mot · G2022433 · 1979-03-29 00:00:00 — 1978/79: 2433 Motion 1978/79: 2433 av m. fl. med anledning av propositionen 1978/79:160 om fortsatt reformering av inkomstskatten, m. m. Under den allmänna motionstiden väckte vi socialdemokrater en motion (1978/79:1629) om den framtida inriktningen av skattepolitiken. Vi konstaterade i denna motion att skatterna spelar en helt central roll såväl när det gäller att skapa ekonomisk trygghet och social välfärd som när det gäller att åstadkomma en rättvis fördelning av de disponibla inkomsterna. Det är genom skatter och avgifter som vi kunnat skapa trygghet åt de gamla. Det är genom skatter som vi har kunnat skapa en sjukvård och en social omvårdnad som är tillgänglig för alla oavsett inkomst och förmögenhet. Det är genom ett på solidaritetens grund byggt avgiftssystem som samhället kan ge alla en ekonomisk trygghet vid sjukdom och olycksfall och vid arbetslöshet. Det är genom skatter som vi har kunnat öppna utbildningsvägar för ungdomar som tidigare av ekonomiska skäl utestängdes från en fortsatt utbildning. Skatterna har också gjort det möjligt för oss att bygga ut arbetsmarknads- och regionalpolitiken och bereda väg för ett samhälle där alla ges rätt till arbete och trygghet. Skatterna och avgifterna har varit viktiga instrument med vilkas hjälp vi har kunnat förvandla vårt land från ett privilegiesamhälle till en välfärdsstat byggd på solidaritetens och det gemensamma ansvarets principer. En lång rad representanter för de borgerliga partierna riktar nu hårda attacker mot skatterna och skattesystemet. Man kallar skatterna asociala och ger långt gående löften om skattesänkningar. Man för ett dunkelt tal om rundgången mellan skatter och bidrag, utan att tala om att vi genom de sociala bidragen till barnfamiljerna, till låginkomsttagarna, till de sjuka och till pensionärerna åstadkommer en betydande inkomstfördelning från de ekonomiskt starka i samhället till dem som behöver samhällets stöd. Den ekonomiska tillbakagången och de växande orättvisorna under den borgerliga regeringens tid har hjälpt fram dessa reaktionära strömningar. Men i detta läge är det desto viktigare för socialdemokratin att slå tillbaka dessa attacker mot välfärden och mot en rättvis fördelning. Vi måste fortsätta arbetet med att utforma ett skattesystem som leder till en ökad social rättvisa och lägger en för framtiden fast grund för en välfärd som verkligen kommer alla till del. 1 1978/79. 1978/79: 2433 Kraven på detta arbete är stora. Den borgerliga regeringens och även folkpartiregeringens oansvariga finanspolitik har försatt landet i en för framtiden mycket svår ekonomisk situation. Det allt större budgetunderskottet är ett uttryck för de borgerliga partiernas oförmåga att kontrollera utgifterna och finansiera en växande offentlig sektor. I ett kortare perspektiv utgör det stora budgetunderskottet en betydande inflationsfara. I ett längre perspektiv utgör det ett allvarligt hot mot välfärden och den sociala tryggheten. Det stora underskottet har redan av bl. a. moderata samlingspartiets representanter tagits till intäkt för att vi nu måste minska välfärden försämra sjukförsäkringsförmånerna, minska stödet till arbetsmarknadspolitiken, m. m. Vi socialdemokrater accepterar emellertid inte att en helt nödvändig sanering av statsfinanserna tillåts gå ut över välfärden. I stället är det nödvändigt att statsinkomsterna förstärks. Utöver de anspråk på ökade statsinkomster som kommer sig av det stora underskottet i statens budget reses krav från en rad andra områden. Den av samhället beslutade utbyggnaden av barnomsorgen måste fullföljas. Vi har i vår motion med anledning av propositionen 1978/79: 95 om den kommunala ekonomin föreslagit en höjning av statsbidragen till kommunernas barnomsorg. Den ständigt fortgående ökningen av antalet äldre personer kräver kraftiga satsningar på äldrevården och långtidsvården. Även på transfereringsområdet kommer anspråken att vara betydande. Vi befinner oss fortfarande i genomförandeskedet av ATP-reformen. De utlovade standardstegringarna till folkpensionärema skall hållas och ställer ytterligare krav på ökningar av statsinkomsterna. Kommunernas berättigade krav på en utbyggd och mer effektiv skatteutjämning leder också till behov av ökade inkomster för den statliga sektorn. Totalt sett leder hela denna utvecklingsbild till att vi måste räkna med anspråk på fortsatta ökningar av det offentligas inkomster. Skattesystemet kan knappast lösa alla dessa olika uppgifter om man inte kan falla tillbaka på en långsiktig tillväxt av produktion och inkomster. Det är i första hand genom en tillväxt av inkomstunderlaget som man kan finansiera en fortsatt utbyggnad av välfärdssamhället. Detta understryker behovet av att såväl den allmänna ekonomiska politiken som skattepolitiken ges en sådan inriktning och utformning att vi på nytt får till stånd en långsiktig tillväxt och en positiv utveckling av vårt lands ekonomi. Det är mot denna bakgrund desto viktigare att den uppgång som man nu kan se spår av fortsätter inpå . Den allmänna ekonomiska politiken måste utformas med sikte på detta. Det ekonomiska läget och situationen på skatteområdet motiverar att man nu måste ta ett samlat grepp om hela skattepolitiken. I den socialdemokratiska motionen 1978/79:1629 angavs riktningen för det arbete som skall ge oss ett skattesystem för 1980-talet. Även om inte alla 1978/79: 2433 de förändringar som berördes i den motionen kan genomföras på en gång angavs dock klara riktlinjer för det långsiktiga reformarbetet. Två viktiga utgångspunkter skall gälla för socialdemokraternas fortsatta reformarbete på skatteområdet: För det första kan vi inte räkna med någon sänkning av det totala skatte- och avgiftstrycket framöver. Snarare får vi räkna med fortsatt ökade anspråk för att tillgodose de många människornas behov av trygghet och välfärd. För det andra får skattebördan inte läggas över från högre till lägre inkomsttagare. Vi kommer att fortsätta att arbeta för ett system som fördelar skatterna efter bärkraft. Vi kommer att fortsätta att kämpa för ett rättvist och solidariskt samhälle. Hörnstenarna i den socialdemokratiska reformeringen av skattepolitiken är följande: Skatterna bör i ökad utsträckning tas ut direkt från produktionen. Detta bör ske genom en allmän produktionsskatt. Härigenom kan man dämpa kommunalskatterna och ta ner marginalskatterna i ett brett skikt av inkomstskalan. Rätten till avdrag från inkomsterna bör begränsas. Den kommunala skatteutjämningen bör byggas ut. Skatten på realisationsvinster måste skärpas. En lag mot skatteflykt måste införas och skattekontrollen förstärkas. De förslag som i det följande kommer att presenteras till en omläggning av den direkta inkomstskatten är ett led i denna långsiktiga reformering av skattesystemet. Den samhällsekonomiska bakgrunden för skatteomläggningen 1980 av stagnation och tillbakagång för den svenska ekonomin verkar nu konjunkturen vara på väg uppåt. Uppgången sker visserligen från ett mycket lågt utgångsläge. Den outnyttjade produktionskapaciteten är betydande och arbetslösheten stor. Men enligt bedömningarna i folkpartiregeringens budgetproposition kommer uppgången att bli kraftig. Bruttonationalprodukten (BNP) beräknas stiga med . Av störst betydelse är visserligen lageromslaget som i sig inte bidrar till någon mera långsiktig uppgång i ekonomin. Därutöver skall såväl den privata konsumtionen som exporten öka med relativt höga tal. I vår motion 1978/79:1124 om den ekonomiska politiken och budgetregleringen ifrågasätter vi om uppgången verkligen kommer att bli så kraftig. Vi pekar på att exportprognosen bygger på flera osäkra förutsättningar. Den oroliga situationen på oljeförsörjningens område och de kraftiga prisstegringarna inte bara på oljan utan på en rad andra viktiga råvaror som inträffat understryker osäkerheten i bedömningarna på detta område. 1978/79: 2433 Vi pekar även på att regeringen sannolikt har underskattat konsumentprisernas stegring under loppet av 1979. En kraftigare uppgång av importpriserna ter sig nu sannolik, som även de kraftiga ökningarna i penningmängd och likviditet som budgetunderskottet medför skapar risker för ytterligare uppgångar i dessa konsumentpriser. I sin tur skulle detta kunna komma att medföra att den privata konsumtionen inte stiger lika kraftigt som regeringen räknar med i sin budgetproposition. kan sparbenägenheten efter de senaste årens kraftiga ökningar komma att återgå till en långsiktigt mera normal nivå. I så fall skulle den privata konsumtionen komma att öka snabbare än vad man har räknat med. En betydande osäkerhet föreligger alltså när det gäller att bedöma den privata konsumtionens utveckling . Osäkerheten tilltar självfallet ytterligare i fråga om utvecklingen . I fråga om bostadsbyggandet redovisar regeringen en mycket optimistisk bedömning. Detta beräknas öka med 8 å i volym . kan vi i vår motion konstatera att andelen outhyrda lägenheter i nyproduktionen på nytt ökar i vissa delar av landet. Detta sker parallellt med att bostadsköerna också ökar. Orsakerna är att de borgerliga regeringarna inte lyckats kontrollera kostnadsutvecklingen i bostadsproduktionen. Hyrorna i nyproduktionen har stigit så snabbt att många bostadssökande inte har råd att ta de nya lägenheterna. Utvecklingen bekräftar vårt tvivel om att bostadsbyggandet skulle öka så pass kraftigt som regeringen förutsett. Även om man på en rad punkter kan peka på att regeringen var väl optimistisk i sina bedömningar av uppgångens styrka finns det dock mycket som talar för att den svenska ekonomin nu kommit in i en uppåtgående konjunkturfas. Även om takten i uppgången skulle komma att bli lägre än vad regeringen bedömt som sannolik ökar dock produktionen nu påtagligt. Redan den uppgång som vi nu kan räkna med borde motivera en åtstramning av finanspolitiken. Den expansiva effekten från denna politik är med dess nuvarande inriktning kraftigare än vad den var under stagnationsåren 1977 och 1978. Men borgerliga majoritet har inte velat vidta några åtgärder som förändrat denna inriktning. I vår ekonomisk-politiska motion varnade vi för konsekvenserna av denna politik: Den leder till betydande risker för en ökad inflation och växande obalanser på arbetsmarknaden som kan driva upp kostnadsläget och försämra vår internationella konkurrenskraft. Den leder dessutom i takt med att behovet av en omläggning blir alltmer akut till att de åtgärder som man då måste vidta blir alltmera drastiska och omfattande. Denna samhällsekonomiska bakgrund ställer två oavvisliga krav på skatteomläggningen . Det ena kravet är att skatteomläggningen 1978/79: 2433 skall ges en sådan utformning att den underlättar den kommande avtalsrörelsen. Fördelningen av skattesänkningarna på olika inkomstgrupper spelar här en väsentlig roll. För att kunna fullgöra denna funktion är det även nödvändigt att man redan nu tar ställning till hur skatteomläggningen skall finansieras. Det är först sedan denna precisering skett som man kan bedöma de totala fördelningsverkningarna av omläggningen. Det andra kravet är att omläggningen skall kunna fogas in i en allmänekonomisk politik syftande till en successiv förstärkning av finanspolitiken. Även om konjunkturuppgången skulle bli långsammare än vad regeringen förutsåg i början av detta år är det nödvändigt att fattar beslut om inkomstförstärkande åtgärder som besluten om skattesänkningarna sker. Regeringen kommer att redovisa sin syn på det ekonomiska läget i samband med att kompletteringspropositionen och den reviderade nationalbudgeten framläggs. I avvaktan på denna bör enligt vår mening besluten om de inkomstförstärkande åtgärderna nu gälla finansieringen av skatteomläggningen och de kommunalekonomiska åtgärderna. Skatteomläggningen bör alltså inte ytterligare förstora ett redan i och för sig för stort underskott i den statliga budgeten. Att framlägga förslag om skattesänkningar utan att också föreslå hur dessa skall finansieras är i dagens ekonomiska läge en helt oansvarig politik utan förankring i den ekonomiska verklighet i vilken vi lever. Kostnaderna för den av regeringen föreslagna skatteomläggningen inkl. åtgärderna på det kommunala området och med hänsyn tagen till effekterna av indexregleringen uppgår till ca . Vi kommer i det följande att föreslå åtgärder som kostnadsmässigt i huvudsak ligger inom samma ram. Enligt vår mening är detta nödvändigt för att lägga en så god grund för avtalsrörelsen som möjligt och för att kunna begränsa de kommunala utdebiteringshöjningama. Men för att finansiera dessa utgiftsökningar krävs en inkomstförstärkning på åtminstone samma belopp. Denna inkomstförstärkning bör utformas på ett sådant sätt att effekten av denna kan vägas in i avtalsrörelsen. Vi föreslår därför att beslutar uttala att kostnaderna för skatteomläggningen och övriga nu aktuella åtgärder, inkl. de som aktualiseras i propositionen 1978/79: 95 om kommunernas ekonomi, finansieras genom ett skatteeller avgiftsuttag på produktionen som ger staten full täckning för de direkta kostnader åtgärderna förorsakar statsbudgeten, dvs. Enligt vår mening bör detta i så fall ske genom att en skatt på produktionen, i enlighet med de förslag som framlades i motionen 1978/79: 1697, införs fr. o. m. Den närmare utformningen av denna nya skatt bör ske sedan den tillsatta utredningen om olika former av bruttoskatter har redovisat resul fl 1978/79. 1978/79: 2433 tatet av sitt arbete. Enligt direktiven skall denna utredning nämligen presentera en preliminär redovisning av sina resultat i sådan tid att den kan vara till ledning för ett ställningstagande i dessa frågor redan under innevarande höst. I propositionen föreslås sänkningar av marginalskatten för inkomster mellan ca . Den största sänkningen genomförs i skikten . Vidare föreslås att en marginalskattespärr införs, enligt vilken den sammanlagda statliga och kommunala marginalskatten inte får överstiga en viss gräns. Denna föreslås utgöra i inkomstskikt . 1980 och för inkomster därutöver. Tillsammans med indexregleringen leder detta till följande skattesänkningar i olika inkomstskikt: Skattesänkningar i olika inkomstlägen enligt förslagen i propositionen 1978/79:160 Som framgår av tabellen ökar skattesänkningarna kraftigt med stigande inkomst. För låginkomsttagare med . i inkomst rör sig sänkningen om endast . För en person med . i inkomst blir sänkningen nära . För en person med . i inkomst rör sig sänkningen om nära . Denna fördelning av skattesänkningarna är det kombinerade resultatet av de tre olika förändringar i skatteskalan som ligger bakom förslaget: Indexregleringen, marginalskattesänkningen och marginalskattetaket. Samtliga tre förändringar har den egenskapen att de gynnar de högre inkomsttagarna på de lägre inkomsttagarnas bekostnad. i relation till den disponibla inkomstens storlek, dvs. den taxerade inkomsten minskad med statliga och kommunala skatter, blir förslaget ännu mer utmanande. 1978/79: 2433 Ökning av den disponibla inkomsten (inkomsten efter skatt) 1980 till följd av folkpartiregeringens förslag till skattesänkningar Skattesänkning i förh. Tabellen visar klart att den av föreslagna skatteomläggningen leder till ökade klyftor mellan inkomsttagarna. I ett läge med ett begränsat utrymme för ökningar av den privata konsumtionen ger den orättfärdigt höga skattesänkningar åt särskilt de högsta inkomsttagarna. En sådan profil på skattesänkningarna kommer att skapa påtagliga problem i avtalsrörelsen. Låginkomsttagarnas behov av att få en ökad köpkraft är ju inte mindre än de högre inkomsttagarnas. För att de lägre inkomsttagarna skall få sin del av de ökade konsumtionsmöjligheterna tvingas man om denna skatteomläggning skulle genomföras till kraftigare låglönepåslag än vad som skulle behövas med en jämnare fördelning av skattesänkningarna. Den allmänna kostnadsökningen blir med andra ord högre i detta fall. Frågan om finansieringen lämnas i stora delar öppen i propositionen. Skatteomläggningen inkl. de åtgärder som man i annat sammanhang föreslår i fråga om den kommunala ekonomin leder till en ökad belastning på statsbudgeten på ca . I propositionen föreslås en höjning av stämpelskatten vid förvärv av fast egendom och av tomträtt samt vid inteckning som beräknas inbringa ca 550 milj. kr. Vidare förutskickas att förslag kommer att framläggas om att värdet av anställdas bilförmån skall ingå i underlaget för arbetsgivaravgifter och att barnomsorgsavgift även skall erläggas av egenföretagare. Dessa förslag beräknas komma att medföra en förstärkning av statsbudgeten med ca 700 milj. kr. I regeringens proposition med riktlinjer för energipolitiken (prop. 1978/79: 115) föreslås vissa energiskatteskärpningar som beräknas öka statens inkomster med ca 600 milj. kr. Sammantaget innebär dessa olika förslag en inkomstförstärkning på av de sammanlagt som skatteomläggningen kostar. I propositionen föreslås att ställningstagande till 1978/79: 2433 hur återstående finansieringsbehov skall täckas skall ske först instundande höst. Ur löntagarorganisationernas synvinkel innebär detta således att man inte har möjlighet att bedöma de totala effekterna av skatteomläggningen i ett och samma sammanhang. Inte heller denna omständighet kommer att underlätta avtalsarbetet . En viktig anledning till att de högre inkomsttagarna får så kraftiga skattesänkningar enligt folkpartiförslaget är att skatteskalorna indexreglerats på grundval av det beslut som togs . Vi socialdemokrater motsatte oss det borgerliga förslaget om indexregleringen. Vi gjorde det av flera skäl. Möjligheterna att föra en effektiv stabiliseringspolitik skulle komma att försvåras. Det fanns risker för att inflationen skulle komma att påskyndas. Det nu föreliggande skatteförslagets fördelningsprofil ger ett klart belägg för detta. Därtill skulle statsfinanserna komma att kraftigt försvagas. Vi förordade i stället, med hänsyn till inflationens skattehöjande effekter, återkommande skatteomläggningar som på ett rättvisare sätt än vad nu blir fallet skulle kunna ta hänsyn till de rådande omständigheterna och till hur inflationens verkningar kan bäras av hushåll i olika inkomstlägen. Indexregleringen tillämpades vid utformningen av statsskatter. Den har försvarats av de borgerliga partierna med hänvisning till att inflationen inte skall få höja skatterna. Den skulle enligt företrädare för dessa partier fungera som ett automatiskt system för att åstadkomma en rättvisa i skatteuttaget. De erfarenheter man har kunnat göra av hur indexregleringen slagit bekräftar emellertid i allt väsentligt de invändningar som vi haft mot detta system. Vad som kallats uteblivna skattehöjningar har i själva verket visat sig vara maskerade skattesänkningar åt de högre inkomsttagarna. I stället för att skapa en rättvisa har detta system bidragit till att öka klyftorna människorna emellan. Inflationen höjer inga inkomstskatter. Inflationen kan möjligen höja inkomsterna från mervärdeskatten eller från olika punktskatter. Men de statliga och kommunala inkomstskatterna höjs endast om lönerna och därigenom inkomsterna okar. Det borgerliga systemet för indexreglering tar ingen hänsyn till hur mycket lönerna ökar och till hur de överenskomna löneökningarna fördelas. De analyser som har kunnat göras av hur indexregleringen utfallit och som då baserar sig på de träffade avtalen visar klart att de högre inkomsttagarna fått en kraftig överkompensation genom detta system. Systemet har således inte åstadkommit den automatiska rättvisa som de borgerliga partierna utlovat, utan har i stället bidragit till att öka inkomstklyftorna mellan de olika inkomsttagarna. 1978/79: 2433 Vi föreslår därför att beslutar att upphäva den automatiska indexregleringen av skatteskalorna och att statsskatteskala i stället får gälla även , med de justeringar som föreslås i det följande. I vår motion (1978/79:1629) om inriktningen av skattepolitiken framhöll vi att de höga marginalskatterna i vårt skattesystem är en ofrånkomlig konsekvens av den strävan att fördela skattebördan efter bärkraft som kännetecknat vårt skattesystem. Vi framhöll emellertid att de höga marginalskatterna skapar två helt olika problem som det är viktigt att särskilja. Dels har det medfört svårigheter för även en genomsnittlig inkomsttagare att vid oförändrade skatteskalor och en hög inflation få ett tillfredsställande utbyte av de avtalsenliga löneökningarna. Detta har varit ett problem som gällt mycket stora grupper av löntagare under en stor del av . Dels hävdas att marginalskatterna utgör ett problem för höginkomsttagare och för personer som överväger att ta extraarbete eller byta till ett bättre betalt arbete. Den förra typen av problem beaktades under den socialdemokratiska regeringens senare år genom en rad olika skatteomläggningar som tog ned marginalskatterna för de vanliga inkomsttagarna och därigenom skapade förutsättningar för att de avtalsenliga löneökningarna blev mycket lågt beskattade. Men genom att skatteomläggningarna i huvudsak endast berörde marginalskatterna för låg- och medelinkomsttagarna har emellertid problemen för höginkomsttagarna och för dem som t. ex. överväger extraarbeten kommit att kvarstå. Inkomstförändringar som kraftigt överstiger dem som följer av avtalen kommer således att bli utsatta för en relativt kraftig marginalbeskattning. Denna effekt är emellertid en ofrånkomlig konsekvens av den allmänt inkomstutj ämnande skatteskalan. Om man vill minska marginaleffekterna för de högre inkomsttagarna genom enbart förändringar i den statliga skatteskalan leder detta vid en oförändrad inkomstfördelning före skatt till en omfördelning av skattebördan från högre till lägre inkomsttagare. En sådan allmän sänkning av progressiviteten leder alltså till en växande ojämnhet i inkomstfördelningen efter skatt. Det av folkpartiregeringen nu framlagda förslaget till marginalskattesänkningar och till ett tak på marginalskatterna i de två högsta inkomstskikten får just dessa effekter som vi pekade på i vår januarimotion. De leder till utmanande stora skattesänkningar för de högre inkomsttagarna och bidrar därigenom till att öka inkomstklyftorna och förskjuta skattebördan från högre till lägre inkomsttagare. 1978/79: 2433 marginalskattetaket skapar dessutom betydande administrativa komplikationer och kommer att leda till ökad byråkrati. Av dessa olika skäl yrkar vi avslag på regeringsförslaget i dessa delar. En grundläggande förutsättning för att man skall kunna åstadkomma en större reform av marginalskatterna utan att detta leder till negativa fördelningspolitiska effekter är att den kombineras med andra åtgärder som neutraliserar de sänkningar av inkomstskatten som uppstår för de högre inkomsttagarna. I vår januarimotion pekade vi på möjligheterna att kombinera en marginalskattereform med en omläggning av avdragssystemet. Gjorda undersökningar visar att avdragen i allt större utsträckning kommit att utnyttjas av de högre inkomsttagarna. Den faktiska utjämningen av inkomsterna har därför varit klart lägre än vad som framgår av skatteskalorna. De faktiska marginalskatterna i inkomstlägena över t. ex. . är i genomsnitt inte alls så höga som framgår av skatteskalorna. I vissa inkomstintervall är marginalskatten lägre än vad som framgår av skalan i dessa inkomstskikt just till följd av de stora avdrag som dessa inkomsttagare i allmänhet har. Skulle man kunna begränsa avdragsmöjligheterna skapar man möjligheter för en marginalskattereform som kan ta ned marginalskatterna i ett mycket brett intervall i inkomstskalan utan att detta behöver leda till en ökad ojämnhet i inkomstfördelningen efter skatt. I vår januarimotion krävde vi att hos regeringen begär en utredning med uppgift att framlägga förslag om en reformering av avdragssystemet. Regeringen har deklarerat sin avsikt att tillsätta en sådan utredning. Direktiven är ännu inte offentliggjorda men enligt vad som under hand meddelats kommer denna utredning att få mycket begränsade arbetsuppgifter.