mot · G2022129 · 1979-01-25 00:00:00 — av m. fl. idrottspolitiska beslut innebar allmänna och positiva uttalanden till fördel för bredd- och motionsidrotten. Att dessa uttalanden bara delvis infriats är inte särskilt förvånande med tanke på den ogenomtänkta idrottssyn som är förhärskande inte minst i de politiska instanserna. Mot den bakgrunden hade det varit betydligt mer förvånande om uttalandena i beslutet skulle ha förorsakat några genomgripande förändringar. Idrotten är en mycket viktig del av den mänskliga kulturen. I vårt land engagerar den kanske fler människor än någonting annat. Den är därför alltför viktig för att inte få en grundlig och seriös behandling i de politiska instanserna. Idrottens möjligheter i samhället och den människosyn som bör prägla den idrottsliga verksamheten är i högsta grad politiska frågor. Idrotten griper också in på många områden i samhällslivet. Idrotten återspeglar samhällsförhållandena. När samhället är genomkommersialiserat, så att det gäller att försöka slå mynt av allt, sätter detta sina spår även i idrotten. Vi har fått en helt igenom kommersialiserad elitidrott, vars utövare ofta får agera levande reklampelare, där betalning ofta får ersätta kamratskap. Lag måste vara lönsamma reklaminvesteringar om de skall få sponsorer. Stjärn- och elitkult sätter sina spår i allt tidigare åldrar. Utslagningen är hård. Och alla vars idrottande inte leder till de mest publikknipande (och högst reklamvärda) topprestationerna får idrotta på sämre villkor. Det gäller det övervägande flertalet kvinnliga idrottsutövare, det gäller män som kommit upp i åldrar där toppresultat kan nås, det gäller ungdomar som inte bedöms som tillräckligt idrottsligt utvecklingsbara, det gäller handikappade. När samhället är inpyrt av öppet och dolt kvinnoförtryck återfinns kvinnoförtrycket också inom idrotten. Kvinnorna får sämre möjligheter att utöva sin idrott, sämre möjligheter att träna och deras prestationer blir ofta förbigångna med tystnad eller förringade. En stockkonservativ idealbild av den passiva, svaga kvinnan avhåller många kvinnor från att utveckla sina idrottsanlag. Idrottens förutsättningar och utveckling skapas i samhället. Idrotten är därför en viktig politisk fråga. Idrotten är en folkrörelse. Men den är en folkrörelse på undantag. Hur många studiecirkelledare skulle studieförbunden få på samma villkor som gäller för de många tusen som på sin fritid ställer upp som ledare inom idrottens många småklubbar? Förvisso finns det idrott som till dels finansierar sig själv med publikinkomster, men det gäller bara undantagsvis. Idrottsledarna tvingas därför att ta tid från sina egentliga ledaruppgifter till att försöka skrapa ihop ekonomin åt föreningarna. Bristande stöd från statskassan hänvisar idrotten till sponsorer, lotterier och bingo. Idrotten är en stor fråga, och man måste se den i ett långt vidare perspektiv än bara som tävlingsidrott. Den finns med i samhället på många plan, och den återverkar i sin tur på samhällets utveckling. Idrotten spelar inte bara roll för människors fritid. Den finns med i skolan, i samhällsplaneringen, spelar roll i arbetslivet, på sjukhus, i försvaret, i olika former av hälso- eller social rehabilitering. Men staten stoppar undan idrotten till en rutinmässig anslagspost i bilaga till budgetpropositionen. Kultur och idrott bör ha ett eget departement. Detta kan vad beträffar idrotten behandla den i dess totala ekonomiska, sociala och kulturella sammanhang. Ett sådant departement behöver inte alls innebära att idrottens karaktär av folkrörelse försvinner. Tvärtom kan denna folkrörelsekaraktär stärkas, medan den nu allvarligt hotas av den växande kommersialismen. En allvarlig statlig satsning på idrotten måste nämligen syfta till att bryta kommersialismens grepp. Idrotten i vid mening måste ses som ett uttryck för människornas naturliga behov av kroppsliga aktiviteter. Betraktar man den ur detta breda perspektiv, lever vi i ett aktivitetsfientligt samhälle. Hur möter t. ex. barnen idrotten i förskolorna? Hur stora utrymmen har förskolebarnen för att kunna tillgodose sina kroppsliga aktivitetsbehov? Hur väl utbildade är deras lärare för att tillgodose dessa? Det vore ett rimligt krav från våra förskolebarn att få liknande utrymme för lek och idrott som barnen i den obligatoriska skolan, där utrymmena ändå i och för sig är alldeles för små för ändamålet och ett hån mot varje barn. 20 förskolebarn kräver faktiskt inte större utrymme i rörligt tillstånd än motsvarande antal bilar i parkerat tillstånd. Och motivet för ett sådant utrymme är att hjälpa till att ge grunden för den uppväxande individen att få ett friskare liv. Ju större utrymmen barnen får för sina kroppsliga aktiviteter, desto lättare blir det att undvika negativ konkurrens och tidig tävlingshysteri. För små utrymmen har alltid och kommer alltid att gynna de starka och hänsynslösa. Det borde vara en självklar rättighet för förskolebarnen (i detta Barnens År) att få leka och idrotta på en väl tilltagen barnvänlig yta under sakkunnig ledning, som fått en utbildning i att inse barns verkliga behov. Nya barndaghem bör inte byggas utan ett väl tilltaget utrymme för lek och idrott. Gamla barndaghem bör byggas ut så att barns lekbehov kan tillgodoses. Bara därför att barn är små fordrar de inte små ytor. Förskolor och fritidshem måste ges möjligheter till en gedigen lek- och idrottsutbildning (på barns villkor naturligtvis), annars kommer vi att få en sjukvårdskris utan motsvarighet i historien, eftersom dagens unga växer upp i ett för övrigt kroppsfientligt och barnfientligt samhälle. Det är en billig investering för vår framtid. Skall medborgarnas behov av rörelse och idrottslig aktivitet tillgodoses, är fler idrottsanläggningar och lokaliteter nödvändiga. Skapa fler jobb genom att bygga nya idrottshus, vars lokaliteter kan användas för breddidrott! Ge idrotten tillträde till redan befintliga tomma lokaler av typ skyddsrum! Bygg om dessa så att de kan komma idrotten till godo! Det lär dröja innan de kommer att användas för sitt tänkta användningsområde. Parkeringshus kan byggas om till idrottsutövning, som nöjestrafiken i stadscentrum försvinner. Bygg inga nya bostadshus utan att vinds- eller källarvåningarna består av väl tilltagna utrymmen för lek och idrott avsedda för män och kvinnor, barn och äldre, handikappade osv.! Prioritera flerfamiljshus med tanke på detta! Bygg inga nya parkeringshus eller varuhus utan att en hel våning kan användas till idrott av olika slag! Arbetsplatser av viss storlek bör vara försedda med väl tilltagna idrottsutrymmen. Den meningsfulla fritiden får emellertid inte bli ett argument för att orka med jobbet. Fritiden skall vara meningsfull oavsett bieffekter. Enda sättet att komma åt kommersialiseringen inom idrotten är att den organiserade idrotten ges ett rikligt samhälleligt stöd. Denna linje tillgodoses inte alls av regeringen, och inte heller tidigare regeringar har tagit frågan på allvar. Idrottsanslagen har knappt svarat mot prisutvecklingen. kan regeringen hävda att statsanslagen bara med några procentenheter understiger äskanden. Men mot detta argument bör två saker hållas i minnet. RF har fått vänja sig vid en viss anslagsnivå och prutar på specialförbundens anspråk. RF anpassar sig till statens njugghet. Men när idrotten på det sättet gjorts beroende av sponsorer etc. har det inom flera specialförbund och klubbar lett till att personer som bedöms ha goda kontakter får höga poster på grund av de resultat dessa kontakter kan förväntas medföra och inte på grund av att personerna i fråga har större idrottslig bakgrund. Detta är ett internt demokratiskt problem för idrottsrörelsen, men man måste inse att denna aspekt också spelar roll för idrottsrörelsens egna krav på samhället och dess ökade beroende av välviljan från näringslivet. Utvecklingen inom idrotten och dess viktiga roll i samhället gör att politiken på området radikalt måste förändras. Det gäller inte minst formerna för det statliga stödet till den organiserade idrottsrörelsen. En rad åtgärder måste övervägas - och en del torde vara möjliga att redan nu besluta om. Man bör överväga hur idrottsklubbarnas breddverksamhet skall stimuleras. Där bör prövas om inte normer bör utarbetas för ett särskilt breddstöd till klubbar som satsar på bredden, som försöker skapa nya aktiviteter, som försöker värva nya grupper av människor. Ett sådant stöd skulle kunna utgå t. ex. till klubbar som skapar idrottsverksamhet bland pensionärer eller för övrigt bland män och kvinnor längre ner i åldrarna; även medelålders personer är idrottsligt diskriminerade. Ett sådant stöd skulle kunna utgå till föreningar som integrerar handikappade och icke-handikappade. Det skall också uppmuntras om redan etablerade organisationer utan idrottsanknytning vill ta upp idrott på sitt program, t. ex. om studiecirkeldeltagare vill spela volleyboll efter "ordinarie kurstid" etc. Särskilt stöd måste sättas in för kvinnoidrotten. Visserligen finns nu vissa ansatser i den vägen, men kvinnodiskrimineringen är fortfarande stark inom idrotten. Här faller fortfarande ett tungt ansvar också på rikstäckande massmedia. För att stimulera kvinnlig idrott bör klubbar få söka aktivitetsstödet - som bara gäller ungdomsverksamhet - för kvinnliga idrottsutövare oavsett ålder. Ett annat problem gäller idrottsresorna. Detta kan sägas vara ett problem mera på elitnivå, men det är långt ifrån enbart detta. Det är främst ett glesbygdsproblem. Vilka resvägar blir det inte för ett i , eller även för fotbolls- eller bandylag i t. ex. detta vidsträckta områdes lägre serier? Men självfallet blir det speciellt akut när exempelvis idrottsutövare från t. ex. skall delta i rikstäckande tävlingar inte minst för de lag som deltar i seriespel. Genom sina skyhögt högre reskostnader är glesbygdsklubbarnas ekonomi hårdare ansträngd än klubbars i mera tätbefolkade områden, vilket går ut över glesbygdsklubbarnas möjligheter till både kvalificerad träning och breddverksamhet. Därför är det ett glesbygdskrav att idrottsresor med SJ och, där så är motiverat av avståndsskäl, inrikesflyget ges statliga subventioner. bör uppdra åt regeringen att komma med konkret utformat förslag i detta stycke. Kommersialiseringen inom idrotten är mest utbredd inom idrotten på elitnivå. Elitidrotten, som inte alls behöver vara detsamma som de hårt kommersialiserade professionella shower som massmedierna så hårt favoriserar, är en viktig del av idrottsrörelsen, den är inom de flesta grenar framsprungen ur bredden och är dess logiska fortsättning. Motsättningen elit-bredd är konstlad men har blivit en realitet genom kommersialismens inbrytning inom idrottsrörelsen. Självfallet måste en breddidrott, som fotboll, utövas i form av matcher, och ett seriesystem är sedan bara en naturlig fortsättning. Men när kommersialismen bryter in uppstår en ny dimension. Då kan nedfiyttning i en serie bli ekonomisk katastrof för en klubb, och då kommer spelarköpen, då hotas lagandan, då spräcks småklubbars kamratgäng och egna avancemangsmöjligheter av storlagens värvare osv. rycks ofta den enskilde idrottsutövaren in i ett liv där han/hon måste topprestera och där den sociala tryggheten minskar med "marknadsvärdet". Det finns självfallet inget att invända mot att någon byter klubb av sportsliga eller andra skäl, men tendensen är tydlig. Pengar blir det som räknas. Skall idrotten kunna befrias från kommersialismens grepp, krävs kraftiga samhällsinsatser. Det räcker inte bara med ökade anslag. Det är en omöjlig uppgift för idrottsrörelsen att i vårt genomkommersialiserade samhälle bryta med kommersialismen utan medvetna politiska åtgärder av staten och kommunerna. Några punkter i ett sådant program kan vara: Ökat utrymme för idrott i skolorna så att all idrott för barn bedrivs inom skolorna, vilket gör att alltför tidig idrottsspecialisering och Men idrottsrörelsens ledare och tränare skall naturligtvis komma in i skolorna och visa sitt utbud och hjälpa till att ge den undervisning eleverna önskar, under sin sakkunniga ledning. Alla tränare och personer med viktiga ledaruppdrag bör arvoderas på samma grunder som studieledare inom studieförbunden, och idrottsrörelsen bör jämställas med studieförbunden i bidragsavseende härvidlag. Subventionera idrottsklubbars idrottsresor på kollektiva färdmedel! En utredning bör tillsättas som överväger statliga stipendieformer och åtgärder för social trygghet åt idrottsutövare på elitnivå på grunder som undviker skapandet av en idrottsadel'. Gymnastik- och bör omfattas av samma ideologi som idrotten i övrigt och bör öppna portarna för duktiga idrottare, som är intresserade att bli tränare eller ledare även om deras teoretiska betyg är låga. GIH:s utbildning bör omformas så att det blir möjligt att kombinera med kvalificerad elitidrottsträning, och GIH bör som läroanstalt ta till vara de kunskaper som varje elitidrottare i det här landet besitter tekniskt, taktiskt, psykologiskt, pedagogiskt, näringsmässigt och ekonomiskt. Lokalerna på GIH bör byggas ut för forskning, försöksverksamhet, träning osv. De nuvarande lokalerna fyller inte ens de mest primära behov. Idrott bör införas som ämne vid våra universitet - ett ännu mycket outforskat ämne, sociologiskt, pedagogiskt, psykologiskt, historiskt, historiskt-ekonomiskt, social-antropologiskt osv. Med hänvisning till det anförda föreslås* 1. att anslaget i budgetpropositionen 1979 bilaga 13 punkten I 1. Stöd till idrotten: Organisationsstöd m. m. / 80 upptas till . i enlighet med begäran. 2. att uttala att ett särskilt kultur- och idrottsdepartement bör inrättas, 3. att hos regeringen hemställa om särskilt förslag om kraftigt ökat stöd till byggande av idrottsanläggningar, 4. att hos regeringen hemställa om förslag om aktivitetsstöd för kvinnoidrotten. 5. att hos regeringen hemställa om förslag till subventioner av idrottsresor i enlighet med motionens riktlinjer, 6. att uttala sig för det i motionen angivna programmet för åtgärder mot kommersialiseringen av idrotten och hos regeringen hemställa om initiativ som innebär programmets genomförande, *Se även motionen 1978/79:2130. 7. att uttala sig för vad som i motionen i övrigt anförs om idrottspolitiken. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk)