2,5 milj. kr., räcker inte till för att ersätta inflationen som bidraget verkat och ännu mindre till att kompensera föreslagna ändringar i bidragsreglerna. Det synes klart att genom att stora delar av det inre stödområdet faller utanför den s. k. inre zonen, som inom parentes för väl tilltagna anslag, kommer det inre stödområdet att få konkurrera med Syd- och om de små anslagsmedlen. Följden av detta bliratt vägbyggandet kommer att minska i dessa områden. För att kunna rätta till den uppkomna situationen finns flera förslag, varav jag kan ange några: Öka anslagen till de drabbade områdena med ett belopp på mellan 30 och 50 milj. kr. Byt ut bidragsprocenten eller sänk densamma och ersätt delar därav med statliga kreditgarantier efter speciella riktlinjer. Genom att prioritera planläggning, där markägaren är beredd att inrymma planerna i det lokala vägnätet, kan särskilda bidrag lämnas och nybyggnad ske med statliga kreditgarantier. Härför erfordras en anslagsförstärkning av bidragsramen med upp till 35 milj. kr. och en statlig kreditgaranti på ca 70 milj. kr. Det är alldeles klart att syftet med propositionen är att utveckla och förbättra det svenska skogsbruket. Dessa synpunkter blir emellertid starkt förfelade om man inte underhåller och förbättrar skogsbil vägnätet. Jag anser därför, med anledning av den ofullständiga behandlingen skogsvägnätet fött i propositionen, att stödet till byggande av skogsbilvägar bör utbrytas ur densamma och en ny proposition framläggas i detta syfte. Med anledning av det anförda hemställs att 1. avslår regeringens förslag såvitt avser stöd till byggande av skogsbilvägar, 2. hos regeringen anhåller om ett nytt förslag beträffande stödet till byggande av skogsbilvägar, varvid beaktas vad i motionen anförts.