mot · G2022140 · 1979-01-25 00:00:00 — Liksom för övrig skogsindustri är det den svaga prisutvecklingen för färdigvaran samt kraftigt ökade kostnader för timmer som är de främsta orsakerna till den dåliga lönsamheten. Produktionen av plywood har legat . uppgick exporten till medan importen utgjorde hela . Importen svarar härigenom för den dominerande delen av den inhemska förbrukningen. Importkonkurrensen är således svår, men det gäller främst konstruktionsplywood. Produktionen inom plywoodindustrin utgörs av snickeri- och formplywood samt konstruktionsplywood. Snickeri- och formplywood ställer de högsta kraven på högkvalitativ råvara. Råvarutillförseln är ett problem främst när det gäller furuplywood för snickeriändamål. Här konkurrerar plywoodindustrin med sågverken om den finaste och dyraste råvaran. Plywoodindustrins problem är i stor utsträckning beroende på brist på framtidssyftande investeringar. De investeringar som gjorts har enbart gällt ersättningar av försliten utrustning. Några mer allvarliga försök att öka förädlingsgraden har inte gjorts. Det finns emellertid många långt avancerade idéer om nya produkter och användningsområden att ta vara på. Den svenska plywoodindustrin torde vara mest konkurrenskraftig när 1978/79: 2140 det gäller snickeriplywood. Detta oaktat har produktionen förskjutits mot mer konstruktionsplywood, främst genom tillkomsten av den nya fabriken i . Inom flera av företagen i plywoodindustrin utreder man den framtida verksamheten för plywoodfabrikerna inom resp. företag. På några håll finns konkreta planer på nedläggning av verksamheten. Ett stort problem är det faktum att flera av plywoodfabrikerna ägs av skogsindustriföretag där plywoodtillverkningen endast utgör en liten del av verksamheten. Detta gör att även intresset för utveckling av och investering i plywoodtillverkningen är litet. Även om den relativa avkastningen kan vara hög kanske den bara ger ett litet tillskott till företagets totala resultat. Genom att det inte finns någon samordning av aktiviteterna mellan de olika företagen är det stor risk att det blir en onödig utslagning av plywoodindustrin. Med hänsyn till att inte ens hälften av det svenska behovet tillverkas i , borde i stället möjligheterna vara goda till en utökning av kapaciteten. Spånskivan har som industriprodukt expanderat mycket snabbt . Detta beror framför allt på att den inom många områden har konkurrerat ut andra material, t. ex. lamellträ, hyvlat virke och träfiberskivor. med att användningen av spånskivor har ökat snabbt, har utbyggnaden av spånskiveindustrin ökat ännu snabbare. Genom den lågkonjunktur som inträffade avtog ökningen i efterfrågan på spånskivor. Emellertid hade många utbyggnader av spånskivefabriker påbörjats, och dessa fullföljdes efter att efterfrågeökningen avtagit. Detta har lett till att det f. n. finns en betydande överkapacitet i spånskiveindustrin. Den snabba utbyggnaden av spånskiveindustrin ägde i stor utsträckning rum i hela . a. på grund av den låga byggnadsverksamheten i måste en mycket stor del av produktionen exporteras. 1977 och 1978 exporterades hälften av produktionen. utnyttjades endast av den totala kapaciteten. Spånskiveindustrin i är en relativt ung industri med allmänt sett moderna och rationella anläggningar. Beslut har f. ö. fattats om nedläggning av de två äldsta fabrikerna, som tillkom 1956 resp. 1958. Spånskiveindustrin omfattar därefter 15 företag med 16 fabriker lokaliserade över hela landet. Antalet anställda är ca 2 000. Överkapaciteten i branschen har resulterat i en stark konkurrens på den svenska hemmamarknaden med otillfredsställande ekonomiska resultat som följd. Två av branschens företag är f. n. under rekonstruktion efter betalningsinställelse och i ett fall konkurs och det finns risk för att ytterligare företag kan komma i svårigheter inom relativt 1978/79: 2140 Efter en förbättring i efterfrågeläget har branschen emellertid kunnat genomföra vissa prishöjningar från . Framtiden för spånskiveindustrin ter sig ljus på något . Efterfrågan på spånskivor forsätter att öka, och in kan man räkna med att efterfrågan på spånskivor har vuxit i kapp industrins nuvarande kapacitet. Det skulle därför betyda en allvarlig kapitalförstöring, om de nuvarande kortsiktiga ekonomiska problemen tilläts medföra nedläggningar av ytterligare enheter. Med hänsyn till den förväntade efterfrågeutecklingen skulle nedläggningar i nuvarande situation sannolikt medföra behov av nya enheter . För de anställda skulle en utveckling innebärande ytterligare nedläggningar betyda svåra dessutom onödiga omställningsproblem. skulle den självfallet medföra svåra negativa effekter från samhällsekonomiska och regionalpolitiska synpunkter. d) Behovet av samhällsinsatser Den tidigare genomgången visar klart att samhällsinsatser är nödvändiga inom skivindustrin. I annat fall kommer marknadskrafterna att förorsaka en utveckling som är olycklig med hänsyn till skivindustrins struktur och kommer att medföra betydande problem av ekonomisk och sysselsättningsmässig art. Skivindustrin har stor betydelse ur regionalpolitisk synvinkel. En okontrollerad utveckling skulle därför medföra utomordentligt stora problem från samhällssynpunkt. Från de anställdas sida har upprepade gånger framförts krav om samhällsåtgärder i planmässiga former. Enligt vår uppfattning är det nödvändigt att regeringen i samråd med de anställdas organisationer utarbetar planmässiga åtgärdsprogram för vart och ett av de tre områdena inom skivindustrin samt att dessa åtgärder föreläggs . Åtgärderna bör syfta till att industrin får en sådan struktur att dess utveckling på i största möjliga mån främjas som de omställningar som kan bli nödvändiga kan genomföras på ett sådant sätt att de kan ske i socialt acceptabla former. bör därför hos regeringen begära att denna lägger fram förslag om sådana planmässiga åtgärder för board-, plywood- resp. spånskiveindustrierna. Skogsindustrin har drabbats av allvarliga ekonomiska svårigheter. Den främsta orsaken härtill är en kombination av snabbt stigande virkespriser och en fallande dollarkurs, som drastiskt har försämrat skogsindustrins internationella konkurrenskraft. 1978/79: 2140 lett till att företagen tappat marknadsandelar och att effekterna av den internationella lågkonjunkturen både förlängts och fördjupats. Både 1977 och 1978 gjorde skogsföretagen miljardförluster. Flertalet skogsbolags likvida och finansiella situation är sådan att påbörjade investeringar inte kan fullföljas och planerade och nödvändiga investeringar i vidareförädling måste skjutas på en obestämd framtid. Nedläggningar och varsel om nedläggningar kommer tätt. Man kan heller inte utgå från att den konjunkturuppgång som förmärks får den varaktighet och styrka att den kan förbättra skogsföretagens likvida och finansiella situation i tillräcklig omfattning. I varje fall kommer skogsföretagens investeringsförmåga att vara starkt reducerad. Investeringar i ny kapacitet kommer därigenom inte till stånd, och modernisering av fabrikerna kommer också sannolikt att eftersättas. Konkurrenskraften kommer därigenom att försvagas ytterligare med nedläggningar och stora sysselsättningsproblem som följd. En sådan utveckling är oacceptabel. Skall den undvikas måste emellertid investeringsförmågan höjas för att få till stånd ökade investeringar och produktionsenheter med långsiktigt goda förutsättningar räddas. beslöt att ställa kreditgarantier om sammanlagt 900 milj. kr. till skogsindustrins förfogande. Att lösa de nu aktuella problemen med ytterligare kreditgarantier är emellertid i många fall inte en framkomlig väg. Vad skogsföretagen behöver är en förstärkning av soliditeten, vilket endast kan ske genom tillskott av ägarkapital. Ägarna till de krisdrabbade producentkooperativa och privatägda skogsföretagen har visat en påfallande ovilja och oförmåga att satsa ytterligare ägarkapital. Skall de krisdrabbade företagen kunna räddas och investeringsnivån höjas inom branschen måste därför samhället svara för den behövliga soliditetsförstärkningen. Samhällets insatser måste i första hand ta sikte på att medverka till en på lång sikt internationellt konkurrenskraftig industri som man tryggar sysselsättningen och den regionala balansen. Detta bör ske genom att samhället medverkar till en planmässig strukturomvandling av skogsindustrin i riktning mot ökad förädling. De insatser samhället bidrar med i form av tillskott av ägarkapital måste därför ge samhället motsvarande inflytande över företagens utveckling. Det utesluter att samhällets kapitalinsatser sker genom s. k. särskilda villkorslån. Erfarenheterna av sådana lån visar nämligen att samhället visserligen kan förhindra att företaget försätts i konkurs men i hög grad frånhänder sig möjligheten att påverka besluten och utvecklingen inom företaget och därmed också möjligheterna att trygga sysselsättningen. De nödvändiga insatserna från samhällets sida för att trygga sysselsättningen i de krisdrabbade skogsföretagen, höja investeringstakten och medverka till en planmässig strukturomvandling bör därför ske genom 1978/79: 2140 direkta tillskott av ägar- och riskkapital Kapitaltillskotten bör förmedlas genom ett av regeringen särskilt inrättat strukturbolag för skogsindustrin. Ett sådant strukturbolag medger att samhället kan agera både snabbare och kraftfullare än f. n. bör hos regeringen begära att läggs fram förslag om bildandet av ett sådant bolag. Sysselsättningen hotas av virkesbrist Sågverken har upplevt stora problem med avsättningen av sågade trävaror. Orsaken har bl. a. varit den internationella lågkonjunkturen och den låga nivån på byggandet i flera av sågverkens viktigaste avnämarländer. Den dyra svenska skogsråvaran har dessutom gjort det svårt i konkurrensen med bl. a. kanadensiska trävaror. I () ligger råvarukostnaden på 30 av försäljningspriset på en m3 sågad vara, i utgör den . har emellertid marknaden för trävaror lättat betydligt. Lagren är mycket små både i avnämarländerna och vid sågverken, efter det att en omfattande lageravveckling genomförts . Prognoserna förutser en kraftig ökning av exporten . För de anställda i såverken innebär den här utvecklingen självfallet en lättnad, sedan många har levt under hotet om uppsägningar och permitteringar. Den faktor som kan hota en fortsatt positiv utveckling i sågverken är tillgången på råvara. Trots att produktionen än så länge inte ligger på en högre årsnivå än ca har många sågverk svårt att få fram tillräckligt med sågtimmer. Ändå är det än så länge inte fråga om någon faktisk brist. Tillgången på sågtimmer bedöms räcka till en produktion på ca trävaror, om man tar hänsyn till det virkesbehov som finns inom den övriga delen av skogsindustrin. Bristen har i stället uppkommit på grund av att skogsägarna i det privata skogsbruket f. n. inte avverkar skog i den utsträckning som är möjligt och önskvärt. hotas många människors och orters förhoppningar och framtid till följd av ett fåtals privatekonomiska bedömningar. , , , Dalkarlshyttan, Hannäs, , och är exempel på orter där nedläggningar har beslutats eller är på gång till följd av att man inte får fram sågtimmer. Många andra sågverk har tvingats permittera anställda under längre och kortare perioder av samma skäl. Oviljan att avverka kan skada sågverksindustrin. I den uppgång som påbörjats, har man räknat med att den svenska sågverksindustrin skall kunna ta igen marknadsandelar, som förlorats de se 1978/79: 2140 Detta kan omöjliggöras rent fysiskt genom brist på sågtimmer men försvåras även av att bristen får en prishöjande effekt på sågtimret. Detta gör att andra länders trävaror får lättare att konkurrera med de svenska. Den akuta virkesbristen inskränker sig inte enbart till sågverksindustrin. Allt fler rapporter kommer om en hotande brist på även andra typer av virkesråvara. Tillgången på massaved bedöms alltmer oroande. Från olika skogsindustriföretag har uttryckts stor oro över den aktuella råvarusituationen, och man betraktar den hotande bristen på råvara som det kanske främsta akuta problemet. I den preliminära nationalbudgeten konstateras att råvaruförsörjningen utgör det svåraste hindret för sågverken att öka sin produktion. Man konstaterar också att de sjunkande avverkningarna innebär en risk för ett alltför lågt utbud av skogsråvaror för att tillåta en önskvärd ökning av kapacitetsutnyttjandet i skogsindustrin. Å andra sidan finns risken att detta leder till en press uppåt på priserna som ånyo ger upphov till vidare prisstegringar och därmed försämrad konkurrenskraft. Avgörande för skogsindustrins möjligheter att öka sin produktion och förbättra sin marknadsposition är därför enligt den preliminära nationalbudgeten att en tillräcklig awerkningsvolym kommer fram och att detta sker utan kraftiga prishöjningar på råvaran. Enligt vår uppfattning är den oro som kommer fram i den preliminära nationalbudgeten mycket befogad. De problem som den minskande avverkningen för med sig kraftigt minskad sysselsättning i skogen, minskad produktion i förhållande till avsättningsmöjligheterna och risk för kraftig kostnadspress uppåt är utomordentligt allvarliga för den svenska skogsindustrin. har sysselsättning och aktivitet inom skogsindustrin varit låg på grund av avsättningssvårigheter. När nu de marknadsmässiga möjligheterna att få avsättning för skogsindustrins produkter återkommit är det från samhällsekonomiska utgångspunkter helt oacceptabelt att produktionen skall hotas av skogsägarnas ovilja att avverka. Mot bakgrund av detta är det nödvändigt att regeringen tar initiativ för att garantera en tillfredsställande råvaruförsörjning för den svenska skogsindustrin redan detta år. Regeringen måste göra en bedömning av efterfrågan och utbud på virkesråvara och vidta alla de åtgärder som kan vara nödvändiga för att säkerställa råvaruförsörjningen. Regeringen bör presentera resultatet av sina bedömningar och de åtgärder som dessa föranleder till för . Denna fråga är av så stor betydelse för det svenska folkhushållet att politiska ställningstaganden är nödvändiga. En utgångspunkt vid utformningen av ett sådant program bör vara att man i första hand söker gå fram med olika former av frivilliga och sti 1978/79: 2140 Vi kommer nedan att lägga fram ett förslag till insatser av den typen. Det är emellertid svårt att bedöma huruvida insatser av den typen är fullt tillräckliga för att garantera råvaruförsörjningen. Vi kan för vår del inte acceptera att produktionen måste inskränkas på grund av virkesbrist. Regeringen måste ta det fulla ansvaret för att en sådan situation undviks. Skulle det visa sig att de nämnda åtgärderna blir otillräckliga, måste även andra och länge gående åtgärder vidtas. Statsbidrag till röjning och gallring Som framgår av inledningen till denna motion har röjnings- och gallringsåtgärder inom det privata skogsbruket eftersatts. Detta har konsekvenser såväl för mängden skogsvara som för sysselsättning och skogsvård. Vi har i vår motion angående den ekonomiska politiken föreslagit att skogsvårdsavgiften skall höjas från till . Därigenom tillförs statskassan ca 220 milj. kr. Av dessa medel bör 120 milj. kr. användas som ett särskilt statsbidrag till röjning och gallring. Bidraget bör konstrueras så att skogsägaren får ett belopp av /m3 för röjning i samband med klenvirkesgallring och /m3 för gallring under förutsättning dels att det sålunda framtagna virket tas ur skogen och sänds vidare till industrin, dels att skogsägare som har awerkningsmogen skog förbinder sig att avverka denna. Bidraget bör i en första omgång endast avse åtgärder som genomförs under /80. Enligt våra beräkningar skulle röjning och gallring kunna ge ett råvarutillskott på och en sysselsättning på 1 200 000 dagsverken. Till detta kommer så det råvarutillskott som genom bidraget framstimulerade slutavverkningar kan ge. Vi föreslår att ett nytt förslagsanslag benämnt statsbidrag till röjning och gallring inrättas under tionde huvudtiteln samt att för /80 anslaget tillförs 120 milj. kr. I propositionen 1978/79: 101 föreslår regeringen att ytterligare 200 milj. kr. ställs till lantbruksstyrelsens förfogande, som en rörlig kredit i utöver den rörliga kredit på 25 milj. kr. som f. n. disponeras till lantbruksnämndernas kostnader för fastighetsförvärv, I propositionen motiveras förslaget med att det av olika anledningar f. n. utbjuds avsevärda arealer mark, främst skogsmark, till försäljning 1978/79: 2140 Departementschefen anför i propositionen: Det är angeläget att ta till vara de möjligheter som härigenom erbjuds att förbättra ägostrukturen i skogsbruket och förstärka kombinerade jord- och skogsbruksföretag med skogsmark. För information vill jag nämna att den förvärvade marken i första hand bör tillföras bestående lantbruk, eller användas för byte med andra skogsägare. Vi har inga invändningar emot att föreslagna medel ställs till lantbruksstyrelsens förfogande för inköp av mark. Däremot kan vi inte generellt acceptera att förvärvad skogsmark i första hand tillförs bestående lantbruk. Den privatägda skogsmarken utgör av landets skogsmark. Denna hälft av den svenska skogsarealen är fördelad på ca 240 000 ägare. Företagsstorleken inom privatskogsbruket framgår av följande sammanställning. Produktionsenheter Procent av antalet Procent av arealen 0 25 ha 58 15 25100 ha 34 39 100 ha 8 46 Källa: Skogspolitiska utredningens betänkande (SOU 1973:15) Som framgår av ovanstående är många av skogsfastigheterna små och på grund därav samt på grund av form och belägenhet svåra att utnyttja rationellt. Av de privatägda skogsfastigheterna är det en mycket liten del som har skogsbruk som grundinkomst. Av lantbruksräkningen 1976 framgår att av ägarna ej är bosatta på fastigheten och har sin grundinkomst från arbete utanför fastigheten eller pension. Av ägarna som bor på fastigheten är pensionärer () samt har pension och ATP som grundinkomst, medan arbetar utom fastigheten mer än halvtid och har sin grundinkomst från annat hel- eller deltidsarbete. arbetar på fastigheten mer än halvtid. Av dessa har många grundinkomst från jordbruksproduktion. En mycket stor del av ägarna till landets halva skogsareal har således andra grundinkomster än skogsbruk och är inte beroende av skogen för sin försörjning. Detta är också orsaken till den nu mycket bekymmersamma situationen med skogsindustrins råvarubrist. Skogsägare, som inte är beroende av att leverera virke för sin försörjning, har under innevarande virkessäsong inställt sina avverkningar. Det innebär att om inte ökade virkesleveranser snabbt kan åstadkommas, måste skogsindustrin dra ner sin produktion trots goda avsättningsmöjligheter med bekymmer för sysselsättningen som följd. 1978/79: 2140 Hur det ekonomiska beroendet påverkar awerkningsvolymen kan lätt avläsas ur avverkningsstatistik. Vi nöjer oss med att redovisa ett exempel från . Av länets 475 000 ha privatskogar bedöms en lämplig årlig slutawerkningsareal vara ca 4 800 ha. Åren 19701971 slutavverkades ca 3 000 ha. I samband med prisstegringarna åren därpå steg slutavverkningsarealen för att kulminera awerkningssäsongen 1973/74 med ca 5 200 ha. Därefter sjönk slutavverkningsarealerna snabbt, trots fortsatta prisstegringar, för att awerkningssäsongen 1975/76 vara nere i 2 100 ha. Avverkningarna ligger fortfarande kvar nere på denna låga nivå. Den enda slutsats som kan dras av denna utveckling är att skogsägarna under tre avverkningssäsonger fyllde sina skogskonton och därefter sjönk avverkningsbenägenheten till en helt oacceptabel nivå. Man måste utgå ifrån att det i första hand är de skogsägare som inte är beroende av skogen för sin utkomst som inte avverkar. Det skulle vara både möjligt och lämpligt att fördubbla slutavverkningarna inom länet, vilket skulle tillföra marknaden ca 1/2 miljon m3 sågtimmer ytterligare. Detta leder fram till följande mycket bestämda konstaterande: Privatskogsbruket har inte tagit ett berättigat samhällsekonomiskt ansvar för virkesleveranser. Det är lätt att föreställa sig de stora och onödiga problem som drabbar skogsindustrin i fråga om sysselsättning, förlorade marknadsandelar och exportinkomster om inte skogsägarna levererar råvara. Det är mot bakgrund av det sagda nödvändigt att skogsmark som utbjuds på maknaden tillförs ägare som känner ett ansvar för landets och skogsindustrins försörjning med skogsråvara. Enligt vår mening bör därför i första hand domänverket få del av den utbjudna skogsmarken. För att trygga skogsindustrins framtida råvaruförsörjning och underlätta en nödvändig planmässig strukturomvandling inom skogsindustrin är det angeläget att en större del av skogsinnehavet än som f. n. är fallet är i samhällets ägo. Ett exempel på detta är att domänverkets virkesleveranser utgör en god virkestrygghet för många sågverk utan eller med små egna skogsinnehav. Awerkningssäsongen 19766/77 var domänverkets försäljningskvantitet av sågtimmer 2 to (kubikmeter fast mått toppmätt). Därav levererades to till och to till egna bolag. Resterande del 1 to levererades till 125 kunder innefattande 130 sågverk. På grund av domänverkets jämna virkesuttag är verket en trygg och säker råvaruleverantör för många köpsågverk. Detta bör jämföras med den tidigare beskrivna ojämna avverkningsverksamheten inom privatskogsbruket och den därav följande otrygga råvaruförsörjningen. Vi anser därför att de skogsfastigheter som utbjuds på marknaden i första hand bör erbjudas domänverket. Verket har i tidigare sammanhang vid förvärv av skogsfastigheter i samarbete med lantbruksstyrelsen 1978/79: 2140 medverkat till en positiv strukturrationalisering. Detta har skett genom att verket sålt ut eget visst skogsinnehav, som för verkets del haft en mindre lämplig arrondering, och genom markbyten. Denna samverkan mellan lantbruksstyrelsen och domänverket bör få fortsätta genom att av lantbruksstyrelsen köpta skogsfastigheter i första hand erbjuds domänverket. Med hänvisning till vad som i motionen anförs hemställs1 1. att hos regeringen begär att förslag till ett samlat handlingsprogram för skogsnäringarnas utveckling föreläggs , 2. att uttalar sig för att ett sådant program baseras på de riktlinjer som anges i motionen, 3. att hos regeringen begär en utredning av styrinstrument för att uppnå en planerad råvaruförsörjning i enlighet med vad som anges i motionen, 4. att hos regeringen begär förslag till planmässiga åtgärder för board-, plywood- resp. spånskiveindustrierna i enlighet med vad som anförs i motionen, 5. att hos regeringen begär förslag till inrättande av ett strukturbolag för skogsindustrin i enlighet med vad som anförs i motionen, 6. att hos regeringen begär att denna förelägger en bedömning av skogsindustrins råvaruförsörjning under detta år samt förelägger de förslag till åtgärder som kan vara nödvändiga för en tryggad råvaruförsörjning för skogsindustrin. () () () () () HANS () () () () () 1 Se även motionen 1977/78:2141.