mot · G302219 · 1979-01-01 00:00:00 — av m. fl. om ett aktionsprogram mot utslagning och social utstötning Utslagning och social utstötning är det allvarligaste samhällsproblemet i dagens . Utslagningen är en process som börjar på arbetsmarknaden, men vars effekter berör alla sektorer i samhället. Utslagning sammanhänger med att människor slits ut på sina arbeten och att kraven på arbetstakt och utbildning är så stora att människor sorteras bort från arbetsmarknaden eller aldrig släpps in. Grundproblemet är helt enkelt att det saknas lämpliga jobb för en allt större del av den arbetsföra befolkningen. Utslagning är en form av arbetslöshet som för det mesta döljs bakom andra statistiska rubriker. Det utmärkande för utslagning är att den som drabbas har små eller obefintliga möjligheter att komma tillbaka till arbetslivet. Utslagningen berör direkt mer än en halv miljon människor i arbetsföra åldrar som i praktiken är utestängda från arbetslivet. En majoritet av dagens närmare 300 000 förtidspensionärer och en mycket stor andel av de nästan lika många långtidssjukskrivna är utslagna från arbetsmarknaden. tillkommer 150 000 s. k. nittiodagarsfall, dvs. människor som fortlöpande varit sjukskrivna . remitteras närmare 100 000 till arbetsvårdande åtgärder, eftersom de slitits ut eller inte kan få några lämpliga arbeten. En allt mindre del återvänder till den ordinarie arbetsmarknaden. Utslagningen berör indirekt betydligt mer än en halv miljon människor. Också anhöriga drabbas av den passivitet och det missmod som blir följden av att berövas rätten till arbete. Åtskilliga befinner sig i riskzonen för att slås ut. har inletts en datorisering på storkapitalets villkor som hotar både jobb och abetsmiljö för hundratusentals arbetare och tjänstemän. I första hand har utslagningsprocessen drabbat äldre och medelålders arbetare inom industri, gruvdrift, skogsbruk och byggnadsverksamhet. Inom dessa grupper har sysselsättningen sjunkit dramatiskt, med ungefär en procent , . har utslagningsprocessen i allt högre grad kommit att drabba ungdomar, vilka slås ut redan i skolan och i sina uppväxtmiljöer och över huvud taget inte släpps in i arbetslivet. Denna form av utslagning får särskilt svåra sociala konsekvenser. Varje gång en industri läggs ner, arbetstempot höjs eller nya utbildningskrav införs tillförs armén av utslagna nya rekryter. Vid en genomsnittlig industrinedläggning kan man räkna med att en tredjedel av den drabbade arbetsstyrkan aldrig kommer tillbaka i jobb. De mänskliga och ekonomiska skadorna av sådana förändringar i arbetslivet är oerhörda, men de finns i allmänhet inte upptagna i de kortsiktiga kalkyler, utgående från lönsamhet, vilka ligger till grund för industripolitiska beslut. Under finns det belägg för en försämring av hälsotillståndet inom stora befolkningsgrupper. Detta gäller i första hand den manliga befolkningen i yrkesverksamma åldrar där man kan konstatera en ökning av både sjuklighet och dödlighet. Det förefaller finnas ett klart samband mellan denna utveckling och förhållandena på arbetsmarknaden, vilket också bestyrks av aktuell arbetsmiljöforskning. Den som har ett tungt, ensidigt tempoarbete löper betydligt större risk för sjukdom och död än den som har möjlighet att variera sitt arbetstempo och bestämma över sina arbetsförhållanden. Hjärtinfarkt är ingen direktörssjukdom utan snarare ett lidande som i hög utsträckning drabbar människor med fysiskt tunga, ensidiga och slitsamma jobb. Det höga arbetstempot, de upprepade arbetsmomenten i högt tempo som blir allt svårare att klara av med stigande ålder, tvångsstyrningen av jobben dessa framstår alltmer som de viktigaste arbetsmiljöriskerna. Kombineras dessa faktorer sedan med klassiska arbetsmiljörisker typ buller, giftiga gaser och damm, så blir effekten än värre. Inte heller fritiden skonas av en dålig arbetsmiljö. Ett tungt och ensidigt jobb ger ofta en innehållslös fritid. Att svikta under arbetsmiljön och att slås ut ur arbetslivet innebär svåra konsekvenser för den som drabbas. Att utestängas ur arbetslivet innebär också att avstängas från de sociala kontakter som är förbundna med jobbet. Att berövas möjligheten att delta i produktionen, att inte få göra en samhällsnyttig insats och att inte behövas lägger grunden till nedsatt självkänsla och depression. Särskilt allvarligt drabbas de ungdomar som inte släpps in i arbetslivet - som blir utsedda till förlorare redan från början. Bland dessa grupper sås fröet till drogmissbruk, passivitet och svåra, kanske obotliga sociala skador. Utslagningen står i växelverkan med ett tilltagande missbruk av droger. Alkohol eller lugnande tabletter blir ofta den "medicin" som används mot isolering, hopplöshet och ångest . Inom ungdomsgrupper fyller narkotika en liknande funktion. Genom drogmissbruk förvärras utslagningen, och processen påskyndas. Många utslagna blir passiviserade. Svåra kroppsliga och psykiska skador uppträder, vilka ytterligare försvårar en återkomst till arbetslivet. den av meningsfulla jobb medför i sin tur att behandlings- och rehabiliteringsarbete i många fall går på tomgång. De som jobbar inom vårdapparaten grips av missmod när tio nya slås ut för envar som rehabiliteras. Sluta mystifiera utslagningsprocessen! Det har alltid funnits en tendens att mystifiera arbetslöshet och utslagning, att hölja dess verkliga orsaker i dunkel. sågs lättja och gudlöshet som viktiga orsaker till arbetslöshet. I modern tid har det varit vanligare att se långvarig arbetslöshet som ett symtom på sjukdom. Den som inte får jobb på den ordinarie arbetsmarknaden betraktas som sjuk eller handikappad och får del av olika vård- och behandlingsåtgärder. Misslyckas dessa blir han förtidspensionerad under en medicinsk eller psykiatrisk diagnos och förs in i en permanent sjukroll. Frågan är dock om inte sjukdomsbegreppet haft sin höjdpunkt. I takt med att kommuner och landsting får sämre finanser tenderar man att återgå till ett mer moraliserande synsätt. börjar man åter försöka förklara ungdomsarbetslöshet genom att hävda att de drabbade är för kräsna för att ta de jobb som erbjuds. Genom att hölja utslagningens verkliga orsaker i dunkel förvandlar man den från ett samhällsproblem till ett individuellt problem för dem som drabbas. Detta bidrar till att de samhällsinsatser som görs blir märkligt valhänta. I en del fall motverkar de snarare än främjar rehabilitering. I skolan talar man om normlöshet, men undviker att tala om att normer måste vara förbundna med sociala rättigheter för att kunna förankras. Berövar man ungdomar den viktigaste av alla sociala rättigheter - rätten till arbete - kommer de också att vara fientliga till eller likgiltiga inför de normer man försöker förankra. Inom vårdapparaten inregistrerar man utslagning som en ständigt ökande belastning och arbetsbörda. Olika behandlingsmetoder avlöser varandra. F. n. verkar det som en mer auktoritär pedagogik avlöser olika former av ganska diffusa samtalsgrupper. Gemensam är tyvärr tendensen att individualisera problemen och inte koppla behandlingsarbetet till en genomtänkt arbetsrehabilitering. Detta sammanhänger i sin tur med vårdapparatens uppsplittring. Varken socialvård eller sjukvård har arbetsrehabilitering som någon väsentlig målsättning. Arbetsförmedling och arbetsvärd kräver i sin tur ofta att klienten först skall vara färdigbehandlad innan man försöker sätta honom i jobb. Detta är ett villkor som är svårt att uppfylla när grundorsaken till klientens problem just är långvarig arbetslöshet. Socialvården fyller ibland en destruktiv roll i utslagningsprocessen genom att fixera människor i rollen som vårdtagare. Sjukvården bidrar till utslagningen genom långvariga sjukskrivningar, överdriven utskrivning av lugnande mediciner och förtidspensioneringar. Rätten till arbete växlas i rätten att bli försörjd, om man accepterar sjukrollen. Genom att utslagningen mystifieras är det fortfarande möjligt att föra en närings- och industripolitik där omtanken om storkapitalets vinster får motivera nya strukturrationaliseringar och återupptagande av flyttlasspolitiken trots att man väl borde känna till att de samhällsekonomiska kostnaderna för denna politik skyhögt överstiger de vinster som ett fåtal kan kamma hem. Kampen mot utslagning måste utgå från arbetsplatserna och i första hand syfta till att skapa fler jobb och bättre arbetsmiljöer. Övriga samhällsåtgärder, inkl. dem som görs inom vårdapparaten, måste genomsyras av denna målsättning. Aktionsprogram mot utslagning och social utstötning Med detta som grund lägger kommunisterna fram följande aktionsprogram mot utslagning och arbetslöshet: Målsättningen för alla samhälleliga åtgärder måste vara att garantera alla människor rätten till ett arbete oberoende av ålder, kön, handikapp eller utbildning. Det måste också röra sig om ett arbete som är anpassat till vars och ens förutsättningar. Arbetsmiljön måste vara sådan att arbetet inte medför några hälsorisker. Med stöd av denna målsättning måste således alla ålders- och förtidspensionärer garanteras rätten att stå kvar i resp. återvända till arbetslivet. Av särskilt stor vikt är det att hindra utslagning av ungdomar. En riksomfattande garanti för alla ungdomars rätt till arbete eller meningsfull utbildning måste skapas. En allmän arbetstidsförkortning får inte skjutas utan bör genomföras . Ingen samtidig höjning får ske av arbetsintensitet och arbetstakt. Förkortningen av arbetstiden måste kompenseras genom nyanställningar. Samhällsekonomiskt är detta en lönsam reform eftersom den, rätt genomförd, öppnar arbetsmarknaden för grupper som står utanför. Målsättningen att skapa arbete för alla måste genomsyra hela industrioch näringspolitiken. Omtanken om en varierad arbetsmarknad måste vara den viktigaste utgångspunkten för de beslut som fattas. Genomgående måste vara strävan att skapa nya samhällsägda industrier med inriktning på vidareförädling och alternativ produktion. Samhällsfonder under lönarbetarkontroll upprättas i syfte att finansiera denna typ av investeringar. En bred offensiv måste sättas in mot olika typer av arbetsmiljörisker. Av avgörande betydelse är här att ge de fackliga organisationerna ökade befogenheter. Några exempel på konkreta åtgärder är följande: - Införande av pauser på betald arbetstid, avbytarsystern, ökad bemanning och reservstyrkor vid löpandebandsarbeten. - Rätt för lokal facklig organisation att förbjuda ackord och andra prestationer vilka utgör en fara för arbetsmiljön. - Rätt för facklig organisation att avgöra personalstyrkans storlek vid ett givet arbete. - Rätt för facklig organisation att utse kontrollanter som bevakar att sjukskrivnas arbete inte överförs på de kvarvarande. - Rätt för facklig organisation att stoppa prestationsuppdrivande tidmätning eller motsvarande rationaliseringsåtgärder. - Förbud mot skiftarbete som inte är samhällsnödvändigt. Företag som har hög personalomsättning och hög sjukfrånvaro bör tvingas att betala förhöjd arbetsgivaravgift. Arbetsförmedlingarnas verksamhet måste förstärkas. bör genomföras i hela landet. Främjandelagen måste göras tvingande också i praktiken. Den yrkesinriktade rehabiliteringen och arbetsvärden måste förstärkas och utformas så att inga grupper på förhand undantas från verksamheten. Ekonomiska hjälpformer vid långvarig arbetslöshet får inte utformas på ett sådant sätt att en återkomst till arbetslivet försvåras och arbetslösheten döljs under en individuell diagnos. En genomgripande översyn bör därför göras av det nuvarande systemet med långtidssjukskrivning och förtidspensionering. Stödet vid arbetslöshet måste utvecklas på ett sådant sätt att det ger minst samma ekonomiska utbyte och trygghet som andra former av socialförsäkring. En stor del av samhällets vårdapparat arbetar med utslagningens verkningar. Både socialvård och sjukvård måste därför på ett helt annat sätt än nu ha målsättningen att medverka till arbetsrehabilitering. Övrigt behandlingsarbete måste underordnas denna målsättning. Neddragning, missbruk av alkohol, lugnande mediciner och narkotika, är utslagningens följeslagare. Droger försvårar på ett allvarligt sätt utslagningens sociala skadeverkningar. Många människor passiviseras, och vägen ut ur arbetslivet påskyndas. En restriktiv alkohol- och narkotikapolitik måste därför föras. Målsättningen måste vara en avsevärd konsumtionsminskning. Med hänvisning till det anförda föreslås att uttalar sig för och hemställer hos regeringen om kraftfulla insatser mot arbetslöshet och utslagning på grundval av följande åtgärdsprogram: a) att alla människor, oberoende av ålder och eventuellt handikapp, garanteras rätten till ett arbete som är avpassat till deras förmåga och inte skadar deras hälsa, b) att alla ungdomar garanteras rätten till meningsfull utbildning och arbete, c) att en allmän arbetstidsförkortning till eller genomförs som kraftfulla åtgärder för att minska arbetshetsen vidtas, d) att industripolitiken utformas så att allsidiga jobb skapas i alla landsändar, bl. a. med stöd av samhällsfonder under löntagarkontroll, e) att företag som har hög personalomsättning och hög sjukfrånvaro tvingas att betala förhöjd arbetsgivaravgift, f) att en bred offensiv mot hälsorisker i jobbet genomförs och att förbud mot ackords- och icke samhällsnödvändigt skiftarbete införs, g) att obligatorisk arbetsförmedling införs, främjandelagen görs tvingande och alla utslagna ges rätt till planmässig arbetsrehabilitering, h) att systemet för sjukskrivning och förtidspensionering ses över så att brister i arbetslivet inte döljs under medicinska diagnoser, i) att målsättningen för behandlingsarbete inom vårdsektorn måste vara de utslagnas återkomst till arbetslivet och att övrigt behandlingsarbete skall underordnas denna målsättning, j) att en restriktiv politik mot alkohol, narkotika och andra droger i syfte att minska utslagningens skadeverkningar genomförs. Stockolm (vpk) (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)