ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G2021178 · 1979-01-24 00:00:00 — av m. fl. om hanteringen av beslagtagen narkotika I samband med att polisen anhåller personer för narkotikabrott så beslagtar man även den narkotika som den anhållne har. Några regler för hur polisen skall hantera beslagtagen narkotika finns inte och det har förekommit fall, där enskilda befattningshavare inom polisen förstört beslagtagen narkotika genom att bränna den i värmeanläggningen i sin egen bostad. Det har även förekommit fall där vederbörande inte har verkställt uppdraget om förbränning så som efter beslaget. Regler för beslagtagen narkotika skall hanteras måste utfärdas och ges en sådan utformning att det skapas garantier för att narkotikan förstörs. Vidare bör inte ansvaret för att narkotikapreparatet förstörs överlämnas till enskild befattningshavare inom polisen. Regeringen bör ta initiativ till överläggning med och andra myndigheter, som har ansvaret för kampen mot narkotika och verka för att rigorösa regler om handhavandet av beslagtagen narkotika utformas. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförs om beslagtagen narkotika. () () () () ()
mot · G2021179 · 1979-01-22 00:00:00 — av m. fl. om åtgärder för en bättre rehabilitering av intagna i kriminalvårdsanstalt Vi måste tyvärr konstatera att samhället i stor utsträckning har misslyckats när det gäller att återanpassa människor som av olika anledningar kommit i klammeri med rättvisan. Såsom vårt samhälle har utvecklats är det ofrånkomligt att ungdomarnas startmöjligheter är olika på grund av olikheter i hem och miljö. Åtskilliga ungdomar hamnar i gäng och kan inte motstå det negativa inflytande som de där utsätts för. Samhället måste ta på sig en del av skulden för att så många människor visar brottsligt beteende. Övervakningen på offentliga platser har varit otillräcklig, och vi har låtit människor ganska fritt ägna sig åt mer eller mindre brottslig verksamhet, t. ex. i och på här i . Samhället har därför också skyldighet att se till att de som misslyckats får hjälp med rehabilitering och återanpassning. Det är viktigt att man ger dem verklig vård. Förstagångsförbrytare skall inte placeras bland personer som visat starkt brottsligt beteende. Det är ett faktum i dagens läge att förstagångsförbrytare på fångvårdsanstalten lär sig mer om hur han skall begå nya brott än om hur han skall komma ifrån det brottsliga beteendet. I stället för att bli rehabiliterad får han lära sig att begå brott - och t. o. m. grava brott. Det måste också bli möjligt att inrätta drogfria anstalter, särskilt för förstagångsförbrytare som inte tidigare använt narkotika. händer det ofta att människor blir narkotikamissbrukare när de kommit in på anstalt. När strafftiden är slut och den intagne lämnar fångvårdsanstalten, är det ytterst viktigt att hjälpa honom till rätta i samhället och därigenom minska risken för att han återfaller i brottsligt beteende. Vi måste göra större insatser än i detta avseende. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär utredning om åtgärder för bättre rehabilitering av intagna på fångvårdsanstalt, enligt de riktlinjer som anges i motionen. () ()
mot · G2021180 · 1979-01-24 00:00:00 — av m. fl. om påföljdssystemet vid trafiknykterhetsbrott I motionen 1975:1113 påpekades att lagstiftningen om trafiknykterhetsbrott har varit föremål för utredningar och diskussioner och att påföljdspraxis i stort sett varit oförändrad . 1 motionen hänvisades bl. a. till en rapport från utvecklingsenhet och beteendevetenskapliga institutionsgruppen vid vari belystes omfattningen av alkoholproblem hos dem som blivit dömda för rattfylleri. Motionen utmynnade i en hemställan om förslag till ett mera nyanserat påföljdssystem vid rattonykterhetsbrott och en förstärkning av nykterhetsvårdens resurser, så att ett mera nyanserat påföjdssystem kunde genomföras. 1 sitt av godkända betänkande (JuU 1975/76:8) beträffande motionen anförde justitieutskottet bl. a. följande: 1 likhet med motionärerna anser utskottet att en reform på trafiknykterhetslagstiftningens område bör komma till stånd. Enligt utskottets mening bör emellertid resultatet av den av riksdag beslutade försöksverksamhet med rutinmässiga alkoholutandningsprov avvaktas, innan ställning tas till hur lagstiftningen närmare bör utformas. Som utskottet framhöll , då frågan om påföljden för rattonykterhet var aktuell, kan nämligen försöksverksamheten antas ge ett bättre underlag för ett samlat ställningstagande till trafiknykterhetsbrottskommitténs betänkande i stort, inte minst beträffande valet av påföljder. När erfarenheterna från försöksverksamheten utvärderats, bör proposition på grundval av kommitténs förslag utan onödigt dröjsmål föreläggas . Utskottet utgår från att det behov av resursförstärkningar inom nykterhetsvården och kriminalvården som kan uppkomma vid en övergång till ett annat påföljdssystem vid trafiknykterhetsbrott övervägs i samband med propositionsarbetet. Vi förutsätter att den utvärdering av erfarenheterna från försöksverksamheten med rutinmässiga alkoholutandningsprov som justitieutskottet åberopade i sitt betänkande nu är utförd. års trafiknykterhetsutredning(SOU 1953:20) och i ännu högre grad trafiknykterhetsbrottskommitté i betänkandet (SOU 1970:61) Trafiknykterhetsbrott konstaterade att trafiknykterhetsbrottslingama i mycket stor utsträckning är alkoholproblematiker. Beträffande utvecklingen synes det vara så att personundersökning i rattfyllerimål, något som är befogat i samtliga fall, fortfarande företas i mycket begränsad omfattning. Enligt rättsstatistisk årsbok har påföljden för rattfylleri vid tingsrätterna varit icke-frihetsberövande i av samtliga fall, bötesfallen borträknade. Olika undersökningar av tingsrätternas praxis visar att vid vissa tingsrätter är påföljden vid rattfylleri icke-frihetsberövande i 1/4-1 /3 av fallen, medan vid andra tingsrätter denna påföljd förekommer i endast några enstaka procent av fallen, bötesfallen borträknade. Denna skiftande rättspraxis är inte tillfredsställande från rättssäkerhetssynpunkt. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär att förslag till ett mera nyanserat påföljdssystem vid rattonykterhetsbrott i huvudsak enligt förslag i betänkandet (SOU 1970:61) Trafiknykterhetsbrott föreläggs . () () () MAJ () () () () ()
mot · G2021183 · 1979-01-25 00:00:00 — Motion 1978/79:1183 av m. fl. om åtgärder för att bredda rekryteringen av nämndemän I de sammanhang lekmannadomare medverkar i rättskipningen i form av nämnd är det angeläget att nämnden har en så bred förankring i samhället som möjligt. Med hänsyn till de regler som gäller för val av nämndemän ligger ansvaret ytterst på de politiska partierna att se till att man också i praktiken kan leva upp till denna målsättning. Detta förutsätter emellertid att tjänstgöringsförhållanden och ekonomiska villkor för nämndemännen är sådana att personer ur alla medborgargrupper kan åta sig uppdrag att vara nämndemän. Så är knappast fallet , vilket också märks i en allt ensidigare rekrytering. Andelen icke förvärvsarbetande är stor, liksom inslaget av stats- och kommunalanställda. Detta är särskilt markant i storstäderna. Skälen härtill är säkert flera, bl. a. olika attityder hos arbetsgivarna till frånvaro på grund av nämndemannauppdrag. Men det mest avgörande är troligen utformningen av den ekonomiska gottgörelsen och på denna punkt har statsmakterna avgörandet i sin hand. gäller att arvode för varje tjänstgöringsdag utgår med . Förstatsoch kommunalanställda görs endast ett mindre avdrag på lönen vid tjänstgöring som nämndeman, varför denna grupp kan anses väl kompenserad. Privatanställda däremot får i allmänhet vidkännas helt löneavdrag och arvodet räcker ofta inte till för att kompensera lönebortfallet. Vidare minskar underlag för ATP och andra sociala förmåner. Vid tjänstgöring i stora mål som sträcker sig över , ofta , kan också den effekten inträda att semestern avkortas. Regeringen anmäler nu i budgetpropositionen att en uppräkning av nämndemannaarvodet till . per dag kommer att ske fr. o. m. . Detta löser emellertid inte de redovisade problemen. Vi föreslår därför att ersättningen utgår i form av ersättning för förlorad arbetsförtjänst. En väg som bör övervägas för att få ett administrativt enkelt system är att knyta an till reglerna för sjukpenning. Denna utgår av inkomsten och kan kombineras med ett grundarvode. Nämndemän som inte är förvärvsarbetande kan arvoderas enligt nuvarande principer. Det får ankomma på regeringen att föranstalta om den utredning som behövs för att närmare utforma ersättningssystemet. I det sammanhanget bör också tas upp andra frågor som är av betydelse för möjligheterna att tjänstgöra som nämndeman och som kan bidra till en breddad rekrytering. Med hänvisning till vad som anförts hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om åtgärder för att bredda rekryteringen till nämndemän. () i Kumla HANS () i
mot · G2021184 · 1979-01-24 00:00:00 — Motion 1978/79:1184 av Hans Nyhage om ersättningen till vittne och målsägande En person som kallas till domstol för att vittna är vid vite skyldig att infinna sig. Om vederbörande uteblir utan laga skäl, förordnas om hämtning genom polisens försorg. I budgetpropositionen föreslås att fr. o. m. skall ersättning för tidsspillan till vittne utgå med maximalt . Denna ersättning är skattepliktig. Många personer drabbas hårt och orättvist av denna bestämmelse, vilket framgår av nedanstående exempel. En person tvingas ta ledigt från sitt arbete i för att kunna vittna. Han haren timlön om . och begär alltså . (3 x .) för förlorad arbetsförtjänst. Detta belopp tillerkänns honom, eftersom det faller inom 125-kronorsgränsen. En annan person måste ta ledigt från sitt arbete för att kunna vittna. Skälen härtill kan vara flera. Även denna person har rätt att få ersättning för förlorad arbetsförtjänst och begär - med samma timlön som i fallet ovan-280 kr. 8 x ). Han tillerkänns emellertid endast , eftersom detta belopp är det högsta som kan medgivas enligt gällande bestämmelser. Denna person åsamkas otvetydigt en icke obetydlig förlust och hans situation är i jämförelse med personen i det första fallet klart oförmånligare. Ett mycket enkelt och rättvist sätt att lösa detta problem är att bestämma vittnesersättningen med ledning av resp. vittnes sjukpenning. Varje vittne tillerkänns då en ersättning, som enligt vedertagen ordning är direkt relaterad mot vederbörandes arbetsersättning. Vittne tillerkänns enligt nu gällande ordning rese- och traktamentsersättning. Samma förhållande skall givetvis råda vid tillämpning av ovan föreslaget system. Enahanda bestämmelser skall råda beträffande ersättning till målsägande för deras inställelser. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att beslutar att ersättning till vittne och målsägande för tidsspillan vid inställelse till domstol skall utgå i enlighet med vederbörandes sjukpenning. HANS NYHAGE (m)
mot · G2021185 · 1979-01-25 00:00:00 — av m. fl. om lokalisering till av länsrätten i 1 proposition 1977/78:170 med förslag om fristående länsdomstolar uttalade dåvarande chefen för kommundepartementet att han delade länsdomstolskommitténs uppfattning att utgångspunkten för lokaliseringen av de nya länsrätterna skulle vara att de skulle ha sitt kansli i residensstaden. Han uttalade vidare att det ankom på regeringen att besluta om bl. a. förläggningsorten. (KU 1977/78:47) hänvisade till departementschefens uttalande och förutsatte att regeringen vid sin prövning av lokaliseringsfrågan undersökte om regionalpolitiska eller sysselsättningspolitiska skäl i särskilda fall kunde motivera att länsrätten förlädes till annan ort än residensstaden. biföll utskottets hemställan. I årets budgetproposition (proposition 1978/79:100, Bilaga 5 s. 76-77) anför chefen för att det i många län och från skilda håll har väckts fråga om förläggning av länsrätten till annan plats inom länet än residensorten. Till stöd för sådana önskemål har åberopats regionalpolitiska skäl. Enligt departementschefen har emellertid det omfattande utredningsarbete som är en förutsättning för ställningstagande till frågan om lokalisering av berörda länsrätter ännu inte kunnat genomföras. I avbidan härpå bör alltså enligt departementschefens uppfattning länsrätterna vara förlagda till residensorten. Som utskottet framhöll vid behandlingen av princippropositionen skall regionalpolitiska eller sysselsättningspolitiska skäl kunna föranleda annan lokalisering av länsrätten än till residensstaden. Den allvarliga utveckling av sysselsättningssituationen i bör enligt vår uppfattning vara utgångspunkten för övervägande av förläggningen av länsrätten i . I motsats till departementschefen anser vi inte att frågan om lokalisering, i varje fall inte för , kan anstå i avvaktan på ytterligare utredning. Med hänvisning till det sysselsättningspolitiska läget i kommun hemställer vi därför att beslutar att länsrätten i förläggs till fr. o. m. . () () GOTAB 61227 Slockholm 1979
mot · G2021186 · 1979-01-24 00:00:00 — 1978/79 1186-1193 av m. fl. om lokalisering till av länsdomstolen i Regeringen har i budgetpropositionen för /80 föreslagit att de tre förvaltningsdomstolarna, länsrätten, länsskatterätten och fastighetstaxeringsrätten sammanförs till en enda fristående domstol för regional förvaltningsrättsskipning. Vidare föreslår regeringen att de nya länsdomstolarna skall vara stationerade i residensorterna. Vid bedömningen av lämpliga lokaliseringsorter för domstolarna har regeringen inte funnit tillräckligt starka regionalpolitiska skäl för en förläggning utanför residensorterna. 1 fråga om kan dock starkt ifrågasättas om inte domstolen bör förläggas till . i har i sitt yttrande över länsdomstolskommitténs betänkande föreslagit en speciell utredning om möjligheterna till detta. Den aktuella sysselsättningssituationen i och är synnerligen allvarlig. I länsplaneringsrapporten räknar i med en fortsatt mycket kraftig sysselsättningsminskning i . har antalet tekoanställda i kommun minskat med ca 11 000 personer, från 18 500 till f. n. Endast till en mindre del har tillväxten i andra branscher och näringsgrenar kompenserat bortfallet. Speciellt kraftig har sysselsättningsnedgången varit då teko beräknas ha minskat i kommun med över 4 000 anställda. Detta innebär att över var tredje anställd inom teko förlorade sitt arbete . Den rådande arbetslöshetssituationen belyses av att av arbetskraften är direkt arbetslös mot 1,9 96 i landet som helhet. Beaktar man även den del av arbetskraften som berörs av arbetsmarknadsutbildning, beredskapsarbete m. m., dvs. inte har något regujärt arbete, är över 6 000 personer berörda. Detta motsvarar ca 15 96 av arbetskraften i kommun. Bland ungdomar är motsvarande andel f. n. ca 25 96. I senaste länsplaneringsomgången räknar i med en fortsatt kraftig sysselsättningsminskning som leder till att befolkningen i kommun minskar med ca 5 000 personer fram . I länsprogrammet betonar därför starkt angelägenheten av att kraftigare regionalpolitiska insatser kommer till stånd i , inte minst i form av ökad sysselsättning inom offentlig förvaltning. Jämfört med andra primära centra har kommun dessutom en begränsad sysselsättning inom sektorn offentlig förvaltning och offentliga tjänster. 1 1978/79. För att komma till rätta med Boråsregionens näringslivsproblem krävs såväl omedelbara arbetsmarknadspolitiska insatser som regionalpolitiska satsningar för att få en allsidigare och mer stabil sysselsättningssituation. Ett led i dessa ansträngningar bör vara att den förslagna länsdomstolen i forläggs till . Från praktisk synpunkt torde det inte ha någon avgörande betydelse om domstolen placeras i eller residenstorten. Jämfört med de uppenbara regionalekonomiska fördelama med en placering i torde eventuella skäl för en samlokalisering med väga lätt. Med hänvisning till ovanstående hemställs att uttalar att länsdomstolen i lokaliseras till . () () HANS NYHAGE (m)
mot · G2021187 · 1979-01-25 00:00:00 — av och om ett nytt polishus i Genom beslut uppdrog regeringen till att projektera nybyggnad av förvaltningsbyggnad i t. o. m. bygghandlingar, och genom beslut godkände regeringen ett reviderat byggnadsprogram för projektet. Enligt det reviderade byggnadsprogrammet omfattar nybyggnaden, som ingår i projektreserv och som avses inrymma lokaler för polis-, kronofogde- och lokala skattemyndigheterna, ca totalarea motsvarande ca rumsarea inom en byggnadsvolym om ca . Kostnaderna har beräknats till . i prisläget , vilket motsvarar . Byggnadsarbetena kan påbörjas efter erhållet byggnadsuppdrag, dock tidigast och beräknas pågå . De lokaler som polisen nu använder är alltför små, gamla och slitna samt mycket otidsenliga. De tillgodoser inte aktuella krav på en tillfredsställande arbetsmiljö. Lokalerna är inrymda i hyreshus och de olika enheterna är skilda från varandra. Även enheterna är placerade på olika håll. Personalens persedelskåp har måst ställas i korridorer i stället för i särskilda omklädningsrum. Någon kvinnlig polis har på grund av lokalfrågan ej kunnat tjänstplaceras i . Arresterna kan ej användas genom att lokalerna då är alltför kalla. Frihetsberövade personer, som förs till och från de olika enheterna i hyreshusen, utsätts regelmässigt för integritetskränkningar genom att hyresgästernas insyn ej alltid kan undvikas. Därför är det så angeläget att en nybyggnad kommer till stånd. Sysselsättningsläget inom byggnadsbranschen i är ej heller det bästa, och uppvaktningar gjordes så sent som eftersommaren 1978 för att fl i gång polishusbygget tidigare än planerat. Byggande av polishus skulle således utgöra ett välkommet tillskott till sysselsättningen . Med hänvisning till det ovan anförda hemställes att som sin mening ger regeringen till känna att byggande av polishus i igångsätts. () () 1* 1978/79.
mot · G2021188 · 1979-01-25 00:00:00 — av m. fl. I föreliggande budgetproposition behandlas frågan om ny länsrättsorganisation. Propositionen tar också upp lokaliseringsfrågan. Då antog riktlinjer för den fortsatta regionalpolitiken (AU 1976/77:7) framhölls i fråga om offentlig verksamhet bl. a. vikten av att regeringen och myndigheterna har en positiv attityd till decentralisering och är aktiva när det gäller att genomföra förslag på området. Vidare beskrevs åtgärder för att förbättra den inomregionala balansen som en av regionalpolitikens viktigaste uppgifter . Som en följd härav har länsstyrelserna inom ramen för det delvis kontinuerliga länsplaneringsarbetet haft som en av sina uppgifter att ta fram decentraliseringsförslag rörande den offentliga sektorn inom länen. I flera län har därvid den nya länsrättsorganisationen tilldragit sig uppmärksamhet. Detta är naturligt, eftersom det är fråga om en omstrukturering och utökning av en sådan verksamhet som uttalande tar sikte på. Det kan också hävdas att viljan att fullfölja riktlinjerna här kommer att prövas, eftersom det är fråga om den första större organisationsförändringen av denna art sedan riksdagsbeslutet togs. har framlagt ett betänkande angående regionapolitiken som riktar särskild uppmärksamhet på betydelsen av den offentliga sektorns lokaliseringsval. Utredningens synsätt på dessa frågor överensstämmer med ståndpunkter i detta avseende. Vid (KU 1977/78: 47) behandling av trepartiregeringens principförslag angående fristående länsdomstolar förutsattes att regeringen i sin kommande prövning av lokaliseringsfrågan för länsrätter i varje län skulle undersöka om regionalpolitiska eller sysselsättningspolitiska skäl i särskilda fall kan motivera att länsrätten förläggs till annan ort än residensstaden. Regeringen anför nu i budgetpropositionen (bil. 5, s. 77) bl. a. rättssäkerhetsskäl och problem med stora ärendebalanser som motiv för att skjuta upp frågan om att pröva lokaliseringen av de nya länsrätterna. Enligt vår mening kan det inte vara någon skillnad från rättssäkerhetssynpunkt på vilken ort dömandet i länsrätterna sker. Avgörande för ärendebalansernas storlek är inte heller lokaliseringsorten utan vilka personella resurser som tillförs. Vi kan således inte godta de anförda skälen för ett uppskov med den av begärda lokaliseringsprövningen, varför densamma enligt vår mening måste komma till stånd utan dröjsmål. Förslag om lokalisering till annan ort än residensstaden föreligger från länsstyrelserna i , , , , Dessa förslag, som behandlats av den förtroendevalda , måste enligt vår uppfattning tillmätas stor betydelse vid avgörandet av lokaliseringsfrågan. De regionala organen känner länets förhållande väl. Resp. länsstyrelses inställning i dessa frågor måste därför enligt mening tillmätas avgörande betydelse. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförs angående principerna för länsrätternas lokalisering. () () () () ()
mot · G2021193 · 1979-01-24 00:00:00 — av och om forumreglerna vid viss skadeståndstalan Om skada uppstår på en fastighet genom grävning eller schaktning på intilliggande mark, t. ex. i samband med vägbyggen, finns det regler, dels i miljöskyddslagen, dels i 3 kap. jordabalken, vilka möjliggör för den skadelidande fastighetsägaren att erhålla skadestånd. Om den skadelidande åberopar miljöskyddslagen skall han väcka sin talan vid fastighetsdomstol och i annat fall vid allmän domstol. Beroende på vilka lagregler som åberopas som grund för talan skall sålunda skadeståndsfrågan behandlas av domstol med olika sammansättning och kompetens. Detta har medfört viss problem (jfr : Svensk rättspraxis - Skadestånd utom kontraktsförhållanden i 1978 s. 519 f.). Frågan har också uppkommit i högsta domstolens beslut 31.3.1978 nr SÖ 638. 1 detta fall hade tingsrätt prövat en komplicerad tvist angående skada på fastighet efter sprängningar. Hovrätten undanröjde därefter tingsrättens dom, eftersom talan enligt hovrättens mening borde ha prövats enligt reglerna i miljöskyddslagen. fann dock i sitt beslut att - eftersom talan grundades på allmänna skadeståndsregler - allmän domstol var rätt forum. Forumreglerna synes i dessa fall vara onödigt komplicerade. Detta medför risk för rättsförluster och onödiga rättegångskostnader för parterna. Frågan synes kunna lösas så, att antingen får fastighetsdomstol vissa möjligheter att ta upp även sådana skadeståndsyrkanden som grundar sig på reglerna i jordabalken eller görs allmän domstol behörig att pröva skadeståndstalan enligt miljöskyddslagen. Med åberopande av det anförda hemställer vi att hos regeringen begär ändring av forumreglerna vid sådan typ av skadeståndstalan som angetts i motionen. () ()
mot · G2021194 · 1979-01-24 00:00:00 — 1978/79 1194-1203 om utländska medborgares rätt att ingå i bolagsstyrelser För att en utländsk medborgare skall få vara styrelseledamot eller VD i ett svenskt aktiebolag krävs tillstånd från kommerskollegium. Anledningen till att man har denna prövning är att man bl. a. vill begränsa utländskt inflytande i svenska foretag. undersöker personens lämplighet genom att höra olika instanser, bl. a. fackföreningarna. tillstyrker ansökan om det inte kommit fram något som tyder på att den utländska medborgaren inte uppenbart är olämplig för uppdraget. Tillämpningen är liberal. Ytterst få ansökningar avslås. Det man i huvudsak undersöker är om den tilltänkte har varit inblandad i någon brottslig verksamhet. Men kommerskollegium skall också ta särskild hänsyn till om den person det gäller har förutsättningar att förstå och ta hänsyn till hur företag drivs i och hur relationerna till de anställda bör skötas. Vi finner det angeläget att de ovan relaterade reglerna utvecklas ytterligare. a. måste det vara ett allmänt intresse att söka förhindra att utländska styrelseledamöter utses för att förbereda avveckling av den i bedrivna verksamheten inom multinationella företag. De fackliga organisationerna har ofta goda insikter om utländska moderbolags avsikter härvidlag. Den lokala fackliga organisationens yttrande måste därför tillmätas avgörande vikt när kommerskollegium avgör frågan om utlänning skall tillåtas ingå i svenskt bolags styrelse. Detta bör komma till uttryck i berörd lagstiftning. Förslag i detta ärende bör skyndsamt utarbetas och föreläggas . Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag till skärpta regler angående utlännings rätt att ingå i svenskt bolags styrelse. () () 1 1978/79.