mot · G202856 · 1979-01-23 00:00:00 — om skärpning av lagstiftningen om hets mot folkgrupp I finns en lag mot hets mot folkgrupp. har den centrala lagparagrafen, 16 kap. 8 § (BrB), följande lydelse: Den som offentligen eller eljest i uttalande eller annat meddelande som sprides bland allmänheten hotar eller uttrycker missaktning för folkgrupp av viss ras, med viss hudfärg, av visst nationellt eller etniskt ursprung eller med viss trosbekännelse, dömes för hets mot folkgrupp till fängelse i högst eller, om brottet är ringa, till böter. Den parallella paragrafen, 7 kap. 4 § i tryckfrihetsförordningen (TF) lyder: Med beaktande av det i 1 kap. angivna syftet med en allmän tryckfrihet skall såsom otillåtet yttrande i tryckt skrift anses sådan enligt lag straffbar framställning som innefattar: 8. hot mot eller missaktning för folkgrupp av viss ras, med viss hudfärg, av visst nationellt eller etniskt ursprung eller med viss trosbekännelse; Syftet med denna lagstiftning är inte att undvika debatt eller kritik av skilda företeelser. T. ex. måste debatt och kritik kunna förekomma kring skilda religiösa företeelser. Syftet är i stället att tillförsäkra minoritetsgrupper av skilda sammansättningar och bekännare till olika trosuppfattningar det rättsskydd sorn erfordras för att de skall kunna utvecklas och leva i en tradition och kulturell strömning som härrör från gruppernas särart. Självfallet är det effektivaste medlet mot diskriminerande handlingar upplysning i skolor och massmedier. Ändå är det angeläget att lagstiftningen erbjuder möjligheter att ingripa mot starkt diskriminerande beteenden. Immigrationen, och den därmed följande uppkomsten av skilda minoritetssamfund i , aktualiserar frågan om hets mot folkgrupp. Flera av de i det svenska samhället nytillkomna grupperna har svårt att hävda sin rätt i den offentliga debatten. Ett religiöst samfund, i vilket majoriteten av medlemmarna inte är svensktalande, kan ha svårt att gå i replik i den offentliga debatten. har en folkgrupp som känner sig kränkt inte möjlighet att väcka talan vid domstol. Enligt högsta domstolens tolkning av gällande rätt kan målsägande inte finnas vid brottet hets mot folkgrupp. Skyddet för viss folkgrupp och dess medlemmar ligger - enligt högsta domstolen - i åklagarens skyldighet att åtala, när brott begåtts. Detta har av en del minoritetsgrupper uppfattats som en brist i lagstiftningen. åklagarundersökning inte är offentlig, existerar mycket små möjligheter för minoriteter att förvissa sig om att deras intressen tillvaratas på rätt sätt. I och med att folkgrupp som sådan inte kan vara målsägande, finns knappast heller någon möjlighet att erhålla ersättning för skada. Svensk lagstiftning är ingalunda främmande för tanken att en grupp kan vara målsägande för immateriell skada. Inom arbetsrätten är det t. ex. ett genomgående drag att organisationer kan vara målsägande. De flesta minoritetsgrupper och minoritetssamfund har representativa församlingar eller organisationer som torde kunna uppträda som målsägande i mål om hets mot folkgrupp. För att säkerställa och förstärka skyddet mot alla former av diskriminering synes det påkallat att genom ett tillägg till definiera målsägandebegreppet vid brottet hets mot folkgrupp. Med hänvisning till det ovan anförda hemställs att beslutar om ett tillägg till 16 kap. enligt följande lydelse: Nuvarande lydelse Motionens förslag Målsägande vid brott enligt 8 § är företrädare för den folkgrupp som hotats eller utsatts för missaktning.