mot · G2022674 · 1979-05-04 00:00:00 — Motion 1978/79: 2674 av m. fl. med anledning av propositionen 1978/79: 207 om förvärv av aktier i och Under den socialdemokratiska regeringens tid inleddes i kanslihuset ett arbete med ett skogsindustriellt handlingsprogram. Den socialdemokratiska regeringen insåg klart betydelsen av ett omfattande planeringsunderlag på detta område för att möjliggöra aktiva insatser från statsmakternas sida i syfte att garantera bästa möjliga utveckling på detta område som är av så avgörande betydelse för det svenska folkhushållet. I vår partimotion om näringspolitiken behandlades utförligt skogsindustrins problem, och vi framhöll också det angelägna i att regeringen fullföljde den socialdemokratiska regeringens arbete med ett skogspolitiskt handlingsprogram. Detta krav framfördes även i vår motion om näringspolitiken . Trots uttalanden från regeringens sida om att ett arbete inletts kan man nu konstatera att arbetet med att förbereda ett sådant program inte prioriterats så högt, sedan regeringsskiftet , att något material ännu lagts fram. Följden har blivit att man från statsmakternas sida fått stå utan det underlag som är nödvändigt för att på ett kraftfull sätt gripa sig an problemen inom skogsindustrin. Regeringens underlåtenhet är mycket anmärkningsvärd. I vår partimotion (1978/79: 2140) har vi ånyo fört fram kravet om ett samlat handlingsprogram för den svenska skogsnäringen. I samma motion tar vi också upp frågan om att man från statsmakternas sida behöver vidta betydligt mer aktiva åtgärder för att medverka i strukturomvandlingen inom skogsindustrin. Vi konstaterade bl. a. att samtliga delar av skivindustrin f. n. möter betydande problem och att statsmakternas medverkan i strukturomvandlingen inom board-, plywood- och spånskiveindustrin är nödvändig för att denna skall kunna ske på ett sätt som är rimligt med hänsyn till samhällsekonomin och till kravet på att omställningar skall ske i former som är socialt acceptabla för de anställda. I fråga om plywood- och spånskiveindustrin har inga som helst åtgärder vidtagits från regeringens sida; i fråga om boardindustrin har en utredning tillsatts, vilken emellertid icke föranlett någon åtgärd. Resultatet av detta har t. o. m. blivit en ännu större handlingsförlamning i branschen än vad som skulle ha blivit resultatet utan någon 1978/1979: 2674 Kraven på att regeringen skall vidta planmässiga åtgärder för board-, plywood- resp. spånskiveindustrierna har därför nu ännu större styrka än vid det tillfälle då de först framfördes. Regeringens ovilja att ta sig an den övergripande planeringen inom skivindustrin är uppseendeväckande och en utmaning såväl mot företagen som mot de anställda och berörda kommuner. I vår januarimotion konstaterade vi också att statsmakterna behöver kraftfulla styrmedel för att kunna medverka i den nödvändiga strukturomvandlingen inom skogsindustriföretagen. Ägarna till de krisdrabbade skogsindustriföretagen har visat en påfallande ovilja och oförmåga att satsa ytterligare ägarkapital. De tidigare tillämpade metoderna med kreditgarantier och villkorslån framstod inte som en ändamålsenlig väg att lösa problemen. Vi konstaterade därför att de nödvändiga insatserna från samhällets sida för att trygga sysselsättningen i de krisdrabbade skogsföretagen, höja investeringstakten och medverka till en planmässig strukturomvandling borde ske genom direkta tillskott av ägar- och riskkapital. Kapitaltillskotten borde förmedlas genom ett av regeringen särskilt inrättat strukturbolag för skogsindustrin. Ett sådant strukturbolag skulle innebära att samhället kan agera både kraftfullare och snabbare än f. n. Regeringen har emellertid inte vidtagit några åtgärder i syfte att inrätta ett strukturbolag. Vi kan nu konstatera att om man från regeringens sida hade utarbetat ett samlat handlingsprogram för skogsnäringen och inrättat ett strukturbolag för skogsindustrin, skulle förutsättningarna för aktiva ingrepp i skogsbranschen ha varit avsevärt bättre än de nu är. Det finns därför anledning att rikta skarp kritik mot regeringens underlåtenhet att handla, vilket medfört att statsmakterna ställts i en svår situation och dessutom skapat en passivitet i fråga om investeringar och framtidsinriktad utbyggnad. Därmed har en betydande oro uppstått bland såväl anställda som berörda kommuner. Ingrepp av den typ som skett med regeringens förslag om medverkan i och NCB borde enligt vår uppfattning ha satts in i ett mer övergripande sammanhang. De förslag som läggs fram kan också kritiseras på en rad olika punkter. Frågan om skogsindustriföretagens virkesförsörjning är av utomordentligt stor betydelse såväl i det omedelbara kortsiktiga perspektivet som i ett mer långsiktigt sådant. Den långsiktiga knappheten på virkesråvara i vårt land utgör ett av de allra starkaste motiven för samhälleliga åtgärder för långsiktig planering av skogsindustrins utveckling. Denna fråga har utförligt behandlats i vår partimotion 1978/79: 2140. Där konstateras bl. a. att bristen på råvara kommer, om marknadskrafterna får avgöra, att medföra en planlös utslagning av fabriker med en 1978/1979: 2674 omfattande arbetslöshet som följd. De resursstarka industriföretagen och skogsägarna kommer då att bestämma vilka industrier som skall klara sig och få del av råvaran. En sådan utslagning kommer att ske utan hänsyn till annat än de enskilda företagens ekonomiska styrka. Hänsynen till sysselsättningen på resp. orter och anläggningarnas kvalitet kommer i bakgrunden liksom andra viktiga samhällsintressen. Detta är helt oacceptabelt för socialdemokratin. Därför krävs en lugn och stabil prisnivå på skogsråvaran. En sådan utveckling skulle främja en balanserad virkesmarknad, underlätta planering, främja skogsvården, sysselsättning, anställningstryggheten och minska förutsättningarna för spekulation. Detta kan uppnås genom att mera långsiktiga prisavtal upprättas. Regeringen bör därför omgående ta initiativ till att frågan om långsiktiga virkesavtal blir föremål för utredning och överläggningar mellan berörda parter. I detta utredningsarbete och dessa överläggningar skall givetvis också företrädare för de anställdas organisationer delta. Det är mycket anmärkningsvärt att regeringen inte satt i gång detta arbete. I det mera omedelbara perspektivet kan man nu konstatera att avverkningarna i kan bedömas bli avsevärt lägre än vad som krävs för att tillgodose industrins virkesbehov. Det står redan nu klart att betydande mängder virkesråvara saknas. har också aviserat driftsinskränkningar till följd av råvarubrist. Omedelbara insatser är därför nödvändiga. Från socialdemokratisk sida har förslag om sådana åtgärder lagts fram senast i samband med vår motion 1978/79: 2645. I vår januarimotion 1978/79: 2140 framhöll vi att en utgångspunkt vid utformningen av åtgärder för att snabbt öka tillgången på virkesråvara bör vara att man i första hand söker gå fram med olika former av frivilliga och stimulerande åtgärder. Men vi framhöll att vi för vår del inte kan acceptera att produktionen måste inskränkas på grund av virkesbrist och att regeringen måste ta det fulla ansvaret för att en sådan situation undviks. Det torde redan nu stå klart att de insatser av stimulanstyp som planeras är otillräckliga för att garantera råvaruförsörjningen. Mot den bakgrunden och med hänsyn till det grundläggande ansvar som regeringen måste ha för industrins råvaruförsörjning är det nödvändigt att regeringen utarbetar förslag om åtgärder som kan sättas in i tvingande syfte för att åstadkomma den nödvändiga avverkningsvolymen. Detta avverkningstvång bör ha formen av en beredskapslagstiftning som kan sättas i kraft skyndsamt. Utgångspunkten för sådana regler bör självfallet inte vara att åstadkomma problem för det stora antal skogsägare som lojalt tagit sitt samhällsansvar och håller avverkningarna på en tillfredsställande nivå. Läget är emellertid nu så allvarligt att krav måste ställas på att samtliga skogsägare lojalt ställer upp och tar sitt ansvar. 1978/1979: 2674 måste regeringen ha befogenheter att ingripa med åtgärder som innebär skyldighet till avverkning. bör ge regeringen i uppdrag att utarbeta ett sådant lagförslag. För att möjliggöra avverkning som inte kan betraktas som lönsam men ändock ger ett värdefullt tillskott till råvaruförsörjningen bör bidrag kunna utgå till sådan avverkning i enlighet med förslaget i motionen 1978/79: 2645 av m. fl. Med hänsyn till de svårigheter som finns för virkesförsörj ningen på såväl kort som lång sikt, är det enligt vår mening utomordentligt anmärkningsvärt att nu föreliggande avtal beträffande och NCB inte innehåller några regler beträffande virkesförsörjningen. Det förefaller oss märkligt att regeringen inte tillräckligt uppmärksammat det angelägna i att med övriga frågor träffa avtal om virkesleveranser till de berörda industrierna. Om virkesförsörjningen är ett problem för skogsindustriföretagen i allmänhet, gäller detta i synnerhet för de nya företagen NCB och . De kommer ju att själva praktiskt taget sakna egna skogstillgångar och helt vara beroende av tillförsel av virke från marknaden. Deras situation kommer att vara väsentligt mer utsatt än övriga större skogsindustriföretags. I de båda huvudavtalen anges att virkesavtal mellan bolaget och skogsägarföreningarna skall komma till stånd. I huvudavtalet beträffande har partema förbundit sig att verka för ett sådant avtal, medan det för NCB:s del gäller att parterna skall tillse detta. Eftersom virkesförsörjningen utgör en av de mest avgörande förutsättningarna för dessa företags framtida utveckling, är det enligt vår mening omöjligt att slutligt ta ställning till de föreliggande avtalen utan närmare kännedom om innehållet i dessa virkesavtal. Såvitt oss är bekant föreligger ännu inte några sådana avtal. Enligt vår uppfattning är det naturligt att man vid behandlingen av frågan i näringsutskottet kräver att sådana avtal föreligger samt att man utomordentligt noga granskar dessa avtal om virkesförsörjningen innan slutligt tar ställning i frågan. Därutöver bör i avvaktan på strukturplaner regeringen under hand överenskomma med företagen att ingen utförsäljning av skogsegendom sker. Detta bör ges regeringen till känna. Även när det gäller avtalens utformning i övrigt finns det anleda ning till stark kritik. Det är uppenbart att statens kapitalinsats inte står i rimlig proportion till det ägande och inflytande staten får, dvs. att priset per aktie är mycket högt. Endast en del av skogsägarföreningarnas fordringar omvandlas till aktier, medan resten kommer att återbetalas och det statliga villkorslånet till NCB avskrivs, vilket gör avtalen än mer gynnsamma för skogsägarna. Man kan starkt ifrågasätta såväl de ekonomiska villkoren som avskrivningen av villkorslånet, vilket borde ha stått kvar oförändrat. Avtalet bygger vidare på att skogsägarföreningarna när 1978/1979: 2674 som helst skall kunna köpa tillbaka statens insatser. Detta kan kritiseras från såväl principiella som praktiska utgångspunkter. Enligt vår mening är frågan om framtida återköp en fråga av den karaktären att den borde bli föremål för särskilda förhandlingar, vars resultat slutgiltigt skulle godkännas av . I båda skogsindustriföretagen har frågan om nedläggning av olika produktionsanläggningar aktualiserats på olika sätt . Det för oss avgörande motivet för ett statligt engagemang i de två skogsindustriföretagen är att samhället tar ett övergripande ansvar för att strukturomvandlingen inom denna industri sker i samhällsekonomiskt riktiga och för de anställda socialt acceptabla former. Mot den bakgrunden bör därför alla beslut om och genomföranden av strukturåtgärder vid de båda företagen uppskjutas i avvaktan på att staten får plats i företagens styrelser och ingår som ägare. Regeringen bör därför vidta åtgärder för att åstadkomma detta. Att så inte redan skett är också mycket anmärkningsvärt. Till de mera uppseendeväckande resultaten av överenskommelserna hör att de anställdas möjligheter till inflytande i de berörda företagen väsentligt minskat genom de träffade avtalens utformning. Enligt vår mening bör utvecklingen i stället leda till ett ökat inflytande för de anställda över företagsverksamheten. Därför bör skyndsamt undersökas på vilket sätt de anställda i de här berörda företagen kan ges ett inflytande som är jämbördigt med ägarparternas. Sammanfattningsvis innebär detta att det finns starka skäl till omförhandlingar av de nu föreliggande avtalsförslagen på en rad punkter. Men med hänsyn till behovet av snabba åtgärder för att inte utvecklingen i fråga om sysselsättningen skall gå ur kontroll har vi dock inte ansett oss kunna påyrka en omförhandling. När det vidare gäller frågan om återköpsrätten blir den sannolikt inte aktuell . Så snart som tillfälle erbjuds bör dock statsmakterna ta initiativ till att revidera dessa regler. Med hänvisning till vad som anförts hemställs 1. som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförs angående behovet av beredskapsåtgärder för att säkerställa virkesförsörj ningen, 2. anhålla att regeringen vidtar nödvändiga åtgärder för att genomförandet av avgörande strukturbeslut i de två skogsindustriföretagen uppskjuts till dess att staten ingått som delägare i dessa företag i syfte att möjliggöra omställningar i socialt acceptabla former, 3. som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförs beträffande företagens försäljning av skogsegendomar, 1978/1979: 2674 4. som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförs beträffande de anställdas rätt till medbestämmande, 5. som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförs beträffande villkoren för återköp. () () () () () () HANS () () () () () () () ()