mot · G30274 · 1979-10-16 00:00:00 — av Per m. fl. med anledning av propositionen 1979/80:3 om lån till ett av AB helägt smidesbolag kommun, som har ca 37 000 invånare, är en utpräglad industrikommun i Bergslagen. Kommunen är i synnerlig grad beroende av ett enda industriföretag, AB . I länsplaneringens beskrivningar framhålls ständigt kommuns ensidiga beroende av verksamhet och önskvärdheten av att kommunen tillförs kompletterande lätt industri. AB verksamhet i är sektoriserad i tre verksamhetsområden. Sektorerna är försvarsmateriel, kemi och stål. Under det första årtiondet efter byggdes stålsektorn ut med de nu aktuella Kilstaverken. Verken omfattar elektrisk stålsmältning, valsverk och smedjor. Verken sysselsatte tidigare över 2 000 anställda. Den rent företagsekonomiska lönsamheten har sjunkit . stålsektor har inte undgått kapitalismens internationella stålkris. Det har länge stått klart att endast mycket stora investeringar kan lösa denna industris överlevnad inom den kapitalistiska marknadsekonomins ram. Tyngdpunkten i investeringen måste ligga i en förnyelse av utrustningen inom smidesdelen. Det innebär att hejare ersätts med en tillräckligt stor och modern smidespress. Men detta är också en teknikrationalisering som höjer produktionen som arbetskraft slås ut. AB har inte varit benäget att själv göra dessa tunga investeringar. Man har i stället trappat ned sysselsättningen vid Kilstaverken undan för undan, dels genom s. k. naturlig avgång, dels genom omplaceringar till andra sektorer inom . Bara har härigenom arbetsstyrkan vid verken minskat med över 700 anställda. I stället har bolaget inriktat sina investeringar mot sektorerna försvarsmateriel och kemi, vilka uppvisat bättre företagsekonomisk lönsamhet. Bolaget har också haft ekonomisk kapacitet att köpa upp företag utomlands, som exempelvis Lakeway i . AB ledning har således drivit linjen att avveckla alla mindre lönsamma delar och satsa på de mest lönsamma. De nu aktuella Kilstaverken har utgjort en av de mindre lönsamma delarna. Problemet har varit att så mycket kapital var bundet där och att så många haft sysselsättning inom verksamheten. Bolaget har valt att låta avvecklingen gå långsamt och så omärkligt som möjligt. Alternativet till en fullständig avveckling har varit stora investeringar i tung utrustning. Bolaget har förklarat att det var villigt att medverka till sådana investeringar endast om en partner går in och delar på både det nödvändiga kapitaltillskottet och på de risker som kan följa om satsningen inte skulle bli lönsam. Företaget har här uppvisat den 1 1979/80. attityden att allt partnerskap endast fick gälla Kilstaverken. Här var man beredd att godta partnerskap både från Statsföretag och från tilltänka utländska stålbolag. Statsföretag har emellertid inte velat godta denna hållning. Statsföretag var intresserat bara om partnerskapet fick gälla hela bolaget. Således också de lönsamma delarna - en som vi ser det förståelig inställning. Som följd av dessa skilda meningar blev det inte något partnerskap från Statsföretag. Det gick inte heller att få uppgörelser med andra utländska stålbolag, men säger att ansträngningarna skall fortsättas. I detta läge vill vi inte motsätta oss statligt stöd till ett av AB helägt smidesbolag av hänsyn till de anställda. Men strategin på anser vi skall vara ett samhälleligt övertagande av hela verksamhet. Vi vill här något utveckla vår motivering härför. I propositionen anges att försvarsmaterielsektorn inom svarade för av bolagets omsättning. Denna sektor har av en tidigare VD angetts som företagets ryggrad som säkrar bolagets lönsamhet och fortbestånd. förhåller det sig ju så att både tillverkningen och försäljningen av försvarsmateriel är underkastad samhällelig reglering. Export får ske först efter särskilt tillstånd. Tillståndsgivningen grundar sig på riktlinjer som antagit. Statliga beslut avgör både vilken typ av försvarsmateriel som skall inköpas och den ekonomiska totalramen för materielinköpen. Ramen för tillverkningen av försvarsmateriel vid är därför bestämd av statsmakterna. I nya utvecklingsprojekt är staten involverad redan på utvecklingsstadiet. En stor del av tillverkad försvarsmateriel säljs till det svenska försvaret. Både beroendet av statliga beslut och stora statliga beställningar motiverar ett avgörande statligt inflytande över . Ett annat skäl talar i samma riktning. Man kan tänka sig ett läge då de svenska beställningarna av försvarsmateriel väsentligt minskar. kan gällande exportregler hindra att exporten expanderar. Då uppkommer ett läge då många arbetstillfällen försvinner. Är det troligt att AB är berett att då ta samhälleligt ansvar? Eller förmår bolaget göra det om det så ville? Nej, i ett sådant läge blir det samhället som får träda in och söka ordna .för de anställda. kommunisterna har förutsett att det kan uppkomma ett sådant läge. Därför har partiet i återkommande motioner krävt planering för övergång till ökad civil produktion inom försvarsmaterielindustrin. Vi tror att en sådan planering skulle underlättas om samhället helt tog över denna industri. Är då en sådan industri, som i fallet , förenad med civil produktion, bör ju ett sådant förhållande underlätta en övergång till den önskade civila produktionen. Om det av AB helägda smidesbolaget får sitt lån på 50 milj. kr., som utgör avslutningen på en statlig långivning på totalt 250 milj. kr., så innebär det inte att några nya arbetstillfällen skapas. Det innebär bara att ca 750 arbeten räddas från avveckling. Omkring 450 arbetstillfällen kommer ändå att försvinna, vilket motsvarar nedläggning av ett ganska stort svenskt industriföretag. Departementschefen säger sig ha erfarit att kommer att aktivt verka för att ny sysselsättning skapas inom och utom koncernen i kommun. Vad denna utfästelse är värd kan endast det fortsatta näringspolitiska handlandet ge besked om. Tyvärr har utfästelsens förverkligande Ritt en dålig start. Enligt en strukturplan för stålindustrin skulle det ske utbyte av vissa tillverkningar. Sålunda var det meningen att stålgjutningen i landet skulle koncentreras till . håller på att lägga ned stålgjuteriet därför att det inte är tillräckligt lönsamt. De fackliga organisationerna agerar nu hårt för att stålgjuteriet inte skall få läggas ned. Samma organisationers kamp för Kilstaverken har lett till en delseger, som dock till stor del sker på skattebetalarnas bekostnad. Hur det skall gå med stålgjuteriet är inte helt klart, men som sagt det talar för att bolagets utfästelse om flera arbeten inom kommunen förefaller mindre trovärdig. Förhållandet att det av helägda smidesbolaget skall hyra in tjänster från stål- och valsverken i Kilstaverken bara så länge det finner dessa tjänster lönsamma öppnar för framtida nedläggning av dessa delar. Dessa nedläggningshot belastar en region som bara under ett årtionde förlorat flera tusen arbetstillfällen. Här behövs verkligen en planering som inte bygger bara på fromma förhoppningar om nya arbeten utan också har de styrmedel som fordras för att sätta planerna i verket. Med hänvisning till det anförda och med godkännande av propositionen 1979/80:3 i övrigt föreslås 1. att , i samband med sitt beslut i anledning av propositionen 1979/80:3, uttalar sig för statligt övertagande av AB , 2. att hos regeringen hemställer om utredning och förslag för att verkställa det under 1. nämnda övertagandet. PER (vpk) (vpk) (vpk)