mot · G2022324 · 1979-03-27 00:00:00 — Det finns exempel både från datasystem och från LIBRIS att de lokala tjänstemännen föredrar att gå till terminalerna även i de fall exakt samma information kan erhållas från ett kortregister få steg ifrån terminalen. Den enda chansen att hindra detta är att införa en avgift per terminalfråga och delegera avvägningen mellan terminal och kortlådor till lokalkontoret. Den enda möjligheten att korrigera denna inbyggda expansionsmekanism är att fördela de centrala driftsanslagen på de lokala myndigheterna. I fall på försäkringskassorna och i LIBRIS fall på forskningsbiblioteken. bör ersätta kommunerna för den ränteförlust dessa gör genom den senarelagda fastighetstaxeringen. förklarade att det inte kunde genomföra förberedelserna för denna med det nya skattedatasystemet. Skatteadministrationen skall inte rationaliseras på utomståendes bekostnad. Sårbarhetsf rågö r na lär få återkomma till frågan om datasystemens sårbarhet när sårbarhetskommitténs betänkande kommer. Här skall endast anföras ett citat från beredskapsprojekt över 77: Som framgår av bilagor är i fredstid en mycket betydande del av socialförsäkringsförmånernas administration centraliserad till tekniska byrån, detta gäller särskilt förmåner enligt pensions- och bidragssystemen. Vid datorlöst tillstånd - som kan beräknas inträffa i samband med eller strax efter krigsutbrott - måste tekniska byråns administrativa uppgifter decentraliseras till försäkringskassorna eller lösas på annat sätt. Datatekniken må vara obegriplig men när det gäller sårbarheten är det trots allt så att det sunda förnuftet fungerar: 26 datorer utspridda på försäkringskassorna är bättre än två i närliggande lokaler i . Dessa centrala maskiner är så stora att de saknar motsvarighet i och förstörs de dröjer det månader innan de ersätts. Är decentralisering enda lösning i krig är det lika bra att genomföra den redan i fred. Den sittande utreder f. n. framtiden för datasystem, bl. a. ett alternativ D som innebär fortsatt central drift. Det är bortkastad möda, och borde redan nu avge en viljeförklaring att det nya systemet skall vara decentraliserat och att alternativ D inte kommer i fråga. Vidare visar den citerade rapporten att sjuk- och dagpenningarna kommer att enhetliggöras vid krigstillstånd och kanske även vid andra katastrofsituationer. Det är möjligen en rimlig lösning men faktum är att inte har blivit tillfrågad. Det behövs en översyn av hela socialförsäkringens regelsystem i förenklande syfte. Själva detaljrikedomen har tydligen nått den gräns där den motverkar sitt syfte om ett bättre samhälle. Vi i måste även sluta finna oss i att oftast bli överspelade när man skall välja mellan en central och en decentraliserad systemlösning. Mot en lättuppskattad kostnadsfördel för det centrala alternativet står en svåruppskattad fördel av lokal anpassning till det decentraliserade alternativet. Dataexperter skall givetvis säga sin åsikt och ge alla fakta i det valet, men de verkliga experterna på den typen av svåra bedömningar av disparata faktorer är faktiskt vi själva. Det sysslar vi ju med dagligdags till skillnad från dem som systematiserar och rationaliserar. Det är vi som skall fatta avgörandet både reellt och formellt. Observera de ovan nämnda proportionerna för datasystem: av 700 manår bränns 200 till 500 upp till intet vid en efterhandsdecentralisering och vid - märk väl - den oriktiga, men ändå oftast gjorda, teoretiska förutsättningen att de små decentrala systemen måste konstrueras lika invecklade som de stora centrala systemen beträffande exempelvis terminalfrågornas och registrens utformning. På sådana villkor vinner givetvis endast centrala system. Vi kan då göra två saker: för det första fastlägga den politiska principen att nya system fr. o. m. nu konstrueras enligt gällande dataansvarsgränser, dvs. i de flesta fall decentraliserat eftersom vi har en sådan struktur på förvaltningen i stort. För det andra skall vi beträffande redan existerande system rikta in oss på den enda form av decentralisering som till en början är ekonomiskt möjlig: utan omprogrammering av befintliga system. Vi får nöja oss med att köpa exakt samma datorer som redan upphandlats för de centrala systemen. De har ett pris och är beroende på offerter från de stora datortillverkarna. Det är dock knappast någon risk för onormal prissättning. Det finns en lång rad avslutade och pågående datadecentraliseringsutredningar som alla var eller är dömda att misslyckas av ekonomiska skäl. Den enda rimliga, skisserade ansatsen till en realistisk plan för datadecentralisering har aldrig prövats. Det är datadecentraliseringens verklighet, och regeringens proposition saknar förslag. För att tala i konstruktiva termer: statskontoret bör få i uppdrag att skyndsamt efterfråga leveransvillkor från de tre stora leverantörerna av datorer till den offentliga sektorns centrala datasystem. De skall avse anläggningar för de flesta länsstyrelserna, några länsarbetsnämnder och för försäkringskassorna i och . med dessa installationer stoppas alla nyinvesteringar i de centrala datasystemen. Statskontoret skall även undersöka vilken beläggning de nya datorerna kan få från myndigheter liksom, eventuellt, från landsting och kommuner. Förutsättningen skall således vara att all väsentlig expansion under något halvdussin år skall förläggas till dessa regionala och med existerande centrala datorer s. k. kompatibla maskiner. Anskaffningarna till de två försäkringskassorna är i första hand en beredskapsplanering för det fall den sittande ALLFA kommittén skulle misslyckas eller inte bli färdig . De aktuella systemen benämns 370,1100 och 6000 och det är dessa tre statskontoret bör förhandla om. Skall vi behålla statskontoret eller skapa ett riksdataverk? Ett revitaliserat statskontor borde vara att föredra då det ger den snabbaste lösningen. Regeringen har anmält att statskontoret skall utredas. I vilket syfte? På vilken punkt är budgetdepartementet missnöjt med verket eller med verksledningen? Det är dock ett faktum att statskontorets renommé är gott beträffande kompetensen hos utredarna och dataexperterna. Tag som exempel H75-reformens genomförande där vi i tog stora risker med en komprimerad tidsplan. Med tur och med skicklighet undveks katastrofen och många svarade för skickligheten men framför allt och enligt samstämmiga uppgifter professionalismen hos den från statskontoret utlånade biträdande projektledaren för intagningssystemet. Vi - regering och riksdag behöver ett väl fungerande, opolitiskt statskontor för sådana insatser med kort varsel. Statskontoret skall inte vara politiserande men dess kompetenta personal skall stå till vårt förfogande för politiska reformer som ett välbehövligt komplement till de offentliga utredningarna. Om det inte är statskontorets kompetens som skall utredas måste det tydligen vara verksledningens, budgetdepartementets och de senaste regeringarnas sätt att utnyttja kompetensen. Det är en politisk fråga och enda rätta forum för den är antingen en parlamentarisk utredning eller revisorers. Oavsett om en sådan utredning eller revision kommer till stånd, bör de av statskontoret tillämpade principerna vid datorupphandlingarna utvärderas, varför inte av ? Vid den genomförda regionaldatorupphandlingen var det dock så att statskontorets insats framstår som närmast meningslös. Det finns ingen anledning att lägga ner stora pengar på utvärderingar som saknar betydelse för det reella leverantörsvalet. Motsvarande gäller för leverantörernas offertkostnader, var och en på . I stort och förvaltar statskontoret väl upphandlingarna och uppenbarligen med stora kostnadsbesparingar som resultat. Det finns för övrigt lika stor anledning att revitalisera som statskontoret. Som redan anmälts i 1976/budgetproposition, finns det numera formaliserade riktlinjer för statskontorets och samarbete. Den ömsesidiga styrelserepresentationen kan därför avvecklas som obehövlig. () har gjort det experimentet att försöka samköra ett av register för att se om man enbart med hjälp av personumren kunde para ihop registerposter lika bra som med personnamn. Det gick men experimentet var meningslöst. Man valde ett av de få som har komplett, dvs. mer än 30 bokstävers lagring. De flesta register har inte en sådan precision. Man borde i stället ha samkört exempelvis HSB:s, tidskriften och kronofogdemyndighetens register. Då skulle det ha visat sig att personnumren underlättar samköming och att dess slopande verksamt bidrar till att höja tröskeln för kostnaden för illegala sådana manipulationer. Därutöver finns det etiska skälet. Svenska folket skall inte uppträda som Björnligan i serietidningen och tilltala varandra med nummer. Domstolar och juridiska myndigheter kräver numera personnummer med stöd av lag. T. o. m. delgivningsmyndigheter brukar kräva denna uppgift för att i praktiken göra ett allvarligt försök att komma i kontakt med en person. Personnummer bör inte fä vara ett krav utan en frivillig uppgift. Vi har tre områden för personnummerintegration: 1. skatt-arbetsgivare-sjukförsäkringsräjongen, SPAR'-diverse privata register för flyttningsavisering, 3. diverse register utan egentligt samband. Bygger vi in personnumren i flyttningsaviseringen har vi konserverat dem . Därför bör användningen av personnummer begränsas till det första fallet. I övrigt duger namn även för flyttningsaviseringen. Problemen uppkommer således inte genom att det finns s. k. integrationsbegrepp i det första och det andra fallet utan genom att dessa använder samma uppgift. Det förefaller ännu vara möjligt att konstruera ett alternativ för de privata registrens flyttningsavisering, men utsikten minskar år för år. All begränsning av personnummren måste komma gradvis. Skattemyndigheterna kräver in störst mängd handlingar från företagen men det är SCB som irriterar mest, trots den mindre volymen. Företagarna har dock givit ett råd som ingen tycks ha uppmärksammat: skapa lokala datainsamlingsenheter på länsstyrelserna som ersättning för den opersonliga centraladministrationen. Då skulle företagarirritationen minska radikalt. Man säger också att SCB.s organisation är urmodig och inte anpassad efter datateknikens möjligheter. Den är insamlingsorienterad men borde numera vara kundefterfråganorienterad. Det är en högst tänkvärd kritik som borde bli föremål för utredning. En överföring till länsstyrelserna skulle även bidra till att stärka underlaget för regionalstatistiken och länsplaneringen. Dagens konflikt mellan dessa krav och riksstatistiken kanske t. o. m. kunde försvinna. 1 SPAR, samordnat person- och adressregister är det nya namnet på det som i tidigare riksdagsbehandlingar kallas CPR, centalt personregister. Jag påpekade i min motion 1975:2079 om nya centrala datasystem att dess framtid måste bedömas mot bakgrund av erfarenheterna från andra liknande dataprojekt, exempelvis datasystem. kan jag konstatera att trillat i flera av de fallgropar som även råkat ut för. Skattesidan måste dock fl ett bättre omdöme totalt. Dess projekt förefaller dock starta endast försenat jämfört med försäkringssystemet som ännu inte genomfört alla projektetapper och där rationaliseringsvinsterna är beroende av etapperna fem och sex. På samma sätt kan regeringens förslag om ADB i platsförmedlingen bedömas mot bakgrund av gjorda erfarenheter. Enligt min mening framstår då arbetsmarknadsverkets utredningsarbete som mer professionellt och mindre riskfyllt än de två, nämnda föregångarna. fåräntligen ta ställning till ett förslag där ordet försöksverksamhet står för dess innebörd och inte för faktisk storskaledrift utan återvändo. Teknikoptimismen finns visserligen men framstår som måttlig jämfört med princip om datorisering nästan för dess egen skull. Regeringen och arbetsmarknadsverket har också - under mild hjälp därmed från - kommit ner till en inte orimligt stor skala på experimentet, som dock enligt min mening ytterligare bör krympas. Det är dock fel att stanna vid denna allmänna bedömning av propositionen om ADB i arbetsförmedlingen. Den har en djupare politisk betydelse. När regeringen bildades höll statsminister sedvanlig presskonferens. Han gjorde då två utspel: om ekonomin och om detta ADB-system för platsförmedling. Detta skulle vara huvudmekanismen för regeringens åtgärder för en bättre sysselsättning, varken mer eller mindre. Statsministern sa att särskilt ungdomar och handikappade skulle hjälpas ut på arbetsmarknaden med detta nya hjälpmedel. Det kan konstateras att propositionen knappast innehåller några spår av detta utspel. Texten är skriven som övriga liknande förslag om nya statliga datasystem: där är mest rationaliseringssynpunktersom förekommer och där är förmedlingstjänstemännen snarare än de arbetslösa som framstår som de slutliga användarna. Det finns inga spår av att ungdomar och handikappade skulle komma ut på arbetsmarknaden i högre och snabbare grad än andra om enbart propositionens förslag genomfördes. efter statsministerns utspel gjorde budgetminister följande uttalande om projektet i : Ja, detta är ett mycket bra exempel på problemen. Här finns politikernas och arbetsmarknadsfolkets stora ambitioner, arbetsmarknadsfolket och många politiker vill nå målet snabbt och det betyder stora risker. Jag tycker personligen att man bör ta starka intryck av de problem vi har haft med snabb utbyggnad på en del andra områden, kanske är det alltså bättre att ta litet på sig och då fö ett system som fungerar bra än att gå snabbt fram med ett system som har sina problem. Budgetministerns uttalande om ta litet på sig tyder på att han inte riktigt känner till historia. Statskontoret la då (SOU 1968:60) förslag om olika reformer inom arbetsmarknadsverket, bl. a. om modellkontor och om ADB i platsförmedling. Det besynnerliga ordet matchning kommer exempelvis därifrån. Statskontoret föreslog ett decentraliserat datasystem byggt på principen om en mindre dator per län. Dessa skulle lagra uppgifter om arbetsgivare, lediga platser och arbetssökande. Och statskontoret markerade att ett sådant system skulle kunna komma i drift om tidigast . Hade arbetsmarknadsverket följt det förslaget, skulle arbetsförmedlingarna ha datoriserats i lugn takt, lagom till den nuvarande lågkonjunkturen och efter erfarenhetsuppbyggnad etapp för etapp. meddelade i stället i sin samrådsskrivelse (SOU 1968:60, s. 231) att man inte avsåg att göra någonting, då utarbetandet av system för matchning av sökande och platser är ett mycket komplicerat och tidskrävande företag. ADB i platsförmedling är nu som projekt försenat jämfört med statskontorets tidsplan, men det beror helt på att inget blev gjort 1968-1973 med nämnda kuriösa argumenteringen att tidsåtgången motiverade en senareläggning. Det är intressant att jämföra och förslag med hänsyn till den faktiska påverkan ADB har. Ar 1968, Ar 1979, resultat vid försök genomsnitt Kontor 1 Kontor 2 Kontor 3 Totaltid för arbetsplacering vid Dito vid datoriserad förmedling, Det sorn faller i ögonen är givetvis försämringarna för det nya datorsystemet både i relation till 1968 och till den varianten. Förbättringen för kontoret nummer ett förklarar helt med annorlunda arbetssätt och med fler kontakter med resp. arbetsgivare. Det skulle ha förbättrat den förmedlingen i lika mån och har inget med datoriseringen att göra. RRV:s bistra kommentar är att det förmedlingsmässiga resultatet är viktigare än att den arbetssökande får en mängd platsförslag som inte resulterar i arbetsplacering. Även om budgetministerns citerade uttalande innehåller goda synpunkter på ADB i platsförmedlingen så missar han ändå kärnfrågan: vi vet inte om en datorisering förbättrar vår arbetsmarknadspolitik. Vi kan tro, hoppas, spekulera men vi vet inte. Däremot ökar kostnaderna. något uppgivna argumentering tycks vara att det mest är en chans, värd att pröva för att nå ett av alla högt prioriterat mål. Enligt min mening borde den fortsatta försöksverksamheten utgått från följande resonemang. Vårt stora problem är att skapa sysselsättning för de grupper av arbetslösa som saknar utbildning eller som endast har arbetserfarenhet i yrken med svag efterfrågan. Alltså att skapa sysselsättning åt arbetslösa. För att bedöma om fler datorer till förmedlingarna bidrar till detta, kan följande fakta nämnas: Datatekniken hjälper förmedlaren eller den sökande själv att överblicka krångliga datamängder. Sådana finns i tre situationer: interlokal förmedling, starkt specialiserade arbeten och tidningarnas platsannonser. Vanlig lokal förmedling är inte svåröverblickbar. Datatekniken tillåter också mycket snabb förmedling om arbetsgivaren hjälper till eller t. o. m. delegerar valet till förmedlaren. Med andra ord: datoriserad arbetsförmedling fungerar bäst i situationer där arbetssökaren redan har arbeten, eller där han/hon är utbildad eller har specialkompetens, eller där arbetsgivaren är mån om att fylla en vakans e. d. Den bidrar därför mycket litet till vårt stora problem att skapa arbeten åt lokalt arbetslösa. Regeringsförslaget utgår ifrån att vi har en enda universiell typ av arbetsförmedling som skall understödjas av ett enda, mycket generellt datasystem. Det kräver och mycket pengar därför att först måste fundera ut en generell kravspecifikation för systemet. I stället borde regeringen ha utgått ifrån att vi har en rad förmedlingar med särdrag, byggnadsarbetare, läkare, bibliotekarier, ungdomar, handikappade osv. Ironiskt nog har staten haft en fungerande sådan specialförmedling för omlokaliserade statstjänstemän i regi av statens personalnämnd. Den fungerar utmärkt i all sin enkelhet. Den kom i gång mycket snabbt. skulle det gå ännu fortare med hjälp av s. k. minidatorer och relationsdatabaser. En starttid på en månad är fullt realistiskt för var och en av nämnda specialförmedlingar. bör pröva denna ansats hellre än det tröga generella system som föreslagits. Det senare bör i vart fall inte prövas i så stor skala. Överskottet kan disponeras för prov med specialförmedlingar på minidatorer. Statsministern nämnde särskilt problemen för handikappade och ungdom, arbetsmarknadsministern gör det inte. Proven med specialförmedling bör avse dessa områden. Det är en utmärkt idé. Början kan t. ex. göras med en databas som endast omfattar visstidsanställningar för ungdom, sommarvikariat, tillfallighetsanställningar , praktik osv. Försöken måste givetvis kombineras med ackvisition. Enligt statskontorets ursprungsplan skulle systemet baseras på minidatorer med tre i , två i en del storlän och en i resten av länen. Den aviserade upphandlingen bör hålla fast vid att systemet skall använda mi nidatorer och inte de dyrare generella typerna. Kraven på programvarustöd i offertförfrågan skall därför inte göras mer omfattande än att minidatorle verantörerna kan delta i upphandlingen och inte endast halvdussinet storleverantörer. En helt annan tillämpning av förmedling är tidningarnas platsannonser. En selektiv delgivning enligt en önskemålsprofil som är individuell för varje sökande. Det är vanligt utomlands och oftast i privat regi och mot arvode. är ett u-land på området. Själva datatekniken är trivial men det är svårt att undgå en rätt stor mängd idiotier i de utgående listorna. Mottagaren får sovra själv. Denna typ av ADB i arbetsförmedlingen är naturlig i ett industriland. Det är urtypen för en offentlig nyttighet som bör vara avgiftsbelagd. Det finns ingen anledning att utesluta personalorganisationer, tidningar eller privata dataföretag att starta sådan service. Yrkanden beträffande andra utskott återfinns i särskilda motioner.1' Med hänvisning till ovanstående hemställs att beslutar 1. att som vilande grundlagsändring anta följande tillägg till regeringsformen, a) I kapitel 8 införs en ny paragraf 1 a av följande lydelse: När datasystem inom den offentliga sektorn för sin tillämpning kräver nytillkommen eller ändrad lag eller föreskrift, skall beslut om införande av eller försöksverksamhet med sådant datasystem underställas för det fall någon del av de berörda lagarna eller föreskrifterna tillhör primära lagområde. b) Kapitel 8, paragraf 18, kompletteras med ett nytt,avslutande stycke: För att i lag. Vid beslut om ny lag eller förordning eller vid beslut om varaktigt inrättande att nytt större datasystem inom den offentliga sektorn skall lagrådets yttrande inhämtas. Vid rådets behandling av sådan fråga skall minst en närvarande vara såväl lagfaren som besitta särskild fackkunskap i datateknik. c) Kapitel 8, paragraf 19, kompletteras med en ny avslutande mening: » 1978/79:2309, 1978/79:2329, 1978/79:2338 och 1978/79:2350. Lagar och kan ske. De datorprogramalgoritmer i statliga datorsystem som motsvarar beslut om urval, tilldelning, styrning av kontrollåtgärder av betydelse för myndighets verksamhet, offentlighet och sekretess skall till sina sammanfattade logiska huvuddrag kungöras på samma sätt som lagar och förordningar, för det fall i motsvarande situation de regler som styr männskliga, inte datorbaserade beslut kungöras. d) Kapitel 9, paragraf 10, kompletteras med ett nytt avslutande stycke: Under i lag. Regeringen får inte utan bemyndigande påbörja konstruktion av eller driva försöksverksamhet med mycket stora statliga datasystem, som förutsätter dels att stora investeringar görs inledningsvis, dels att dessa investeringar amorteras genom ett mångårigt utnyttjande, förutsätts avstå från reformer eller ändringsförslag inom det aktuella förvaltningsområdet, om den gjorda investeringen skall hinna skrivas av på ett ekonomiskt riktigt sätt. e) Kapitel 11 kompletteras med en ny, avslutande paragraf 14: Domstol eller myndighet skall i sin skriftväxling och i sina register identifiera enskilda med för-och efternamn. Ytterligare identifieringsbegrepp för efterfrågas av domstol eller myndighet men svar på sådan fråga får inte göras till förutsättning för att mål, ärende eller service till allmänheten skall upptas till behandling och verkställas. Motsvarande regler gäller de som anförtrotts förvaltningsuppgift enligt detta kapitels 6 §. 2. att hos regeringen begära en skyndsam översyn av gällande regler så att datorprogramversioner hos domstolen och myndigheten och ändringar i dessa fortlöpande diarieförs, 3. att hos regeringen begära skyndsamma åtgärder så att alla driftfel och driftavbrott noggrant protokollförs i allmänna, offentliga register vid datorer och terminaler hos alla domstolar och myndigheter där fråga kan uppkomma om ersättning för fel eller skada på grund av utrustningsfel, 4. att beträffande statens datamaskinfond uttala a) att den nuvarande villkorslösa delegeringen bör ersättas av ett alternativ som ger faktisk möjlighet att påverka utvecklingen, b) att den minst byråkratiska förbättringen torde vara att inrätta en särskild nämnd under statsrådsberedningen, som beslutar om vilka datautrustningsinköp som för belasta fonden, c) att ansvaret för beslut om upphandlingar bör ankomma på resp. myndighet, d) att statskontorets kompetens och resurser på upphandlingsområdet bibehålls som stöd för myndigheterna och med statskontoret som obligatorisk samrådspartner, 5. att hos regeringen hemställa om en parlamentarisk utredning av principerna för rationaliseringsverksamhetens organisation inom statsförvaltningen, av statskontorets organisation och verksamhet samt av riktlinjerna för upphandlingen av datautrustningen; denna utredning bör starta sitt arbete så fort den pågående statskontorsöversynen avslutat sin verksamhet, 6. att uttala att nämnda, parlamentariska utredning för i uppdrag att inkomma med förslag om riktlinjer för DAFA:s framtid, om omfattningen av dess verksamhet och om behovet av att bibehålla myndigheten, 7. uttala att det budgetproposition nämnda förbudet för att verka inom områden där statskontoret är aktivt upphävs, 8. uttala att ansvarsgränserna för myndigheternas dataverksamhet bör sammanfalla med de i övrigt uppdragna gränserna och att vissa i motionen nämnda organ därför bör avvecklas, 9. att avslå det i propositionen ställda anslagsyrkandet. Följande två bilder visar byggnader i .