mot · G30216 · 1979-10-08 00:00:00 — Motion 1979/80:16 av förste vice talmannen m. fl. med anledning av propositionen 1978/79:220 om samhällets tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m. fl. I propositionen 1978/79:220 framläggs förslag till lag om tillsyn över hälsooch sjukvårdspersonalen m. fl. innehållande bestämmelser om allmänna åligganden för personalen, om ansvar för fel och försummelse i vården och ordningen för ansvarets utkrävande. Departementschefen har därvid frångått medicinalansvarskommitténs betänkande (SOU 1978:26) såvitt angår anmälares rätt till besvär över avgörande av hälso- och sjukvårdens ansvarsnämnd i disciplinmål. I samtliga disciplinära förfaranden i svensk rätt gäller att enskild person, som gjort anmälan till tillsynsmyndighet angående någon befattningshavares försummelse, saknar partsställning i disciplinärenden. Inte heller har anmälaren besvärsrätt mot disciplinmyndighetens avgörande av ärendet. Förklaringen härtill har angivits vara att det är tillsynsmyndighetens uppgift att tillvarata det allmänna intresset av att tjänsten sköts. Anmälningens funktion inskränker sig till det påpekande som ligger i anmälan. har i betänkandet frångått hittillsvarande principer och tillerkänt anmälare i disciplinärenden inom hälso- och sjukvården partsställning i förfarandet inför . Motiveringen härtill är den allvarliga innebörd som avgöranden hos ofta har för patienten och att denne därför bör tilldelas en mer aktiv roll i prövningsförfarandet. Däremot har anmälaren i förslaget frånkänts besvärsrätt över avgöranden, utom för det fall anmälan över huvud taget ej upptagits till prövning. Besvärsberättigade beträffande avgörande i sak är enligt förslaget den anmälde, , JO och JK. De flesta remissinstanser har tillstyrkt kommitténs förslag på dessa punkter eller lämnat det utan erinran. I propositionen har emellertid anförts att samma grunder som åberopats för patientens partsställning i kan anföras för att ge patienten rätt att överklaga beslut, och anmälare har därför föreslagits få full besvärsrätt över nämndens avgöranden. Paralleller har dragits med målsägande i brottmålsprocessen, som har rätt att fullfölja talan och göra anspråk på straffrättslig påföljd i högre instans. Flera skäl talar för att se disciplinförfarandet i ärenden rörande medicinalpersonalen ur en något vidare synvinkel än andra disciplinärenden. Att patienten erhåller författningsenlig rätt att verka i ärendet och till insyn i handlingarna finns ej skäl att erinra emot. Emellertid är steget härifrån och till partsställning med full besvärsrätt långt. Patientens intresse i dessa typer av ärenden är väsentligen inskränkt till att få ersättning för de skador som kan ha åsamkats honom. Genom tillkomsten av den allmänna patientförsäkringen och andra former av försäkring har emellertid patientens intresse eller behov av att delta i en ansvarsprocess kraftigt begränsats. Utgången i disciplinärendet har inte längre samma prejudicerande betydelse för ersättningsfrågan. Genom införande av besvärsrätt för anmälare skulle personalen inom hälso- och sjukvården försättas i en unik särställning i förhållande till personal inom andra samhällsområden. Besvärsrätten innebär att anmälaren kan hålla liv i processen genom kammarrätt och regeringsrätt. Förutom att det för personalen innebär en mycket stark påfrestning att behöva sväva i ovisshet om utgången av disciplinmålet under kanske många års tid motverkar detta önskemålen om förkortade handläggningstider för disciplinmålen. Inte minst kan detta bli fallet om nya omständigheter anförs i högre instans vilka inte varit föremål för prövning, något som kan medföra att ärendet måste återförvisas till nämnden. Det måste ifrågasättas om förhållandena inom sjukvårdssektorn är så speciella att sjukvårdspersonalen skulle behöva acceptera en så markerad särställning i förhållande till anställda inom andra samhällsområden. Misstag inom exempelvis rättsväsendet i fråga om oriktiga frihetsberövanden kan för den enskilde vara av väl så allvarlig art som ett fel inom hälso- och sjukvården. Anmälarens besvärsrätt har i propositionen jämförts med målsägandens rätt i brottmålsprocessen att fullfölja talan och göra anspråk på straffrättslig påföljd. har behandlat motioner angående borttagande av gällande begränsningar i målsägandens rätt till enskilt åtal och enskilt anspråk mot vissa högre tjänstemän (JuU 1978/79:5). Utskottet konstaterar att sådana begränsningar länge funnits i svensk rätt och motiveras av önskemålet att motverka obefogade åtal eller ogrundad talan om ersättning. Enligt utskottet Finns ej anledning frångå dessa principer, då det från allmän och enskild synpunkt är till fyllest att frågan om åtal mot ifrågavarande tjänstemän kan väckas av åklagare, ombudsmän och justitiekanslern. Genomförande av besvärsrätt i disciplinprocessen för , justitieombudsmännen och justitiekanslern motiverar att i princip samma betraktelsesätt läggs på förhållandena inom hälso- och sjukvården. En utblick på den internationella rättsutvecklingen ger vid handen att en obegränsad rätt för den förfördelade parten att föra talan mot disciplinavgöranden inte är helt utan komplikationer. Som exempel kan anföras de s. k. malpractice-advokaternas verksamhet i , vilken nästan förlamat den amerikanska sjukvården. Det är inte rimligt att hälso- och sjukvårdspersonalen i obegränsad utsträckning skall behöva underkasta sig de kostnader och olägenheter av annat slag som är förenade med svaromål inför domstol. I olikhet mot brottmålsprocessen saknar disciplinförfarandet sådana regler om ersättning för rättegångskostnader som möjliggör att kostnadstäckning erhålls av motparten i de fall yrkesutövaren befinns fri från ansvar. Som tidigare påpekats har genom tillskapandet av olika försäkringsformer patientens behov av besvärsrätt för att hävda sina skadeståndsrättsliga anspråk väsentligen bortfallit. Vad beträffar det allmännas anspråk på disciplinpåföljd har genom samt JO:s och JK:s besvärsrätt garanterats att en prövning kan komma till stånd i högre instans. Inte heller från den synpunkten föreligger således något oavvisligt behov av besvärsrätt för anmälare. En avvägning av motstående intressen måste göras. Kommittébetänkandet har på ett rimligt sätt tillmötesgått de berättigade krav en patient-anmälare kan ställa på deltagande i disciplinförfarandet. Den utvidgning av besvärsrätten som föreslagits i propositionen är däremot av flera skäl mindre lämplig. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att 40 § 2. idet till propositionen 1978/79:220 fogade förslaget till lag om tillsyn över hälso- och sjukvårdspersonalen m. fl. erhåller följande lydelse: 2. enskild som enligt 24 § första stycket äger anmäla fråga om disciplinansvar, om hans anmälan icke har tagits upp till prövning, () () () ()