mot · G2021108 · 1979-01-25 00:00:00 — De svenska exportbestämmelserna för konstföremål är synnerligen liberala och skyddar endast vissa föremål tillverkade . Motsvarande regler i andra länder är som regel mycket mer restriktiva. Följderna av vår avsaknad av skyddslagstiftning har heller inte uteblivit. Oräkneliga konstföremål har förts utomlands på sina håll synes inköpen vara satta i system medan någon motsvarande import knappast förekommer. Endast i enstaka fall har värdefulla föremål blivit räddade åt vårt land. har i uppdrag att i samråd med och utreda frågan. Det är synnerligen otillfredsställande att något förslag ännu ej framlagts. Ett lands kultur bärs i hög grad upp av ett antal yrkesmässigt verksamma kulturskapare. Deras yrkesmässiga förutsättningar är därför av stor betydelse för kulturlivets vitalitet. Vårt land präglas av en stor frihet i fråga om de konstnärliga uttrycksmedlen. Att upprätthålla den friheten är en central uppgift för kulturpolitiken i ett fritt samhälle. Det står givetvis varje kulturskapare och kulturellt verksam grupp fritt att eftersträva politiska effekter av sitt arbete. Det kan också vara av stor betydelse för vitaliteten i det politiska livet att så sker. Men politiskt ansvariga organ, stipendiegivare och dominerande massmedia har ett stort ansvar när det gäller att be vara mångfalden i det hänseendet. Utan mångfald begränsas friheten såväl för den utövande kulturskaparen som för allmänheten. Kulturskaparnas ekonomiska situation måste vara tryggad om deras frihet ej skall vara endast skenbar. De genomsnittligt låga inkomsterna även för heltidsarbetande inom kultursektorn är ett påtagligt problem. Målet måste vara att betydligt fler än helt skall kunna leva på sitt kulturella arbete. Ett sådant resultat kan nås på skilda vägar. Direkt stipendiegivning är en länge prövad möjlighet som utnyttjas av såväl stat, landsting som kommuner. Stipendiegivningen skulle sannolikt vinna på att i första hand bli en rent statlig angelägenhet och då omfatta förhållandevis stora stipendier riktade främst till unga kulturskapare. Dessa finge därmed en möjlighet att under ett eller utveckla sitt kunnande hemma eller i utlandet utan ekonomiska bekymmer. Den landstings- och primärkommunala stipendiegivningen kunde då i enlighet med många kulturskapares önskan i stor utsträckning ersättas med uppdrag och inköp, resebidrag och studiestöd. Vissa kulturskapare betraktas av myndigheterna som företagare, vilket leder till en skattemässig behandling som skapar stora problem. Konstnärliga och litterära yrkesutövares samarbetsnämnd, KLYS, har i en skrift redovisat hur relativt obetydliga ändringar av nu gällande lagstiftning skulle kunna förbättra villkoren för kulturskapare. Detta arbete skulle kunna bilda utgångspunkten för en interdepartemental översyn av gällande skatte- och avgiftsregler. Det upphovsrättsliga skyddet för kulturskapare är i vårt land otillräckligt. Den översyn som pågår av lagstiftningen med syfte att stärka upphovsmannens rätt bör påskyndas. verksamhet bör ses över har en utredande, samordnande och informerande funktion inom kulturområdet. Dessutom har ett centralt inflytande i fråga om anslagstilldelningen. Samma målsättning måste gälla för som för det allmännas kulturpolitik i stort. Vi finner det anmärkningsvärt att det i rådets instruktion inte går att återfinna ett krav på att skall ha ett kvalitativt ansvar. Att rådet gör kvalitetsbedömningar vid t. ex. anslagstilldelning borde vara en självklarhet och rådets instruktion bör därför kompletteras i det hänseendet. En utvärdering av organisation och hittillsvarande verksamhet bör också komma till stånd. snabba expansion tycks ha gjort verksamheten tungrodd. Övergripande planeringsuppgifter blandas med ett utportionerande av relativt sett blygsamma belopp till olika lokala aktiviteter. En annan fördelning av uppgifterna mellan stat och kommun än den som kommer till uttryck i verksamhet framstår alltmer som angelägen. att den statliga kulturpolitiken skall syfta till ett kulturliv präglat av frihet, mångsidighet och kvalitet, att institutioner i högre grad inriktar verksamheten på ett kulturutbud till barn och ungdom, att den kollektiva barnomsorgen bl. a. inriktas på att stimulera barnen till en aktivt utövande kulturverksamhet, att skolan låter eleverna möta ett kulturellt utbud av hög kvalitet, att kulturutbudet decentraliseras för att föra kulturen närmare medborgarna och för att ge medborgarna större möjligheter att påverka kulturutbudet, att de handikappades möjligheter att ta aktiv del i kulturlivet förbättras dels genom en strävan att överbrygga de svårigheter som ligger i t. ex. syn- och hörselskadors natur, dels genom att öka tillgängligheten till det reguljära kulturutbudet, att staten stödjer utgivning av böcker, tidningar och tidskrifter på invandrarspråk, att alla studieförbund ges samma möjligheter att bedriva svenskundervisning med samhällskunskap för invandrare, att de existerande institutionerna förstärks med sikte på att skapa regionala kulturcentra, att Dramatiska teaterns och Operans riksansvar att vårda den klassiska repertoaren inte eftersätts, att en av kulturpolitikens främsta uppgifter skall vara att ta till vara vårt kulturarv, att skyddet för kulturskaparnas upphovsrätt förstärks, att en översyn av skatte- och avgiftsreglerna för kulturskapare kommer till stånd, att en översyn och utvärdering av statens kulturråds uppgifter och hittillsvarande verksamhet kommer till stånd samt att statens kulturråds instruktion kompletteras med en skyldighet för att ta kvalitetshänsyn i sin verksamhet. Massmedia spelar en allt viktigare roll i vårt samhälle. Genom dem tillgodoses en allt större del av medborgarnas krav på allsidig information om händelser inom landet och skeendet i omvärlden samt på delaktighet i kulturlivet och förströelse. Få företeelser torde under ha utvecklats så snabbt som massmedia, och det finns ingenting som tyder på att den snabba utvecklingen skulle vara på väg att avstanna. kommer ny teknologi att möjliggöra en större ökning av det samlade informationsutbudet via massmedia än den vi upplevt under de gångna decennierna. Under socialdemokraternas regeringsinnehav kännetecknades politiken på etermedieområdet av strävanden att på olika sätt slå vakt om den monopolställning som från början getts . På förslag från trepartiregeringen fattade 1978 beslut om en förändring av till fyra självständiga företag ansvariga för programutbudet och ett mindre paraplyföretag för vissa gemensamma administrativa uppgifter. Den nya reformen skall i princip vara genomförd . Reformen utgjorde en viktig och nödvändig decentralisering av det nuvarande . Television, riksljudradio, lokalradio och utbildningsprogram får nu möjligheter att utvecklas självständigt. Detta bör leda till att särskilda möjligheter hos de olika medierna utnyttjas bättre än som mångsidigheten ökar och medborgarna därmed garanteras en ökad valfrihet. Den nya radiolagen och de nya programbolagens avtal med staten ger bolagen bestämda åligganden att svara för att varje företags programutbud är balanserat. Lag, avtal och förarbetena till dessa understryker vikten av att programmen präglas av saklighet och opartiskhet. För allmänhetens förtroende för etermedia är det av avgörande betydelse att dessa krav noga beaktas. Det är oacceptabelt att programutbudet präglas av politiska vinklingar åt något håll. Lyssnare och tittare har vidare berättigade önskemål om ett varierat programutbud, som präglas av en så hög och jämn kvalitet som de personliga och ekonomiska resurserna medger. Styrelserna för de nybildade programföretagen har ett ansvar för att kraven på balans, saklighet och opartiskhet uppfylls liksom för att främja kvalitetssträvandena inom programproduktionen. Styrelserna har också ett viktigt ansvar när det gäller att så effektivt som möjligt genomföra de förändringar i företagsstrukturen som beslutats av . Det är viktigt att alla berörda styrelser, företagsledande personal och de anställda lojalt bidrar till att intentionerna bakom reformen av förverkligas. Under omorganisationsarbetet måste alla möjligheter tillvaratas att effektivisera programproduktion och administration. Den tekniska utvecklingen på massmedieområdet har gått mycket snabbt. Den moderna elektroniken har inneburit såväl om fattande tekniska framsteg som en utveckling mot allt lägre priser. Allt tyder på att dessa båda utvecklingstendenser kommer att hålla i sig under åtminstone första . Medier som har en smal användning kan inom en relativt nära framtid bli var mans egendom. I allt väsentligt är detta någonting som måste hälsas med tillfredsställelse. Den nya teknologin erbjuder starkt förbättrade möjligheter att tillgodose de krav på allsidighet och valfrihet som vi ser som centrala i massmediepolitiken. Från moderata utgångspunkter är det därför naturligt att inta en generös attityd till de nya mediernas möjligheter att utvecklas och spridas. Rätt använda kan de väsentligt öka den enskildes valfrihet och underlätta dennes dagliga liv. Men medan den tekniska utvecklingen gått snabbt, har man från politiskt håll legat efter. Den lagstiftning som finns på området i fyller knappast de krav som de nya medierna ställer. Inte minst finns stora problem på det upphovsrättsliga området. Risker finns också för att de nya medierna kan bli monopoliserade och användas för att bara sprida av de politiska makthavarna önskade värderingar. Vi riskerar, om inte stor vaksamhet iakttas, att få nya monopol i stället för det som delvis är under avveckling. Det finns anledning att varna för detta, eftersom kraven på inskränk ningar i de nya mediernas verksamhet flitigt förekommit i debatten. Den mångfald och valfrihet som de nya medierna erbjuder innebär ju en dramatisk förändring gentemot den etermediesituation som vi har haft i . diskuteras inom en gemensam nordisk radio- och . Den skulle bl. a. innebära att de nordiska TV-tittarna fick möjlighet att välja mellan sju olika TV-program. Moderata samlingspartiet ställer sig positivt till ett genomförande av det nordiska satellitprojektet. Det skulle innebära en välbehövlig ökning av TV-tittarnas och radiolyssnamas valfrihet, och även små publikgruppers speciella intressen skulle på ett generösare sätt än nu kunna tillgodoses. En nordisk skulle vidare stimulera det nordiska samarbetet och stärka den nordiska gemenskapen. Få nordiska samarbetsprojekt har sådana möjligheter att på ett positivt sätt påverka människornas inställning till nordiskt samarbete. arbetar en statlig utredning med frågan om videogrammens framtida användning i . Vidare utförs en kartläggning av 1978/79: 1108 videoteknikens hittillsvarande användning i vårt land. Utredningen har i ett delbetänkande föreslagit att utlandssvenskarna skall få ett väsentligt ökat utbud av svenska TV-program genom ett distributionsnät av svenska videogram utomlands. Ett sådant finns redan för svenska sjömän. Det finns anledning att avvakta de resultat som denna utredning kan komma fram till. Vad som sagts i det föregående om en bred användning av de nya medierna gäller i hög grad också här. Videokassetter och bildskivor kan få stor betydelse inom t. ex. undervisningen, där redan användningen har startat. Men också i hemmen kan vi räkna med att någon form av videoutrustning kommer att bli vanlig. En debatt har förts om reklam i videogrammen, och en särskild utredning har arbetat med frågan. finns ingen lagstiftning som reglerar reklam i videogram utan sådan är tillåten, på samma sätt som det är tillåtet att köpa och sälja vanlig smalfilm med reklaminslag. Vi vill redan nu slå fast att vi inte kan tänka oss att införa ett reklamförbud för video och sålunda behandla likartade medier som film och videogram olika. Data- och text-TV innebär helt nya möjligheter för den enskilde att skaffa sig information genom dataterminaler i hemmen, som via det ordinarie telenätet är anslutna till datacentraler. Trepartiregeringen tillsatte en utredning för att behandla dessa mediers framtida utveckling. Också här finns det anledning att avvakta en del av de ställningstaganden som förväntas. Det finns särskild anledning att uppmärksamma dessa mediers inverkan på dagspressen. Stora möjligheter finns för pressen att svara för delar av dessa mediers verksamhet. Tidningsföretagen kan som komplement till traditionellt tryckta tidningar sända nyheter och annan information av inte minst lokalt slag till befolkningen i sitt spridningsområde. I vad gäller frågan om annonser i dessa medier gäller också här att pressens situation särskilt bör beaktas. De billiga distributionskostnaderna för data-TV och text-TV öppnar möjligheter för pressen att få nya inkomstkällor. De försök med närradio som enligt beslut nu skall genomföras på 15 orter innebär att organisationer av skilda slag ges nya möjligheter att nå medlemmar och allmänheten. Det finns anledning att hälsa dessa försökssändningar med tillfredsställelse. Det finns ingen anledning att utestänga organisationerna från medier som radio och TV. Tvärtom är det motiverat att ge organisationerna det stöd i deras verk 1978/79: 1108 samhet som det innebär att få tillgång till nya medier för att nå ut med information om den egna verksamheten. Det finns anledning tro att den treåriga försöksperiod som det handlar om kommer att utfalla positivt. Om så blir fallet och verksamheten permanentas, är det viktigt att såväl radio som TV ges reella möjligheter att bli en naturlig del i organisationernas kontaktskapande och informerande verksamhet. I detta sammanhang bör också påpekas att organisationerna måste få en generell rätt att överföra t. ex. gudstjänster, idrottsarrangemang o. d. från en ort till andra med hjälp av kabel- eller länkförbindelser. Då den nuvarande lagstiftningen här är oklar, bör förtydliganden i denna riktning göras i lagen. Det råder enighet om att behov föreligger av ekonomiskt stöd från staten till pressen. Men alltsedan det statliga presstödet infördes har det från moderat håll uttalats varningar för att dess selektiva utformning kommer att snedvrida konkurrensen. Allt fler tidningar även stora förstatidningar anmäler nu behov av statligt stöd. Detta är en allvarlig utveckling från principiell synpunkt. Pressens självständighet äventyras, när beroendet av statsmakternas välvilja ökar. Tidningsutgivning bör enligt moderat mening betraktas som vanlig näringsverksamhet, där marknadsstyrning eftersträvas inom de gränser som anges av kravet på mångfald i tidningsutbudet. Det betyder att det presstöd som bedöms nödvändigt i största möjliga utsträckning måste vara av generell natur. , som haft till uppgift att se över reglerna för presstödet och utreda dess långsiktiga konsekvenser, har i ett delbetänkande föreslagit en uppräkning av det selektiva produktionsstödet. Därmed förbrukas den ram för anslagsförstärkningar som ställts till kommitténs förfogande, innan väsentliga delar av utredningsuppdraget ens hunnit analyseras. Ett stort problem på det presspolitiska området är f. n. de snabbt stigande distributionskostnaderna. Vidare oroar perspektivet att det nuvarande stödsystemet tycks förutsätta regelbundet återkommande, kraftiga uppräkningar av stödbeloppen även . Det är ofrånkomligt, att produktionsbidragen påverkar den strukturella utvecklingen genom att de medför försämrade konkurrensförhållanden för högtäckningstidningar på konkurrensorterna. Inom ramen för det begränsade ekonomiska utrymme som står till buds och i avvaktan på slutresultatet av dagspresskommitténs överväganden måste generella stödåtgärder prioriteras. En sådan åtgärd är att fortsätta den avveckling av reklamskatten på annonser i dagspress som trepartiregeringen inledde. 1978/79: 1108 Moderata samlingsfartiet yrkar således avslag på den föreslagna höjningen av anslaget till presstöd med 13,1 milj. kr. Den ökning av stödet som onekligen erfordras för landsortstidningar på konkurrensorter med särskilt låg hushållstäckning samt bör i stället åstadkommas genom en omfördelning inom den nuvarande utgiftsramen. För landsortspressens del sker detta lämpligen genom en överflyttning av stödmedel från tidningar med hushållstäckning till tidningar med hushållstäckning. Av lågtäckningstidningarna i storstadspressen har det största rörelseunderskottet men har ändå fått de minsta bidragsökningarna dagspresskommitténs förslag om en uppräkning för bör tillgodoses genom en omfördelning inom nämnda kategori. Enligt moderata samlingspartiets mening saknas det skäl att i nuvarande läge över huvud taget höja produktionsbidragen till fådagarstidningar. att mediepolitiken skall syfta till mångsidighet och kvalitet i medieutbudet som tillgodoser medborgarnas krav på valfrihet, information och underhållning, att den beslutade organisationen av radio och TV fullföljs i syfte att öka mångsidigheten och höja kvaliteten, att omorganisationsarbetet särskilt tar sikte på att minska administrationen till förmån för de programproducerande enheterna, att de nya medierna skall utvecklas i stor frihet för att garantera mångsidigheten i utbudet, att aktivt verkar för att det nordiska satellitprojektet skall bli verklighet, att reklam skall vara tillåten i videoproduktioner, att pressen ges möjligheter att komplettera sin nuvarande verksamhet med data-TV och text-TV, att den försöksvis bedrivna verksamheten med närradio skall permanentas om verksamheten utfaller positivt, att organisationerna skall ges en generell rätt att utnyttja kabel-TV i sin verksamhet, att det statliga presstödet skall utformas så, att det garanterar pressens frihet och oberoende samt att avvecklingen av reklamskatten på annonser i dagspress fullföljs. Den etik och den tradition av humanism och medmänsklighet som grundas på kristendomen bör enligt moderata samlingspartiets uppfatt 1978/79: 1108 ning ligga till grund för det svenska samhällets utveckling. Såväl som övriga trossamfund måste ges möjlighet att bedriva sin verksamhet och framföra sitt budskap. Frågan om de framtida relationerna mellan och staten har varit föremål för ett praktiskt taget oavbrutet utredningsarbete. Den senaste utredningen, som haft formen av överläggningar mellan företrädare för och staten, avlämnade sina förslag . Det nu aktuella förslaget innebär bl. a. att kyrkans beskattningsrätt avskaffas. För verksamheten på lokalplan, stiftsplan och riksplan skall kyrkans medlemmar i stället betala en avgift, som föreslås bli proportionell mot den beskattningsbara inkomsten. Deltagarna i överläggningarna föreslår att staten utan tidsbegränsning skall biträda kyrkan med uppbörd av kyrkoavgiften via skattesystemet. Deltagarna föreslår vidare att huvudmannaskapet för begravningsväsendet överförs till kommunerna men att församlingar och samfälligheter ges en lagfäst rätt att mot ersättning från kommunerna fortsätta att förvalta begravningsplatser som de vid övergångstillfället har hand om. För nytillkommande begravningsplatser ankommer det på kommunen att bestämma hur förvaltningen skall ordnas. Den kyrkliga egendomen skall, enligt förslaget, överföras till fem olika typer av stiftelser som förvaltas och disponeras av kyrkliga organ. Den del av den kyrkliga egendomen som förvaltas enligt kommunalrättsliga regler skall förbli de framtida församlingarnas och samfälligheternas gemensamma egendom. Förslaget innehåller inte något direkt förord för ett överförande av folkbokföringen till något borgerligt organ. Skulle emellertid en sådan överflyttning ske, föreslår deltagarna att särskilda församlingsregister upprättas över kyrkans medlemmar. Till det förslag som gemensamt utarbetats av företrädarna för kyrkan och staten har kyrkans egna företrädare fogat förslag på punkter, som vid en relationsförändring bör avgöras av kyrkan själv. Till dessa förslag hör uppbyggnaden av kyrkan på församlings-, stifts- och riksplan. a. föreslås inrättandet av stiftsstyrelser och en central kyrkostyrelse. , som inhämtade yttranden från församlingarna som grundval för sitt ställningstagande, avvisade förslaget. Man stödde sig därvid på att av församlingarna intagit en till helhetslösningen negativ hållning. Av övriga remissvar framgår att majoriteten av de instanser som tagit ställning till helhetslösningen är positiva. I många i grunden positiva remissvar framförs emellertid kritik mot olika delförslag fran beredningen. Flertalet domkapitel, liksom biskopsmötet, tillstyrker. Den är en levande kulturell kraft i samhället. Kyrkans band med staten har av tradition varit starkare i vårt land än i många andra länder. Frågan om de framtida relationerna mellan stat och kyrka är genom kyrkans karaktär och dess historia en fråga som djupt engagerar stora medborgargrupper. Mot denna bakgrund präglades trepartiregeringens inställning till kyrkastat-frågan av övertygelsen att en bred politisk och kyrklig enighet är en förutsättning för att en relationsförändring skall kunna genomföras. Den opinion, inte minst inom kyrkan, som kom till uttryck i remissvaren innebar att denna grundläggande enighet inte kunde anses vara för handen. Genom det kyrkomöte som inkallats till början av 1979 får kyrkan möjlighet till ytterligare diskussion mot bakgrund av de synpunkter som framkommit under remissbehandlingen. Först efter kyrkomötets yttrande föreligger ett fullständigt underlag till ett ställningstagande till förslaget till helhetslösning och till de olika delförslagen. För moderata samlingspartiet är det naturligt att även fortsättningsvis eftersträva den breda politiska och kyrkliga enighet i fråga om framtida relationer till staten som trepartiregeringen gav uttryck för. Moderata samlingspartiet finner det angeläget att framhålla att även framgent måste ges möjlighet att verka som en folkkyrka, öppen för hela svenska folket. Just i sin öppna karaktär har kyrkan kunnat bli en hemvist för alla och envar, utan bekännelsekrav. Väsentligt är också att understryka att måste kunna verka i hela landet. En lösning av kyrkastat-frågan som innebär tvivel om detta kan moderata samlingspartiet inte acceptera, så mycket mindre som många församlingar arbetar under svåra ekonomiska förhållanden. Då frågan om de framtida relationerna bedöms bör också möjligheterna till successiva reformer inom ramen för ett bevarat samband mellan stat och kyrka allvarligt övervägas. Inom kyrkan finns en bred enighet om reformer, som skulle medföra en anpassning av kyrkans arbetsformer till dem som är vanliga på andra håll i samhället. Inomkyrkliga reformer, i syfte att ge kyrkan en demokratisk uppbyggnad, liksom reformer i syfte att öka kyrkans självbestämmanderätt i inomkyrkliga frågor bör enligt vår mening vara ett i hög grad aktuellt alternativ till den nu föreslagna helhetslösningen. Som ett led i kyrkans demokratisering har krav framförts på inrättande av en central kyrkostyrelse och på ett ökat inflytande för församlingarna på stiftsplanet. I det sistnämnda syftet har bl. a. förslag om inrättandet av särskilda stifts 1978/79: 1108 Genom sådana reformer skulle kyrkans möjligheter att verka i enlighet med sin uppgift komma att förbättras. Den inomkyrkliga reformvägen, som många inom kyrkan kommit att ansluta sig till, bör enligt vår mening ses som en i hög grad framkomlig väg för att på ett samlande sätt reglera framtida relationer till staten. Förskolan skall stödja och hjälpa föräldrarna i deras fostrande roll med barnens bästa som utgångspunkt. Kravet på kvalitet är särskilt viktigt med hänsyn till att barnens personlighet i hög grad formas redan i förskoleåldern. Moderata samlingspartiet anser, att enskilda förskolor bidrar till den pedagogiska utvecklingen och ökar valfriheten för den enskilde. Det är därför väsentligt att religiösa och andra ideella organisationer kan driva förskoleverksamhet på samma villkor som de kommunala förskolorna. En förutsättning för sådan likställighet är dock att dessa förskolor uppfyller de krav som ställs på den kommunala förskolan. Oklarhet råder alltjämt om de icke-kommunala förskolornas plats i det allmänna förskolesystemet.