mot · G2021108 · 1979-01-25 00:00:00 — Uttryckt i terrawattimmar innebär programmet en nettobesparing på mellan 32 och . Detta motsvarar en bruttoenergibesparing på mellan 39 och , vilket i sin tur motsvarar en besparing av mellan olja. Ett program av denna omfattning förutsätter naturligtvis en stegvis uppbyggnad. Första året anslogs . Därutöver gavs en ram på 400 milj. kr., som kunde disponeras om arbetsmarknads- och konjunkturmässiga skäl så motiverar. Därefter avsågs en upptrappning ske av satsningarna så att man tredje året skulle ligga på den nivå som gör det möjligt att nå den höga investeringsvolymen i programmet . I programmet formulerades således ett sparmål för tioårsperioden. Mot bakgrund av den osäkerhet som måste råda fastställs, att en omprövning av programmet skall ske , och att en granskning av programmet skulle genomföras av inför denna omprövning. Ledningen och utvecklingsansvaret för programmet skall ligga på en särskild energispardelegation, som inrättas i . Energispardelegationen skall inte ha ett fortlöpande ansvar för programmets genomförande men väl ansvar för utveckling och förändring av programmet. På punkt efter punkt gick propositionen emot de olika förslag till tvångsåtgärder som planverket presenterat och hänvisade i stället till att de åtgärder som energisparprogrammet förutsätter är såväl samhällsekonomiskt som privatekonomiskt lönsamma. /79 ställdes erforderliga resurser till förfogande över statsbudgeten. Men inför den upptrappning som skall ske av programmet 1979/80 bör medel till de lån som finns med i systemet förmedlas via kreditmarknaden och således ej belasta statsbudgeten. Med denna övergäng till kreditmarknadsfinansiering skall utformningen av de särskilda energisparlånen ej förändras. På kreditmarknaden kommer naturligtvis detta resurskrav att få konkurrera främst med bostadsbyggandet. Den rapport om energisparande som planverket tog fram på den socialdemokratiska regeringens uppdrag var ett utslag av en långt driven planerings- och styrningsideologi. Man bortsåg praktiskt taget helt och hållet från det incitament som finns för varje fastighetsägare att förbättra ekonomin på sin fastighet genom att vidta energisparande åtgärder. Man förutsatte i stället en fullt utbyggd administrativ och byråkratisk styrning av energisparverksamheten. Trepartiregeringens energisparpolitik byggde på liberala idéer och på marknadsekonomisk styrning. Pengar satsades på upplysning och information om den lönsamhet som kan nås genom energisparande åtgärder som utrymme på kreditmarknaden bereddes för sådana åtgärder. Jämför man med de insatser som gjorts i andra länder, framstår programmet som mycket omfattande. Trepartiregeringens energisparprogram torde tillhöra de mest ambitiösa som hitintills presenterats i något av de länder för vilka tillförlitliga data föreligger. presenterades trepartiregeringens förslag till treårsprogram för forskning på energiområdet. Programmet, som omfattar treårsperioden 19781981, innebär mer än en fördubbling av de satsningar som ditintills gjorts på energiforskningsområdet. Det sammanlagda statliga stödet kommer att uppgå till . Forskningsprogrammet samordnas av den parlamentariskt sammansatta delegationen för energiforskning (DFE) och är indelat i ett antal program med särskilda projektansvariga organ i ledningen. Genom de sex forskningsprogrammen energianvändning i industriell produktion, energianvändning vid transporter och samfärdsel, energianvändning vid bebyggelse, energiproduktion, allmänna energisystemstudier samt energirelaterad grundforskning kommer underlag att tas fram för framtida beslut angående framför allt de s. k. förnyelsebara energikällornas plats i vårt framtida energiproduktionssystem. Den största satsningen sker på de s. k. förnyelsebara energikällorna. Över 120 milj. kr. satsas på att utveckla teknik för att använda inhemska energiråvaror för framställning av bränslen och drivmedel, som kan ersätta importerad olja. Intresset koncentreras här till s. k. biomassa i form av energiskogar samt torv. Det pågående vindenergiprogrammet fortsätter och inriktas bl. a. på att uppföra och utvärdera driften av fullskaleaggregat inom en kostnadsram av ca 100 1978/79: 1108 Satsningar sker också på kolteknik, hetvattenteknik och forskning i fråga om bl. a. lättvattenreaktorers säkerhet. I detta senare program ingår också satsningar på avancerad energiteknik inkl. medverkan i det europeiska fusionsforskningsprogrammet. Delegationen för energiforskning följer löpande de olika programmen för att se till att de tilldelade medlen används på ett så effektivt sätt som möjligt. På grund av kraftiga kostnadsöverskridanden har DFE rekommenderat regeringen en reduktion av vindenergiprogrammet från ursprungligen planerade två till endast ett aggregat. Efter förslag från regeringen fattade beslut om den s. k. villkorslagen, som sätter upp vissa villkor för att kärnkraftverk som redan getts koncession av regeringen men ännu ej tagits i drift skall få tillföras kärnbränsle. Villkorslagen utgår från de problem som föreligger med att ta om hand det högaktiva avfall som kärnkraftverken producerar, och som behöver försvaras på ett säkert sätt . Avfallsfrågan spelade inte någon central roll, när fattade energipolitiska beslut. Först därefter kom de problem som är förknippade med hanteringen av det högaktiva avfallet att uppmärksammas i större utsträckning och sågs som det avgörande hindret för ett fortsatt utnyttjande av kärnkraften. Som första land i världen satte genom villkorslagen upp hårda och definitiva krav på en säker avfallshantering som villkor för fortsatt utnyttjande av kärnkraft. Sedermera har en rad länder beträtt samma väg. En liknande lag har antagits i och bestämmelser mycket snarlika de svenska har lagts fast av regeringarna i bl. a. och . Villkorslagen stipulerade, att kraftföretagen måste visa hur och var en helt säker förvaring av det högaktiva avfallet kan ske, innan tillstånd ges att tillföra de nya aggregaten kärnbränsle. Två alternativa vägar att nå detta mål angavs i lagen: antingen via upparbetning, som väsentligt reducerar den volym som blir föremål för slutförvaring, eller genom direktförvaring av de utbrända bränsleelementen. Som ett resultat av villkorslagens tillkomst startade kraftföretagen gemensamt vad som kallas projekt kärnbränslesäkerhet (KBS) för att visa att lagens krav kunde uppfyllas. Ett mycket omfattande forsknings- och utvecklingsarbete skedde, som avtal slöts mellan () och det franska statliga företaget om upparbetning av vissa kvantiteter högaktivt avfall . När och ingav ansökan enligt villkorslagen om att få ta i drift de två aggregaten och mark 1, baserades dessa ansökningar på det arbete som lagts ner inom ramen för och på det upparbetningskontrakt som förelåg mellan SKBF och . Eftersom detta var första gången som ett så omfattande arbete med kärnkraftens säkerhetsfrågor redovisats, och mot bakgrund av de hårda krav som villkorslagen ställer, sändes ansökan av regeringen på remiss till ett stort antal olika forskningsorgan och institutioner. Genom en speciell referensgrupp anlitades en lång rad av de internationellt mest framstående institutionerna och experterna på området för att få en så noggrann granskning av de lösningar som KBS presenterat som över huvud taget var möjlig. När regeringen tog ställning till ansökningarna på grundval av KBS och de olika remissinstansernas uttalanden fann den, att KBS på i stort sett samtliga punkter lyckats klara de mycket stränga krav som ställts upp i villkorslagen. Regeringen fann dock vid sin bedömning av förutsättningarna för en säker slutlig förvaring av det högaktiva avfallet att viss kompletterande geologisk undersökning erfordrades för att lagens krav skulle anses vara helt uppfyllt. Ansökningarna kunde därför inte bifallas. De kompletterande geologiska undersökningar som regeringen ansåg behövdes skulle visa förekomsten av en tillräckligt stor bergsformation för att kunna tjäna som slutförvaringsstation för det upparbetade och väl inkapslade högaktiva avfallet. När sådana kompletterande geologiska undersökningar gjorts, och om dessa enligt bedömning av gett tillfredsställande resultat, avsåg regeringen att ge tillstånd till idrifttagande av och . Beslutet om och var en tydlig demonstration av de stora landvinningar när det gäller avfallshanteringen som stimulerats fram genom villkorslagens tillkomst. Trots detta ansåg regeringen inte att villkorslagens krav till fullo var uppfyllda. När kraftföretagen senare för redovisar resultaten av de kompletterande geologiska undersökningar som sker finns det underlag för det slutgiltiga ställningstagandet till kärnkraftens säkerhetsproblem mot bakgrunden av de krav som villkorslagen ställt upp. De mycket hårda krav som angavs i lagen, som det då var osäkert om kraftföretagen kunde klara av att visa att det gick att uppfylla, ledde till ett forsknings- och utvecklingsarbete som har gjort till en av de absolut ledande nationerna i världen när det gäller att komma till rätta med kärnkraftens säkerhetsproblem och förvaringen av högaktivt avfall från kärnkraftverk. tillsatte regeringen den s. k. , som fick i uppgift att göra en fullständig genomgång av den svenska energipolitiken som ett underlag för det nya energipolitiska 1978/79: 1108 beslut som skulle ha fattats av 1978, men som kommer att fattas av 1979. Kommissionen, som arbetade med ett stort antal undergrupper, avlämnade sitt huvudbetänkande och sitt slutbetänkande om miljö- och säkerhetsfrågor . Få utredningar har på så presenterat ett så omfattande och så väl genomarbetat material som gjorde. I sitt huvudbetänkande uppnådde kommissionen en bred majoritet kring det av de fyra studerade alternativen som getts beteckningen elalternativet. I detta alternativ undvikes definitiva låsningar till någon av de tre huvudenergislagen olja, kol eller uran som betydande insatser görs på forskning kring nya energikällor och sparande. Bakom förslag stod företrädarna för moderata samlingspartiet, och socialdemokraterna samt en rad av de oberoende experter som ingick i kommissionen. representanter förordade en till kärnkraften mera restriktiv linje, liksom företrädaren för kommunisterna. representant uttalade sig för en linje som innebar en bindning vid ett accelererat kärnkraftsprogram. En central fråga när det gäller att ta ställning till energipolitikens inriktning är de bedömningar som görs av efterfrågan på olika typer av energi . Uppbyggnaden av energiproduktionssystemet avgörs i stor utsträckning av dessa bedömningar. Globalt pekar de olika prognoser som gjorts på att vi går mot en situation med en tilltagande knapphet på olika former av energi. steg världsförbrukningen av energi , vilket sett i ett längre perspektiv är en förhållandevis hög siffra. kan det finnas anledning att räkna med, att de utvecklade industriländerna genom bättre teknik och olika hushållningsåtgärder något kommer att kunna minska ökningstakten i sin energiförbrukning, som utvecklingsländernas gradvisa industrialisering kommer att kräva en allt större andel av världens samlade energiresurser. Att göra bestämda prognoser för den globala energiefterfrågan är utomordentligt vanskligt. Inom ramen för har dock sådana försök gjorts. Det lägre av de scenarios som WEC presenterar utgår från en avsevärd dämpning av ökningstakten i energiefterfrågan i de industrialiserade länderna, men kommer ändå fram till ungefär en tredubbling av energiefterfrågan fram . Att möta denna snabbt stigande efterfrågan på energi kommer att kräva en betydande utbyggnad av energiproduktionssystemet. Även om starka satsningar kommer att ske på olika former av s. k. förnyelse Utvecklingen av den globala eneigiefterfrågan till 2020 Källa: . bara energikällor främst sol- och vattenkraft så räknar man med att av världens energibehov måste tillfredsställas med olja, kol, gas och kärnkraft. En mycket stark ökning av kärnkraftens andel i den globala energiförsörjningen kommer med all sannolikhet att bli nödvändig för att möta de behov som utvecklingsländernas industrialisering medför. Mot denna bakgrund finns det anledning att förvänta sig att det kommer att uppstå knapphet på en rad energiråvaror, med stigande priser som naturlig följd. För ett land som till är beroende av import för att tillfredsställa sina energibehov är detta ett bekymmersamt perspektiv. har en rad olika utredningar publicerats rörande oljesituationerna i världen på . Även om dessa ut Icke-konventionell naturgas och olja Årlig primärenergiproduktion från icke förnyelsebara resurser. redningar kommit till något olika resultat i sina bedömningar, föreligger det dock stor samstämmighet om att det kommer att bli svårt för världens oljeproduktion att hålla jämna steg med den ökning av efterfrågan som kommer att ske under . Resultatet kommer att bli kraftigt stigande oljepriser. har det rått en situation, där det snarare är överskott än underskott på olja i världen. Orsakerna till detta är dock av övergående natur. Dels har den otillfredsställande ekonomiska utvecklingen i de industrialiserade länderna medfört att efterfrågan blivit svagare än vad den annars skulle ha varit, dels har nya områden exploaterats i större skala , främst och . Att marknaden är utomordentligt känslig för störningar visas emellertid av de följder som oroligheterna i fått, med effekter på oljemarknaden som för dagen är svåra att bedöma, men som med all sannolikhet kommer att bli vittgående. Även om det inte finns någon anledning att måla upp några katastrofscenarios när det gäller oljeförsörjningen , går vi in i ett skede där inte ens tillkomsten av mycket stora nya produktionsområden i t. ex. eller kommer att kunna möta efterfrågan på olja fullt ut. Intill översteg de årliga upptäckterna av oljefyndigheter den årliga utvinningen, men har detta förhållande förbytts i det omvända, och experter räknar med att det inte skall bli möjligt att åter nå en situation där reserverna inte stadigt minskar. Även om detta inte innebär att oljan plötsligt kommer att ta slut, är det inte möjligt för oljeproduktionen att öka år som de tillgängliga reserverna minskar. Följaktligen kommer ökningen i oljeproduktionen gradvis att minska, och sannolikt kommer produktionen att nå en platå för att därefter gradvis sjunka. Att reducera oljeberoendet måste bl. a. mot denna bakgrund bli den viktigaste målsättningen för den svenska energipolitiken. Vi får inte försätta oss i en situation, där vår ekonomi och vår välfärd riskerar att strypas på grund av drastiskt höjda oljepriser eller t. o. m. fysisk brist på olja. Alla de energiprognoser som gjorts leder till en och samma slutsats: det är inte möjligt att göra prognoser som med säkerhet fångar in den energiefterfrågan som verkligen kommer att inträffa. Denna erfarenhet får emellertid inte leda oss till slutsatsen att prognoser och planering är överflödiga inslag i energipolitiken. Tvärtom bör dessa svårigheter att förutse energiefterfrågans utveckling leda oss till insikt om de utomordentligt stora planeringsproblem som energipolitiken ställer oss inför. har energiförbrukningen utvecklats avsevärt svagare än vad som förutsatts i prognoserna. Detta har varit en följd dels av oljeprishöjningarna som drastiskt förändrade kostnadsbilden för oljekonsumenterna, dels av att upplevt den mest djupgående ekonomiska nedgången . Det har inte bara varit fråga om en konjunkturkris, utan också om djupgående strukturella problem som drabbat några av de mest energikrävande delarna av vårt näringsliv, t. ex. stål- och varvsindustrin. De problem som en lägre energiefterfrågan än väntat har vållat är dock begränsade. Om vi skulle hamna i den motsatta situationen, att efterfrågan översteg prognoserna, kan en felaktig planering vålla landet mycket stor skada. En otillräcklig utbyggnad av energiproduktionsapparaten kan då vara den faktor som begränsar möjligheterna till ekonomisk expansion. Erfarenheten visar klart att energibrist kan få ytterst kännbara negativa ekonomiska konsekvenser, medan en tillfällig överkapacitet på energiförsörjningsområdet visserligen i och för sig innebär en extra ekonomisk påkänning, men den är betydligt lindrigare än den som inträder vid ett bristläge. Planeringen inom det energipolitiska området måste ha som huvudmålsättning att ge underlag för en energiutbyggnad, som garanterar energitillförseln trots den osäkerhet som alltid råder. Under osäkerhet måste vi planera för handlingsfrihet och för att undvika att en industriell uppgång begränsas av en otillräcklig energitillförsel. Följande tider för byggande av olika elproduktionsanläggningar ger en antydan om de problem som den energipolitiska planeringen har att möta. Siffrorna avser tiden från projekteringsstart till idrifttagning: Kärnkraftverk, nytt läge Kolkraftverk, nytt läge Kärnkraftsblock, befintligt läge Kol- eller oljeeldat kondenskraftvärmeverk 7 4 6 år redovisar fyra olika energialternativ. Den slutliga energiförbrukningen 1985 i dessa alternativ varierar mellan 425 och . Ser man fram emot 1990, blir variationen mellan de olika alternativen än större. I det lägsta alternativet uppgår den slutliga energianvändningen till och i det högsta till . Betydelsen av skillnaderna mellan energialternativen visas av de bedömningar som gjorts av bl. a. det utrymme för privat konsumtion som respektive alternativ medger. i privat konsumtionsutrymme mellan det mest respektive minst konsumtionsvänliga alternativet. Detta motsvarar en skillnad mellan de olika energialternativen i privat konsumtion på ca . för en genomsnittsfamilj. Vi kan självfallet inte låta tillfälligheter bestämma energiproduktionsapparatens utveckling mot bakgrund av den stora betydelse som energiproduktionen har för landets ekonomi. Vi måste i stället målmedvetet inrikta oss mot att kunna producera tillräckligt med säker energi till ett så lågt pris som möjligt. Vi kan nu inte på godtyckliga grunder välja att hoppas på en viss efterfrågeutveckling. Vi måste planera för att tillgodose den utveckling som kan inträffa. Det innebär att vi 1990 måste kunna tillföra så mycket energi att det svarar mot högre förbrukningsalternativ, dvs. Denna slutliga användning svarar mot en energitillförsel på ca . Om vi emellertid skulle planera för en lägre energiefterfrågan, men ändå tvingas att möta en högre efterfrågan på grund av en industriell expansion, skulle detta tvinga fram en total energitillförsel på närmare , därför att vi då skulle tvingas till en mycket omfattande oljeanvändning i synnerligen ineffektiva anläggningar. Bara denna skillnad i fråga om oljeanvändningen skulle kosta samhället belopp i storleksordningen . Det finns anledning att starkt understryka de faror för vår samhällsekonomi som ligger i att vi ej bygger ut vårt energiproduktionssystem för att klara de behov som den ekonomiska utvecklingen kan komma att medföra. För att möta den efterfrågan som vi har att se fram emot, och för att uppnå en gradvis reducering av vårt oljeberoende, måste vårt energiproduktionssystem byggas ut och förändras. rimligt att utbyggnaden sker i huvudsak enligt de riktlinjer som lades fast av , med en stark inriktning på sparåtgärder och på att ersätta olja med el och med fjärrvärme. Enligt förslag skall vattenkraften byggas ut så att den kan producera . Denna utbyggnad kan i stort sett ske inom de vattendrag som är utbyggda . Det är dock tveksamt, om det kommer att vara möjligt att nå detta mål med de förseningar och fördröjningar som redan inträffat. är beslutsläget vad gäller vattenkraftsutbyggnaden ofta otillfredsställande. Det finns en betydande osäkerhet om var utbyggnad egentligen är tillåten, och ofta är det en mycket lång och tidsödande procedur att få tillstånd att bygga ut vattenkraften. Inte minst behandlingen i tenderar att onödigt fördröja utbyggnaden. På än 1990 finns det starka skäl som talar för en utbyggnad av vattenkraften som går utöver vad föreslagit. Undantar men Torne-, Kalix-, Pite- och Vindelälvarna, finns det sannolikt omkring som kan byggas ut i redan utbyggda älvar och i biflöden och skogsälvar. Det blir då fråga om ett ganska stort antal mindre kraftverk. Dessa är dock fullt utbyggnadsvärda och ekonomiskt klart överlägsna de s. k. minikraftverk som diskuterats i andra delar av landet. Kärnkraften svarar för av den svenska elproduktionen, och om de nu färdigställda aggregaten kommer att tas i drift kommer denna siffra att stiga ytterligare. har satsat stora resurser för att bemästra kärnkraftens säkerhetsproblem och för att bygga upp en inhemsk kvalificerad kärnkraftsindustri. Det har också lyckats. Svensk kärnkraftsteknologi tillhör världstoppen vad avser såväl säkerhetsfrågor som reaktor- och turbinkonstruktion. En avveckling av kärnkraften i dess helhet är självfallet möjlig, men den tar betydande tid och skulle kräva insats av mycket stora ekonomiska resurser. Enligt beräkningar skulle det kosta ca . att avveckla kärnkraften till 1990, och den kostnadsberäkningen ligger snarare i underkant än i överkant. Dessa resurser skulle få tas från andra delar av samhällsekonomin. Med den situation som svensk ekonomi kommer att befinna sig i skulle så gott som hela vår enskilda standardtillväxt få tas i anspråk för att bekosta övergången från kärnkraft till kraftproduktion baserad på kol eller andra energikällor. Villkorslagen är tillkommen för att avgöra om de tolv kärnkrafts aggregat som redan erhållit koncession skall få tas i drift. F. n. pågår kompletterande undersökningar beträffande aggregaten och . Finner att kraftföretagen kan visa att de klarar de uppställda kraven, föreligger inga lagliga hinder för att ta de aggregat i drift som redan beviljats koncession. Att ytterligare koncessioner skulle beviljas f. n. har ej ifrågasatts på grund av den förväntade efterfrågeutvecklingen. Skall kärnkraften utnyttjas i den omfattning som blir aktuell om villkorslagens krav kan uppfyllas, är det naturligt att vi även utnyttjar de inhemska tillgångarna av uran för att öka försörjningstryggheten. Det är därför viktigt att den pågående uranprospekteringen fortsätter så att underlag skapas för ställningstagande till frågan om svensk uranbrytning . Att reducera oljeberoendet är den viktigaste uppgiften för vår energipolitik, men självfallet går det inte att undvara oljan som energikälla överallt. Oljan spelar en central roll inte minst för samfärdseln, och i denna roll kommer den inte att gå att ersätta . Ansträngningarna att ersätta oljan bör därför i första hand inriktas på uppvärmning av lokaler, elproduktion och användning inom industrin. För att gardera oss mot tillfälliga störningar i den framtida försörjningen med olja håller f. n. betydande oljelager på att byggas upp, delvis som ett led i de internationella ansträngningar som koordineras av den internationella energiagenturen . Dessa lager bör nå den förutsedda nivån för att ge oss trygghet vid t. ex. utrikespolitiska kriser. Situationen för många av de svensk raffinaderierna är ekonomiskt ansträngd, vilket beror på den betydande överkapacitet på raffineringstjänster som finns i och i världen i dess helhet. Ur beredskapssynvinkel finns det skäl att säkerställa att vi har en viss raffineringskapacitet inom landet, men detta får ej tas till intäkt för statsingripanden eller omfattande subventioner för att hålla samtliga dagens svenska raffinaderier under armarna. Vid sidan av uran representerar kol den beprövade energitillgång som finns tillgänglig i stor omfattning också för framtiden. Världens koltillgångar är mycket stora, och några risker för att permanenta bristsituationer skall uppstå finns knappast i det överblickbara perspektivet. som allt större uppmärksamhet kommit att ägnas kol som energikälla har farhågorna för de inverkningar som kolanvändning har på miljö och hälsa ökat väsentligt. Enligt allt fler bedömningar är kol sannolikt den farligaste av de olika större energikällorna, och det finns därför all anledning att iaktta viss försiktighet, när det gäller introduktion av kol i stor skala i vårt land. Till denna slutsats kom också .