mot · G2021049 · 1979-01-23 00:00:00 — Motion 1978/79:1049 av m. fl. om arbetsmarknadspolitik mot utslagning kom att präglas av kraftigt försämrade förhållanden på arbetsmarknaden. Trots arbetsmarknadspolitiska insatser lyckades regeringen inte förhindra en ökning av den öppna arbetslösheten. Sedan regeringsskiftet har antalet människor, som antingen ställts helt utanför arbetsmarknaden eller som erbjudits utkomst genom beredskapsarbeten, arbetsmarknadsutbildning eller skyddat arbete, ökat med 70 000 personer. köar mer än en kvarts miljon människor för att komma in på den reguljära arbetsmarknaden. Kampen om arbetstillfällena kommer att förbli hård. Påfrestningarna för de svagaste kommer att kvarstå. Utestängning och kanske utslagning står kvar som hot för stora grupper. Med utgångspunkt i de bedömningar som kan göras rörande den allmänna ekonomiska utvecklingen i bör arbetsmarknadspolitiken inriktas med särskild hänsyn till dessa gruppers situation. Detta är bakgrunden till att socialdemokratin nu i lägger fram förslag för att stärka de svagaste gruppernas ställning på arbetsmarknaden. Detta sker som arbetarrörelsens fackliga gren genom LO och anslutna fackförbund går ut i ett program för stöd till de mest utsatta grupperna på arbetsmarknaden. Under denna rubrik lägger socialdemokraterna i särskilda motioner fram förslag rörande dels en fortsatt reformering av rätten för de arbetande i fråga om medbestämmande, dels en uppföljning och förstärkning av lagstiftningen för arbetarskydd och en bättre arbetsmiljö, dels ett brett angrepp mot de kemiska riskerna i bl. a. arbetsmiljön. Med dessa motioner vill vi stärka de arbetandes möjligheter att forma sina egna arbetsvillkor. Genom medbestämmande och ett effektivt fackligt arbete kan arbetstagarna förverkliga intentionerna bakom den nya arbetsmiljölagstiftningen. Genom att utrota akut hälsovådliga eller allmänt påfrestande och långsiktigt nedbrytande miljöer, som nya arbetslokaler och arbetsformer byggs upp med utgångspunkt i de arbetandes förutsättningar, hejdas utslagningen och rivs de väggar som stänger fysiskt eller psykiskt handikappade ute från arbetslivet. 1 1978/79. Regeringen har i proposition 1978/79:73 redovisat förslag till åtgärder för arbetshandikappade. Propositionen har utsatts för kritik från såväl de handikappades egna organisationer som löntagarorganisationerna LO och TCO. Socialdemokraterna har funnit organisationernas negativa reaktioner i väsentliga stycken motiverade. I en särskild motion förelägger vi därför förslag i syfte att förstärka insatserna för de handikappades sysselsättning i vad avser såväl politikens utgångspunkter och inriktning som resurser. Invandrarpolitik för jämlikhet, valfrihet och samverkan visar klart att invandrarnas ställning försvagas när arbetslösheten ökar och många människor känner sin ekonomiska trygghet hotad. Det är viktigt att klargöra att många av de problem som kännetecknar de invandrades situation är gemensamma för stora grupper i det svenska samhället. Det bästa exemplet är invandrarnas situation i arbetslivet. Denna karaktäriseras av alla de förhållanden som drabbar de svagaste grupperna i samhället dålig arbetsmiljö, obekväma arbetstider, stora olycksfallsrisker etc. I en särskild motion lägger vi fram förslag till invandrarpolitiska insatser på lokal nivå. Därmed för vi vidare den politik som socialdemokratin grundlagt i regeringsställning. Denna politik kan sammanfattas i begreppen jämlikhet, valfrihet och samverkan. Med denna motion för vi fram vår politik för ungdom och kvinnor på arbetsmarknaden. Vi kommer också att behandla vissa för arbetsmarknadspolitiken övergripande frågor. De ungas situation på arbetsmarknaden är alltfort så allvarlig att den kräver den största uppmärksamhet. Även på finns anledning till oro. De årskullar som lämnar skolan kommer att vara betydligt större än under den gångna delen av . Detta okar kraven på långsiktiga utbildnings- och arbetsmarknadspolitiska insatser. De borgerliga har i regeringsställning skött frågan om ungdomsarbetslösheten på ett sätt som gör det nödvändigt att nu rekapitulera utvecklingen. försvagades de ungas arbetsmarknad. Med tanke på att varje åtgärd för att motverka arbetslöshet och stärka sysselsättningen får effekt först med viss eftersläpning i tiden krävde vi socialdemokrater att en särskild ungdomskommission skulle inrättas. Vårt förslag nonchalerades dock av de borgerliga. socialdemokraternas storrådslag utformades konkreta förslag till snara åtgärder. framförde omfattande åtgärdskrav till regeringen, och även sysselsättningsutredningen lade fram förslag. uteblev dock initiativ från regeringen. Först accepterade borgerliga majoritet vårt förslag om en särskild kommission. Det skulle dock dröja in på 1978 innan denna tillkallades. De åtgärdskrav som i övrigt framförts året innan fick åter anstå och togs upp till behandling av regeringen först 1978. Läget förblev under vintern 1977-1978 ytterst besvärligt för de unga. Detta till trots innebar regeringens proposition med anledning av ungdomsarbetslösheten att inga resurser avsattes för att bekämpa ungdomens arbetsmarknadsproblem, utöver vad som kunde erhållas genom vissa omdispositioner inom ramen för redan tidigare anvisade medel. Detta föranledde socialdemokraterna att i presentera en rad förslag inkl. regelrätta resurstillskott för att bekämpa arbetslösheten bland de unga. I allt väsentligt avvisade den borgerliga riksdagsmajoriteten våra förslag. Socialdemokratin har stått fast i sina krav på åtgärder. a. och i särskild motion har vi fört fram förslag som hitintills avvisats av de borgerliga. Vi lägger nu ånyo fram förslag rörande inriktningen av politiken för att bryta arbetslösheten och stärka sysselsättningen bland de unga. Frågan om arbetsmarknadsverkets personal för bekämpning av ungdomsarbetslösheten har hanterats på ett sådant sätt att den förtjänar särskild uppmärksamhet. underströk sysselsättningsutredningen i skrivelse till den dåvarande trepartiregeringen behovet av förstärkta personalresurser inom arbetsförmedlingen för att motverka ungdomsarbetslösheten. Vid remissbehandlingen av utredningens förslag framhölls behovet av personalförstärkningar inom arbetsmarknadsverket av bl. a. LO, TCO, /SR och SÖ. Först , vid utgången av , var arbetsmarknadsministern beredd behandla utredningens krav i proposition till . I propositionen, 1977/78: 164, om åtgärder mot ungdomsarbetslöshet lät arbetsmarknadsministern meddela att han hade för avsikt att senare ta upp frågan om eventuella behov av personalförstärkningar vid arbetsförmedlingarna. Detta uttalande tolkades av den borgerliga utskottsmajoriteten som ett löfte om att personalbehovet för ungdomsinsatser skulle prövas av fl 1978/79. regeringen i en proposition om handikappades sysselsättningsproblem m. m. begärde arbetsmarknadsverket bl. a. ytterligare 150 tjänster fr. o. m. Personalförstärkningen motiverades bl. a. av de krav på intensifierade insatser som riktades mot verket i regeringens proposition om åtgärder mot ungdomsarbetslösheten. I partimotion till vårriksdagen framförde socialdemokraterna samma krav. framställning föranledde ingen regeringsåtgärd. Socialdemokratins förslag avslogs av den borgerliga riksdagsmajoriteten. återupprepade arbetsmarknadsverket bl. a. sin hemställan om personalökning med 150 tjänster för ungdomsinsatser. Inte heller denna framställning föranledde någon åtgärd från regeringens sida i denna del. Detta trots att regeringens delegation för ungdomens sysselsättning offentligt rekommenderat bifall till verkets framställning. Först med budgetpropositionen 1979 har förslag förelagts om ny personal för ungdomsinsatser. Därmed har inemot gått utan någon åtgärd från regeringens sida. Socialdemokraterna finner att den förstärkning som föreslås i budgetpropositionen inte på långa vägar förslår för en effektiv satsning mot ungdomsarbetslösheten, om alla övriga angelägna ändamål skall tillgodoses på ett rimligt sätt. Vi har i motionen om arbete åt handikappade föreslagit en särskild personalförstärkning för handikappinsatser. Med detta tillskott kan den personalökning som föreslagits i budgetpropositionen frigöras för koncentrerade insatser till förmån för ungdom. Vidare skapas förutsättningar för de utbyggda åtgärder för jämställdhet mellan kvinnor och män som vi kommer att förorda i det följande. I särskilda motioner lägger socialdemokratin fram förslag för att hejda utslagningen i skolan samt i övergången från skolan till arbetslivet. Vår politik leder till bättre arbetsmiljö i skolan, ökat fritidsutbud i anslutning till skolan, fler utbildningsplatser i gymnasieskolan, effektiviserad verksamhet med varvad utbildning och korta kurser, ökat lokalt och regionalt inflytande, reformerad lärlingsutbildning inordnad i gymnasieskolan, kampanj för ökat intresse för verkstadsteknisk utbildning, förhyrning av utbildningskapacitet i näringslivet, förstärkning av studie- och yrkesorienteringen, förstärkning av de lokala planeringsråden för samverkan mellan skola och arbetsliv (SSA-råden), införande av regionala planeringsråd i hela landet. I vår motion om åtgärder för arbete åt handikappade för vi fram förslag som rör handikappade ungdomar. a. behandlar vi frågan om rehabilitering av förtidspensionerade unga. En viktig förutsättning för att ge ungdomen arbete är en god och säker tillgång på praktikplatser. har i skrivelse till regeringen utförligt behandlat frågan om praktikanställning. Utredningen har lämnat ett flertal konkreta förslag till åtgärder för att förbättra tillgången på praktikplatser. Som utgångspunkt föreslår sysselsättningsutredningen följande definition på praktikarbete: För att en anställning skall kunna betecknas som praktik skall den vara föreskriven i läroplan/utbildningsplan eller vara godkänd av avtalsslutande parter som en del av en utbildning, gälla för viss bestämd tidsperiod, vara förlagd utanför skolan. Samtliga villkor måste vara uppfyllda för att anställningen skall betecknas som praktikanställning. Det är nödvändigt att samhället intensifierar sitt arbete med att skaffa fram praktikplatser. Det krävs då en klar definition och avgränsning av begreppet praktikplats. förslag till definition fyller enligt vår mening väl denna uppgift. Inte heller dåvarande regeringen hade i propositionen om åtgärder mot ungdomsarbetslösheten något i sak att anföra mot definitionen. Ändå var man inte beredd att förankra denna definition i lagstiftningen. Som skäl angav regeringen bl. a. att man vill avvakta den pågående översynen av gällande regler för anställningsskydd. Frågan är emellertid redan utredd av sysselsättningsutredningen. Vi kan inte acceptera att frågan skall behöva genomgå ytterligare en utredningsomgång. I likhet med LO anser vi inte heller att förhandlingar mellan arbetsmarknadens parter behöver avvaktas innan beslut kan tas om att föra in definitionen av praktikarbete i lagstiftningen. bör hemställa att regeringen redovisar ett förslag till komplettering av lagen om anställningsskydd, så att en definition av praktikanställning enligt sysselsättningsutredningens förslag får stöd i lagstiftningen. har också föreslagit att länsarbetsnämnderna skall få befogenheter inom ramen för främjandelagen att anskaffa praktikplats åt alla som genomgår en utbildning där praktik är obliga I propositionen avvisades detta förslag av regeringen. Det är enligt vår mening förvånande att arbetsmarknadsministern, trots sina deklarationer om en heltäckande ungdomsgaranti, inte ens är beredd att garantera pratikplatser åt de ungdomar som behöver praktik för att kunna fullfölja sin utbildning. Samhället måste fullt ut ta ansvar för att ungdomar garanteras praktik, när denna ingår som en föreskriven del av utbildningen. Då måste samhället också ha möjlighet att fullgöra detta ansvar. bör enligt vår mening hemställa hos regeringen att den i en proposition lämnar förslag till hur främjandelagen kan kompletteras så att länsarbetsnämnderna får befogenhet att anskaffa platser åt dem som behöver praktik som en obligatorisk del av sin utbildning. Beredskapsarbeten har kommit att bli en viktig del av insatserna för de arbetslösa ungdomarna. I många fall leder beredskapsarbete till fortsatt anställning hos den arbetsgivare där beredskapsarbetet anordnats. Dessutom gäller att även de ungdomar som måste lämna arbetsplatsen då beredskapsarbetet är slut har fått en arbetslivserfarenhet som de har nytta av då de söker sig arbete på annat håll. Planeringen av beredskapsarbeten har, som bl. a. sysselsättningsutredningen påpekat, ännu stora brister. En förbättrad planering är nödvändig för att beredskapsarbetena skall kunna användas på bästa möjliga sätt i kombination med andra arbetsmarknadspolitiska instrument. Ett nytt och effektivt planeringssystem måste utarbetas. I första hand bör arbetsmarknadsverket få i uppdrag att bedriva en försöksverksamhet med nya former för planering av beredskapsarbeten. Både privata och offentliga arbetsgivare i försöksområdena bör bli skyldiga att vid anfordran från länsarbetsnämnden upprätta och förete beredskapsplaner. bör besluta att en sådan försöksverksamhet inleds möjligt och hemställa att regeringen förelägger de förslag till rättslig reglering som behövs för en sådan försöksverksamhet. Med ett sådant system för beredskapsplaner bör möjligheter öppna sig att pröva nya former för att med praktikanställningar och beredskapsarbeten ge ungdomen fäste på arbetsmarknaden. En ofta påtalad svaghet i nuvarande system är de tidsgränser för den enskilde individen som gäller för beredskapsarbeten. Trots att behovet av beredskapsarbeten för ungdom står kvar under långa perioder planeras och dimensioneras beredskapsarbetena för begränsad tid. Med utgångspunkt i förhållandet att betydande sysselsättningssvårigheter torde komma att kvarstå för många ungdomar ännu , bör nu försök göras att öka långsiktigheten i praktik- och beredskapsarbeten. Vid arbetsplatser som genom fleråriga beredskapsplaner ställt praktikoch/eller beredskapsarbetsplatser till förmedlingens förfogande bör nya regler för tidsbegränsningar kunna prövas. Därmed kan tiden i anställning med bidrag från samhället bättre anpassas till den enskildes förutsättningar och behov i vad gäller praktik, arbetslivsvana etc. Även företaget/förvaltningen kunde få glädje av en sådan ordning. Exempelvis torde personalplaneringen underlättas och därmed förutsättningarna för regelrätt anställning förbättras. Med en utbyggnad av detta system följer så möjligheter att ställa beredskapsmedel till kommunernas förfogande som fleråriga ramar. Den på arbetsplatsen är ofta avgörande för individens möjligheter att finna sig väl till rätta i arbetet. Särskilt gäller detta unga människor på sin första arbetsplats. Introduktionen i arbetet regler, arbetsmetoder, facklig information, arbetskamrater etc. får därmed avgörande betydelse. En väg att förbättra introduktionen på arbetsplatsen och stödet i arbetet vore den fadderverksamhet som bl. a. LO diskuterat i sitt arbetsmarknadspolitiska program. Äldre och erfarna arbetskamrater, kanske arbetstagare som behöver och önskar sänka den egna arbetsinsatsen i den direkta produktionen, skulle ges tid att ta hand om och stödja dem som är nya i arbetet. Verksamheten bör ses som en del av samhällets insatser för människor som strävar efter att komma in på arbetsmarknaden. Därför bör ekonomiskt stöd utgå till arbetsgivare för ändamålet. Stödet bör utgå efter regler som svarar mot reglerna för bidrag till arbetsbiträde. Den här förordade verksamheten bör ges försökskaraktär och torde inledningsvis få en sådan omfattning att de ökade kostnader som kan föranledas av den föreslagna bidragsverksamheten väl kan rymmas inom ramen för de medel som arbetsmarknadsministern beräknat för sysselsättningsskapande åtgärder. Ett centralt mål för socialdemokratin är att skapa jämställdhet mellan män och kvinnor i arbetslivet. Arbetshinder i form av en otillräcklig barnomsorg, dåliga kommunikationer, felaktig bebyggelseplanering osv. Insatser måste via skolan, arbetsförmedlingen och arbetsmarknadsutbildningen göras för att motarbeta ett könsbundet yrkesval. En fortsatt utjämning av löne- och anställningsvillkoren bör komma till stånd. Det är således åtgärder över en bred front som krävs. Betydande insatser har redan gjorts. Åtgärderna har haft effekt och möjliggjort för många kvinnor att förverkliga sina önskemål om förvärvsarbete. Utvecklingen innebär att allt fler kvinnor har kommit in på arbetsmarknaden och fått sysselsättning. Men alltjämt finns det många kvinnor som hindras att förvärvsarbeta på grund av att det inte finns arbetstillfällen eller på grund av arbetshinder orsakade av hur samhället eller arbetsplatserna fungerar. Sammanställningar från AMS har redovisat deltidsarbetets utveckling, skälen till deltidsjobb samt förändringar . Av undersökningarna har framgått att arbetar nära en miljon, av drygt fyra miljoner personer på arbetsmarknaden, deltid. Av dessa är kvinnor. av samtliga kvinnor på arbetsmarknaden är deltidsarbetande. Denna del har ökat . Antalet deltidsarbetande ökar mer än totala antalet sysselsatta. Det betyder att många redan heltidsarbetande går ned på deltid. Deltidsarbetet är vanligast i de traditionella kvinnoyrkena och låglöneyrkena. Offentlig förvaltning och handel svarar för av allt deltidsarbete. Inom den offentliga sektorn är en tredjedel av jobben deltidstjänster. var fördelningen mellan äldre och yngre kvinnor i deltidsarbete förhållandevis jämn. är det de yngre kvinnorna som dominerar bland de deltidsarbetande. Bland de deltidsarbetande finns en betydande arbetslöshet. Många som arbetar deltid skulle egentligen vilja ha heltid. var det nära 90 000 deltidsarbetande som kunde och ville ta mer arbete. Skulle var och en av dessa vilja ha arbete mer per dag skulle detta kräva ett ökat utbud av arbetstillfällen som motsvarade mer än 10 000 nya jobb. Denna dolda arbetslöshet räknas vanligen inte in i arbetslöshetstalen. Upptagen av eget hushåll, anges i undersökningarna som den vanligaste orsaken till deltid. har den andel som angett denna orsak till deltidsarbetet inte ökat. Ökningen faller i stället på personer som arbetar deltid för att de inte vill ha heltid. Bakom denna utveckling kan ligga att kvinnorna inte orkar med ett heltidsarbete med den insats i hemarbetet som de måste göra, resp. deras förhållanden i övrigt. Det kan här vara fråga om barntillsyn och allt längre resvägar till arbetet. har registrerats betydande förändringar av långtidsfrånvaron från arbetet. Det kan här vara fråga om delvis samma orsakssamband. Dessa bör närmare undersökas. Det vore djupt olyckligt om arbetsmarknaden slutgiltigt delades upp i sektorer med heltids- resp. deltidsarbeten. Exempel på områden där utvecklingen går mot alltmera deltid är sjukvården och handeln. Detta har redan lett till att på vissa orter ungdomar inte kan söka sig till handeln, eftersom de inte kan få heltid. Av samma orsaker kan man på sina håll inte ta emot sökande som vill ha heltid i sjukvården. Detta trots öppen personalbrist. Vi har berört att ett stort antal deltidsarbetande önskar heltidsanställning eller ett mer omfattande deltidsarbete. Sysselsättningspoliiken måste därför sikta till att alla som vill ha ett heltidsarbete också skall kunna få det. Hinder, såsom ofullständigt utbyggd barnomsorg och långa resvägar till följd av oförutseende bebyggelseplanering, måste undanröjas. Men utvecklingen av deltidsarbetet måste också uppmärksamt följas av andra anledningar. Deltidsanställda har genomgående sämre möjligheter till vidareutbildning, nya arbetsuppgifter och personlig utveckling i arbetet. I vissa branscher löper de större risker för hel eller partiell arbetslöshet genom minskning av arbetstiden. Även de sociala förmånerna enligt avtal är beroende av arbetstidens längd och förläggning. Rent principiellt är det önskvärt att varje individ under sitt liv kan anpassa sina arbetstider till personliga förhållanden. Men det är inte acceptabelt att deltidsarbetet är något uteslutande för kvinnor. Det kan heller inte accepteras att deltid betraktas som en lösning på brister i samhället eller hos den enskilde. Vi vet att ett betydande antal människor av arbetsmarknadsskäl brist på arbete tvingas till deltidsarbete. Dessa förhållanden understryker behovet av närmare undersökningar av förutsättningarna för att komplettera lagen om anställningsskydd med regler om skyldighet för arbetsgivare att före nyanställningar erbjuda deltidsanställda mera arbete. Könskvotering vid samhällsstöd m. m. I vår motion 1977/78: 893 om sysselsättningspolitiken konstaterade vi att resultaten från könskvoteringen i den regionalpolitiska stödverksamheten var så goda att man borde gå vidare och undersöka om liknande system kunde införas i anslutning till andra former av statligt stöd till företag. Därvid borde prövas möjligheterna till någon form av kvotering dels vid nyrekrytering, dels vid personalutbildningen inom företagen. Könskvoteringen inom det regionalpolitisk! motiverade stödet underlättas av att den därvid kommer att tillämpas vid nyrekrytering av personal. Också inom arbetsmarknadspolitiken finns en rad stödformer som syftar till att främja nyanställning av personal. Det bör prövas om kvoteringsregler kan användas även i dessa sammanhang. Enligt vår mening borde man gå vidare och pröva möjligheterna till kvoteringsregler också inom de olika former av stöd till etablering och utvidgning av företag som utvecklats inom näringspolitiken. Vidare måste jämställdhetsaspekten på ett helt annat sätt än få slå igenom i den personalutbildning som bedrivs inom företagen. Det är givetvis tillfredsställande att detta efter påstötningar från socialdemokratiskt håll uppmärksammats i de föreskrifter som utfärdats om den arbetsmarknadsutbildning i företag som bedrivs med stöd av den s. k. Den övervägande delen av personalutbildningen inom företagen sker dock utan statligt stöd. Att den utbildningen har allvarliga brister från jämställdhetssynpunkt har visats av utredningen om företagsutbildning i dess angivna betänkande. Möjligheter att styra denna utbildning i önskad riktning förutom genom inflytande av de fackliga organisationerna kan öppna sig om man inför ett system med utbildingsfonder. Vad vi här anfört om kvotering av jämställdhetsaspekter vid statligt stöd till företag bör av ges regeringen till känna. Enligt sysselsättningsutredningen är kvinnor i åldersgruppen den största potentiella arbetskraften. I resultat från utredningen visas att mer än 70 000 av dessa kvinnor skulle vilja ha förvärvsarbete eller . Ytterligare närmare 30 000 kvinnor i denna åldersgrupp uppgav att de skulle söka förvärvsarbete om de inte hade förvärvshinder av olika slag. av denna grupp angav hälsoskäl som huvudsaklig anledning till att de inte kan eller önskar förvärvsarbeta. Utredningen påpekar att viljan att förvärvsarbeta är starkt beroende av hur man bedömer förutsättningarna att få ett lämpligt arbete. De kvinnor varom här är fråga har små möjligheter att få del av de olika arbetsmarknadspolitiska hjälpmedlen. Antalet kursdeltagare i AMU är t. ex. mycket lågt. och AMS har bedrivit försöksverksamhet i med syfte att försöka stimulera äldre arbetssökande att utnyttja arbetsmarknadsutbildningen. Bakgrunden är att man vet att de äldre arbetssökande är underrepresenterade i arbetsmarknadsutbildningen. Försöket har bl. a. gått ut på att genom särskilda informationsbroschyrer och information på arbetsförmedlingarna, informationsträffar med äldre arbetssökande, besök på AMU-center och företag påverka äldre arbetssökande till att genomgå arbetsmarknadsutbildning. Resultaten från försöken är uppmuntrande. motionerade socialdemokraterna om att förutsättningarna bör prövas att föra verksamheten vidare till ytterligare ett antal län eller delar av län med låg kvinnlig yrkesverksamhetsgrad. Därvid kunde erfarenheterna från läggas till grund för insatserna.