mot · G2021071 · 1979-01-24 00:00:00 — om kostnaden för anskaffande av arbetsglasögon Landstingsbidrag utgår f. n. till glasögoninköp och synundersökning hos legitimerad optiker inom . Bidraget omfattas av samtliga landsting och finansieras av bidrag till landstingen. På detta sätt anses glasögonbehovet hos barn och ungdom tillhöra handikappsidar.. Bestämmelserna om glasögonbidragets omfattning i olika län överensstämmer i stort sett i hela landet, även om centraliserade bestämmelser inte existerar. Dessutom lämnar några landsting bidrag av egna skattemedel till pensionärsglasögon. Yrkesverksamma får dock ej några bidrag till nödvändig korrektion av synen, trots att många av dessa () är direkt arbetsoförmögna utan sina glasögon. De får inte ens ersättning för behövlig synundersökning av , om undersökningen inte är gjord av läkare. Detta trots att de legitimerade optikerna är lika officiella i sin egenskap av medicinalpersonal och att rekommenderar alla ögonkliniker m. fl. att i avlastningssyfte ej ta emot patienter som önskar synundersökning om misstanke för ögonsjukdom ej föreligger. Det är därför angeläget att kostnader för synundersökning hos legitimerad optiker i bidragshänseende skall jämställas med synundersökning hos läkare. är det så att sjukkassan betalar en sådan undersökning, om den legitimerade optikern gör undersökningen på en teknisk synhjälpscentral, men inte om han gör den privat. Däremot utgår det ersättning för synundersökning utförd av legitimerad optiker privat, om patienten är , men inte för äldre patienter. Mot bakgrund av den policy som vi följer här i landet när det gäller hjälp till människor som är handikappade i något avseende (speciellt i vad avser arbetslivet) föreligger en uppenbar orättvisa beträffande bidrag till hjälpmedel för t. ex. hörselskadade i jämförelse med dem som utan hjälpmedel kan jämställas med synskadade. Man nonchalerar synhandikappade, som själva måste bära hela kostnaden för sitt nödvändiga hjälpmedel. En närsynt person ser utan sina glasögon ofta lika dåligt som en synskadad person. Den synskadade får bidrag till sådana hjälpmedel som underlättar hans situation, men den närsynte måste själv betala det hjälpmedel som krävs för att han skall kunna fungera. Den nödvändiga användningen av läs- och arbetsglasögon efter är betingad av naturliga åldersförändringar i människans ögon. Utan nödvändig korrektion omöjliggörs närarbete eller läsning av normal stil. Glasögonen måste i ett sådant fall klassificeras som ett nödvändigt habiliteringshjälpmedel. För andra typer av handikapp som är betingade av åldersförändringar finns möjligheter att fä bidrag från det allmänna, men inte för nödvändiga arbetsglasögon, trots att åtminstone den äldre arbetskraften är oförmögen att arbeta utan dessa. Principfrågan gäller om det skall vara skillnad i bidragshänseende mellan Ett synhandikapp som gör människan arbetsoförmögen och som ej går att habilitera med hjälpmedel. (I ett sådant fall utgår statsbidrag för allt behövligt hjälpmedel.) Ett synhandikapp som gör människan arbetsoförmögen (ålderssynthet) men som går att habilitera med hjälpmedel (glasögon). I ett sådant fall utgår ej bidrag till hjälpmedel. I tidigare motioner har krävts att alla typer av glasögon skulle ersättas via någon typ av glasögonförsäkring. En sådan skulle säkerligen bli kostsam men bör kunna gälla som en målsättning. T. v. är det dock nödvändigt att skapa rättvisa i samhällets ersättningsregler gällande olika slag av handikapp. Den synhandikappade är som sagts därvid i ett klart underläge. Under alla förhållanden torde det vara nödvändigt att utvidga samhällets insatser också till ytterligare ett par grupper utöver gruppen upp till . Det gäller i första /lortdarbetsverksamma personer som ej kan klara av sitt arbete utan behövlig korrektion av glasögon. Antingen bör kostnaden läggas på arbetsgivaren eller också bör medgivas rätt till avdrag i deklaration. Som exempel kan angivas att arbetarskyddsstyrelsen med hänvisning till arbetarskyddslagen utfärdat bl. a. speciella anvisningar om åtgärder till förebyggande av synbesvär vid avläsandet av bildskärmar. I dessa anvisningar står bl. (punkt nr 5) att Om arbetstagare har brytningsfel och får synbesvär vid bildskärmsarbete om glasögon för normalt bruk används, skall bildskärmen flyttas så att besvären upphör. Om detta inte är möjligt skall arbetsgivaren tillhandahålla särskilda glasögon, som är utprovade för bildskärmsarbetet. Det synarbete som bildskärmsarbetet kräver är bara ett av de många inom arbetslivet som utsätter den arbetande människan för synstress. Såväl på verkstadsgolvet som på kontor finns det många arbeten som förorsakar samma typ av synbesvär som bildskärmsarbetet. Arbetsstyrelsen har alltså inte uppmärksammat problemet i hela dess vidd. är den arbetande själv helt omedveten om att besvärsbildens fundamentala orsak finns att söka i synstress och att saken skulle kunna avhjälpas genom lämpliga och specialanpassade hjälpmedel i likhet med vad som är fallet i samband med bildskärmar. bestämmelser borde därför skapas för att man skall kunna kontrollera och regelbundet följa upp den arbetande människans synmiljö och individuella synsituation (vilken stän digt förändras dels genom tilltagande ålder, dels genom förändringar av den fysiska miljön) och för att arbetsgivaren, om så befinnes nödvändigt, skall kunna tillhandahålla särskilda glasögon som är utprovade för arbetet i fråga. / andra hand gällder det pensionärer som utan korrektionsglas har samma synstatus som andra synhandikappade. 1 båda fallen avses bidrag och inte kostnadsfria glasögon, dvs. en anpassning till de regler som gäller personer upp till . Med hänvisning till det anförda föreslås1 att hos regeringen begär en utredning av hur samhället kan underlätta anskaffande av glasögon för personer i behov av arbetsglasögon. 'Se även motionen 1978/79:1072.