mot · G2022162 · 1979-02-06 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1978/79:85 med förslag till jordförvärvslag, m. m. I propositionen föreslås en ny jordförvärvslag, som skall ersätta nu gällande jordförvärvslag (SFS 1965:290). Förslaget innebär vissa inskränkningar i släktingars rätt att genom köp, byte eller gåva fritt förvärva jordbruks- och skogsfastigheter. Lagen föreslås till skillnad mot nu gällande lag även gälla vissa markförvärv som görs av staten, kommunen och kyrkan. Delvis nya och utbyggda möjligheter i lagstiftningen att vägra förvärvstillstånd föreslås också. Propositionens förslag grundas på överväganden som redovisats i betänkande av den s. k. jordförvärvsutredningen. Enligt moderata samlingspartiets uppfattning bör man eftersträva ett samband mellan ägande och brukande av den svenska jordbruksmarken. Självägande bönder har under århundraden förvaltat den svenska jorden på ett effektivt sätt. Moderata samlingspartiet har med oro följt de senaste årens utveckling på marknaden för jordbruksfastigheter och den effekt denna utveckling har på möjligheterna att bedriva en sund jordbrukspolitik. Omfördelningen av mark har lett till en nettoökning av innehavet för stat, kommuner och juridiska personer. har 23 miljoner ha skogsmark och 3 miljoner ha . Hälften av skogsmarken ägs av enskilda personer liksom huvuddelen av jordbruksmarken. Tyvärr skeren fortgående minskning av andelen enskilt ägd mark. Vidare har andelen arrenderad kraftigt ökat . När det gäller arrenden vill vi påpeka att huvuddelen av den ökning som skett avser s. k. sidoarrenden, medan antalet gårdsarrenden är förhållandevis oförändrat. som det är viktigt att det finns arrendejord att tillgå - ofta är ett arrende ett bra sätt att etablera sig som lantbrukare och som ägare av gård - är det önskvärt att andelen arrenderad mark inte ökar. Ägande och brukande bör vara en av de grundläggande principerna för jordbruks- och markpolitiken i vårt land. Moderata samlingspartiet eftersträvar en lagstiftning, som värnar om det enskilda personliga ägandet. I föreliggande förslag till ny jordförvärvslagstiftning föreslås en inskränkning i rätten för släktingar att förvärva jordbruksfastigheter. Skälet härtill anges vara att de s. k. släktförvärven allvarligt påverkar det totala utbudet av fastigheter och att dessa förvärv är ett hinder för rationaliseringsverksamheten inom lantbruket. Otvivelaktigt förhåller det sig så att de fastigheter som är undantagna förvärvstillståndsprövning inte kommer med i rationalise ringsverksamheten i samma utsträckning som de som förvärvstillståndsprövas. Så är också fallet med de fastigheter som ärvs. Emellertid kan det inte hävdas att just de markförvärv som sker till syskon och syskonbarn i nämnvärd mån påverkar själva utbudet av fastigheter. Orsakerna till det otillräckliga utbudet är helt andra. omsattes ca 27 500 fastigheter. Av dessa var ca 18 300 (3 700/år) s. k. släktförvärv, således köp av fastigheter som troligen ändå i sinom tid skulle ha ärvts. Förvärvaren var besläktad med överlåtaren enligt följande: make 3 96, barn 77 96, barnbarn 2 96, syskon 10 96 och syskonbarn 8 96. De som i nu föreslagna lag avses att tillståndsprövas representerar således mindre än 20 96 av släktförvärven och 12 96 av det totala antalet överlåtna fastigheter. Härvid skall också beaktas att flertalet av dem som föreslås omfattas av tillståndsprövning, således syskon och syskonbarn, med säkerhet kommer att befinnas lämpliga som köpare och följaktligen kommer att få förvärvstillstånd. Den nu föreslagna utökade tillståndsprövningen, som avser laglig möjlighet att pröva överlåtelser genom köp inom en släktkrets, är ett allvarligt avsteg från en av de viktigaste grunderna för svensk lagstiftning. I finns en tradition att bevara gårdar i släkten, ägnad att stimulera insatser för god skötsel och vård samt en effektiv användning av landets jordbruksmark. De verkliga orsakerna till rådande otillfredsställande förhållanden på jordbruksfastighetsmarknaden är helt andra än de som orsakas av att nu gällande lagstiftning tillåter s. k. släktköp utan prövning av administrativ myndighet. Beklagligtvis har någon ingående analys av effekterna av andra faktorer ej gjorts av jordförvärvsutredningen, och några andra förslag än att begränsa kretsen köpare av jordbruksfastigheter har heller inte lagts fram i propositionen. Orsakerna till de höga fastighetsvärdena är inte att söka i lönsamheten i jordbruket. I stället är det strävanden att placera kapital värdesäkert, som utgör den egentliga orsaken. Likaså har realisationsvinstbeskattningen, vilken infördes för att dämpa prisutvecklingen, i stället medfört att priserna stegrats ytterligare. En utvärdering och översyn av dessa regler är därför angelägna och bör komma till stånd. Orsakerna till lågt utbud och låg benägenhet att sälja fastigheter, trots att ägaren i fråga i många fall är aktiv brukare, är att söka i att det är svårt att finna andra värdebeständiga placeringsobjekt. Vidare köps en del av de utbjudna fastigheterna av domänverket och kommuner, vilket ytterligare begränsar det antal fastigheter som står till lantbrukares förfogande. Ett i vissa landsdelar utbrett dödsbodelägande, som också varar , är också en faktor av betydelse. Ofta behålls fastigheter för att man vill bo kvar i en bygd. Plan- och byggnadstillståndsgivande myndigheter vägrar ofta avstyckning och byggnadstillstånd, vilket annars vore en bra möjighet för tidigare ägare av jordbruksfastighet att få bo kvar i sin hembygd efter försäljning av jordbruksfastigheten. Skälen till skillnaderna mellan avkastningsvärdena, taxeringsvärdena och aktuella marknadsvärden är sammanfattningsvis följande: o stat och kommun behöver inte ta skattehänsyn då de gör kalkyl inför ett fastighetsköp och kan därför lägga höga bud, O realisationsvinstbeskattningen gör att många lantbrukare är obenägna att sälja och vid försäljning måste de ta särskild hänsyn till realisationsvinstbeskattningen för att försäljningsnettot skall bli acceptabelt - med fog kan hävdas att realisationsvinstskatten över lag höjt fastighetspriserna, 0 de köpare som under en övergångstid kan bortse från förräntning av sitt fastighetsköp, dvs. långsiktiga kapitalplacerare, kan också betala mer än den som redan förvärvsåret måste erhålla full täckning för kostnadsräntor och dessutom ha ett kontantöverskott till sitt uppehälle. 1 skattelagstiftningen och dess tillämpning kan fler exempel ges som sammantaget orsakar höga försäljningsvärden. En särskild olägenhet innebär den regel som tvingar en lantbrukare, som t. ex. fått sin fastighet exproprierad, att inom den korta tiden av omsätta sin expropriationsersättning i ny jordbruksfastighet. Sker ej detta drabbas vederbörande av en mycket hård beskattning. Ofta kan det vara svårt att finna ett lämpligt objekt. Självfallet blir då denna lantbrukare benägen att till varje pris köpa nytt lantbruk. Från moderata samlingspartiets sida kräver vi att särskild hänsyn tas till den förvärvare som genom expropriation tvingats frånträda sin egendom och som vill fortsätta sin yrkesverksamhet som lantbrukare. I dessa sammanhang finnér vi det helt naturligt att ställa statligt ägd mark till förfogande liksom att vederbörande i förvärvshänseende skall prioriteras. Av här angivna skäl framgår att några påtagliga förbättringar inte är att vinna genom att utöka den s. k. tillståndspliktiga kretsen av köpare med syskon eller syskonbarn. Härtill krävs helt andra åtgärder och då sådana som inte påverkar de fastighetsfång vilka sker inom en arvsberättigad släktkrets. I motiveringen till förslaget om utvidgad förvärvstillståndsprövning anger departementschefen: 1 likhet med utredningen anser jag emellertid att sistnämnda, mer avlägsna släktskap liksom sammanboende bör kunna anses som ett särskilt skäl för bifall till förvärvstillstånd även om andra skäl skulle tala mot förvärvet. I det fall den föreslagna lagstiftningen vinner bifall är givetvis detta en utomordentligt viktig anvisning om hur lagen skall tillämpas. En annan tillämpning vore också enligt vår mening helt orimlig Emellertid blir effekterna av en lagstiftning med sådana tillämpningsföreskrifter mycket begränsade. Moderata samlingspartiet kan bl. a. av detta skäl inte godta den nu föreslagna ändringen i jordförvärvslagstiftningen i vad avser tillståndstvång för syskon och syskonbarn. Det avgörande motivet för vårt avstyrkande är emellertid den motsägelse som ligger i att förvärv genom arv inom skyldskapskretsen inte skall prövas medan däremot köp och försäljning, vilket ofta kan komma till stånd som ett slags "förtida arv, skall prövas. En prövning uteslutande betingad av det sätt på vilket förvärvet sker - arv eller köp - är ägnad att skapa osäkerhet och onödigt byråkratiskt krångel samt att förhindra transaktioner som från strikt jordbruksekonomiska synpunkter kan anses fullt legitima. Om förslaget bifalles finns risk för att nästasteg på jordförvärvslagstiftningens område kan bli en prövning av arvsfall. I 6 § och 10 § i nu föreslagen jordförvärvslag återfinns ett nytt moment vid prövning av förvärvstillstånd. Förvärvstillstånd skall kunna nekas, om det kan antas att sökanden inte kommer att bosätta sig på egendomen. Om fastighet av regionalpolitiska skäl behövs som självständig fastighet får tillståndsmyndigheten efter åtagande av förvärvaren föreskriva att denne av skall yrkesmässigt bruka egendomen och, om särskilda skäl därtill finns, även att han skall vara bosatt på den. Syftet med nu föreslaget tillägg till lagstiftningen är uppenbart. Brukande och boende bör så långt möjligt höra ihop. Regionalpolitiska målsättningar kan infrias, om en spridd bosättning främjas. Enligt vår mening är det centrala i detta sammanhang en ovillkorlig brukningsplikt, som alltid följer det ansvar som åligger ägare av jord och skog. Att stärka en allmän brukningsskyldighet och därmed öka det naturliga ägaransvaret är i hög grad ägnat att främja den målsättning inom jordbrukspolitiken som moderata samlingspartiet strävar efter. Vi hälsar således med tillfredsställelse att begreppet brukningsplikt förs in i lagstiftningen på det sätt som föreslås i propositionen. utgår vi ifrån att begreppet brukningsplikt skall anpassas från fall till fall, så att - om brukningsenhetens storlek eller driftsinriktning så kräver - anställd arbetskraft kan ingå i begreppet personlig brukningsplikt. Självfallet kommer huvuddelen av gårdar att även fortsättningsvis brukas av ägaren personligen och hans familj. Av såväl praktiska som principiella skäl vänder vi oss mot begreppet boplikt. Helt självklart har det övervägande antalet köpare av jordbruksfastigheter för avsikt att bosätta sig på den förvärvade fastigheten, vilket onödiggör en bestämmelse om boplikt. Vidare är det i praktiken orimligt att kräva boplikt på exempelvis skogsfastigheter utan egentlig bostadsbebyggelse liksom på additionsförvärv av köpare som redan bor på orten. Likaså kan en köpare, exempelvis en ung nyetablerad lantbrukare, av ekonomiska skäl och familjeskäl finna det ändamålsenligt att bibehålla såväl tidigare bostadsort som eventuell anställning. Man får i detta sammanhang inte bortse från att den kanske enda möjligheten för vederbörande att etablera sig som lantbrukare är förekomsten av egen och makes inkomst av anställning efter förvärvet. Andra skäl kan vara familjesituationen i övrigt såsom barnens skolgång m. m. Trots dessa invändningar kommer även normalfallet att vara att förvärvaren bosätter sig på den förvärvade fastigheten efter förvärvet. Till de praktiska skäl som talar mot införande av boplikt hör onekligen de erfarenheter som finns att hämta i våra grannländer och . Enligt vår mening talar dessa erfarenheter mot införandet av ett system med boplikt. Möjligheterna för den som vill kringgå lagstiftningen är många och kontrollmöjligheterna små. Motivet till att införa möjlighet för tillståndsgivande myndighet att föreskriva boplikt anförs vara att det måste föreligga en yttersta möjlighet att säkerställa att de samhälleliga krav som bör uppfyllas vid förvärvstillståndsgivning kan infrias. Som särskilt skäl anförs att det inom vissa områden i landet av regionalpolitiska skäl är viktigt att ha möjlighet att föreskriva boplikt. Som lagrådet anför bör en förutsättning för åläggande av boplikt vara att förvärvaren i förväg åtagit sig förpliktelsen i fråga. Moderata- samlingspartiet motsätter sig införandet av generell boplikt i lagstiftningen. I 4 § i förslag till ny jordförvärvslag införs en grund för vägran av förvärvstillstånd, som innebär ett försök till priskontroll. Inledningsvis berörde vi de olägenheter som är förenade med mycket höga och stora skillnader mellan avkastningsvärden, taxeringsvärden och aktuella . Vi konstaterade också att orsaken härtill är ett instabilt penningvärde i kombination med skatteregler, som inte främjar en sund prisutveckling på jordbruksfastighetsmarknaden. Härutöver vill vi framhålla de synpunkter som framkommit vid lagrådets granskning av förslaget till ny jordförvärvslag, nämligen att vaije värdeberäkning är beroende av ett flertal faktorer som var för sig är ganska ovissa. Av det skälet måste de lämnas större utrymme för en skönsmässig värdering än vad den föreslagna lagtexten synes medge. Härutöver kan tilläggas att säljarens situation måste tillmätas viss betydelse. Exempelvis bör en lantbrukare, som avser att avyttra sin fastighet och pensionera sig, mötas av förståelse, då försäljningssumman av hans fastighet ofta utgör ett långt livs samlade sparkapital. Många lantbrukare står utanför ATP-systemet och är hänvisade till att i stor utsträckning själva sörja för sin ålderspensionering. Andra kategorier lantbrukare som riskerar kapitalförlust i detta sammanhang är de som förvärvat en fastighet till gällande marknadspris men av en ellerannan anledning tvingas upphöra med sin yrkesverksamhet och vid försäljning tvingas acceptera en i förhållande till erlagd köpeskilling orealistisk försäljningssumma. En analys av helt annan bredd än den som ligger till grund för propositionen är, enligt vår mening, behövlig för att klarlägga för ifrågavarande priskontroll grundläggande faktorer. Själva grunden för beräkning av skäligt fastighetspris, nämligen avkastningsvärdet, beror ytterst på en bedömning av vederbörande brukares kunnighet och förmåga att med givna produktionsfaktorer och genom ändamålsenlig kombination av exempelvis vegetabilie-, animalie- och annan produktion maximera sitt företags lönsam Härvid är det inte ovanligt att man på samma fastighet kan nå olika resultat med skilda brukare. Avkastningsvärdet som grund för värdeberäkningen rymmer således i sig många osäkerhetsfaktorer. Lantbruksnämndernas kalkylunderlag och kalkylmetod kan ge ett resultat och vederbörande köpares ett annat. Att på objektiv grund fastställa vilket som är det mest rättvisande vid ett givet tillfälle är i praktiken ogörligt. Att på sådana grunder i lagen föreskriva att en köpeskilling endast obetydligt skall få överstiga avkastningsvärdet är mycket osäkert. Enligt föreliggande lagförslag skall förvärvspriset vägas mot ett värde, som myndigheterna bestämmer för egendom som förekommer i ett förvärvstillståndsärende. Härvid skapas givetvis ett utrymme för godtycke och ett mått av rättsosäkerhet som inte kan accepteras. Enligt moderata samlingspartiets uppfattning innebär de olika grunder för prövning av förvärvstillstånd som i övrigt införs i lagen sammantagna viss möjlighet till en mera dämpad och sund prisutveckling, varför vi finnér förslaget till priskontroll obehövligt. Genom den nya lagen blir konkurrensen på köparsidan reducerad, vilket enligt vår bedömning bör få avsedd effekt. Vi menar att utvecklingen noga bör följas och skulle prisutvecklingen också bli orimlig, kan åtgärder behöva insättas. Vi anser dock att man bör avvakta resultatet av de andra åtgärderna innan man går in med ett så osäkert instrument som den föreslagna prisprövningen. Vad här anförts som motiv till att avstå från att införa generell priskontroll gäller enligt vår mening inte avslagsgrunden kapitalplacering, där förvärvaren konkurrerar med lantbrukare om fastigheten och uteslutande har kapitalplacering som motiv till förvärvet. En enligt vår mening värdefull förändring i nu gällande lag är att även vissa markförvärv som görs av stat, kommun och kyrka skall prövas liksom att vissa juridiska personers förvärvsmöjligheter begränsas dvs. de s. k. prioriterade förvärvarna lagstiftning blir jämställda med övriga förvärvare. I detta sammanhang vill vi erinra om att vi upprepade gånger fört fram krav på att den kommunala förköpslagen inte bör omfatta jordbruksfastigheter. En sådan förändring i lagstiftningen vore ägnad att förbättra lantbrukarnas förvärvsmöjligheter som kommuner endast skulle ta i anspråk den mark som oundgängligen behövs vid varje enskilt tillfälle. För kommunens del är det utan tvekan tillfyllest att få köpa i konkurrens med andra förvärvare eller om starka samhälleliga behov föreligger tillgripa expropriation. Mellanformen förköp av jordbruksmark är helt onödig och skapar endast osunda förhållanden för viss del av marknaden för jordbruksfastigheter. När det gäller de i nu gällande lagstiftning s. k. prioriterade förvärvarna vill vi understryka vikten av att exempelvis mindre sågverk, särskilt de som är belägna inom stödområdet, även fortsättningsvis skall ha möjlighet att genom fastighetsköp kunna säkerställa någon del av sitt råvarubehov. Härvid bör lagen omfatta industri som drivs av såväl juridisk person som fysisk Givetvis får dessa förvärvare inte konkurrera om sådan mark som behövs för rationaliseringsändamål eller eljest bör ägas av fysisk person som är bosatt på orten i fråga. Vi vill särskilt peka på de förhållanden på fastighetsmarknaden som råder. Vi understryker att de stora arealer av bolagsägd skogsmark som är till salu bör kunna komma i fråga för dessa kategorier. Vi anser att huvuddelen av denna mark inte bör försäljas till domänverket utan att ifrågavarande mark först erbjudits lantbrukare och vissa andra fysiska och juridiska personer. Värdet av regionalt spridd industriell verksamhet och därmed sysselsättning måste i dessa sammanhang tillmätas stor vikt. Enligt moderata samlingspartiets mening måste förskjutningen i ägarstrukturen mot ett minskat enskilt ägande brytas. Enskilda lantbrukare bör i ökad utsträckning ges möjlighet att förbättra lönsamheten på sina fastigheter genom att köpa tillskottsmark. Då mycket stora arealer (ca 250 000 ha) f. n. är eller förväntas bli utbjudna till försäljning, bör även enskilda köpare kunna komma i fråga. Först då mark som bolag önskar sälja utbjudits till lantbrukare eller andra bolag och dessa inte önskar eller finner lämpligt att köpa den bör domänverket komma i fråga som förvärvare. Härvid kan konkurrensen minska något förde fastigheter som lantbrukare i allmänhet konkurrerar om som det inte automatiskt erfordras statskapital vid de tillfällen då större markområden utbjudes till försäljning. I valet att överföra mark till samhällets ägo eller till enskilda fysiska personers ägo är vårt ställningstagande klart och entydigt till förmån för enskilt ägande. Det bör ankomma på vederbörande utskott att utarbeta erforderliga författningsändringar. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställer vi att vid behandlingen av propositionen 1978/79:85 beslutar 1. att 2 § punkt 5 ändras att omfatta jämväl syskon och syskons avkomling, 2. att 6 § punkt 1 ändras till "om det kan antas att förvärvaren inte kommer att yrkesmässigt bruka den, 3. att 4 § punkt 1 utgår med därav följande konsekvensändringar, 4. att förköpslag ändras så att jord- och skogsbruksmark icke må omfattas av förköpsrätt, 5. att hos regeringen begära utvärdering och översyn av realisationsvinstbeskattningens inverkan på marknadspriserna på jordbruksfastigheter, 6. att hos regeringen begära ändring av nuvarande skatteregler vid expropriation så att tiden för realisationsskattefritt ersättningsköp utsträcks, 7. att uttalar att frivilligt utbjuden bolagsmark i möjli gaste mån genom lantbruksstyrelsen utbjuds till enskilda jordoch skogsbrukare, 8. att i övrigt bifalla propositionen. H. () L. () i () () () PER () () ()