mot · G2022087 · 1979-01-25 00:00:00 — 1978/79 2087-2090 av och om översyn av reglerna om expropriation m. m. Bland de i 2 kap. expropriationslagen (1972:719) angivna expropriationsändamålen ingår utöver annat att tätbebyggelse avses komma till stånd (1 §) och att grov vanvård föreligger eller kan befaras uppkomma (7 §). När det gäller tätbebyggelseexpropriation har i förarbetena till lagstiftningen slagits fast att kommunerna skall ha en obetingad företrädesrätt till marken. Kommunen skall själv få avgöra om den skall vara ägare till den mark som bebyggs. 1 likhet med vad som gäller förköp får expropriation äga rum beträffande fast egendom som med hänsyn till den framtida utvecklingen krävs för tätbebyggelse eller därmed sammanhängande anordning. Rätten föreligger när det gäller obebyggd eller glesbebyggd mark som skall tas i anspråk men också beträffande redan tätbebyggd mark där behov av att omdana bebyggelse gör sig gällande. Regeln gäller emellertid inte som grund för att expropriera enstaka bostadsfastigheter därför att de är i påtagligt behov av förnyelseåtgärder. Dåvarande lagstiftning om tvångsförvaltning av vanvårdade bostadsfastigheter och den därmed införda regeln om expropriation av sådana fastigheter ansågs tillräcklig. Denna sistnämnda lagstiftning har sedermera ersatts av bostadsförvaltningslagen (1977:792) som också innehåller en regel om att fastighet som är ställd under tvångsförvaltning får inlösas av kommunen om en tillfredsställande förvaltning inte kan uppnås. Expropriation av bebyggd fastighet vid grov vanvård får ske antingen för att riva befintlig bebyggelse och ersätta den med ny eller för att genom nybyggnad försätta fastigheten i gott skick. Om en bostadsfastighet är grovt vanvårdad beträffande sin inre beskaffenhet anses det krävas att lägenheterna regelmässigt avsetts hyras ut - vanvård av det inre skicket kan däremot inte grunda expropriation av bostadsrättshus, andelshus eller egna hem. Är fastighetens yttre vanvårdat anses expropriation kunna göras även i dessa fall. Genom bostadssaneringslagen (1973:531) har hyresnämnd getts möjlighet att på ansökan av kommun förelägga fastighetsägaren att rusta upp bostadslägenheter så att de uppfyller de krav som ställs på s. k. lägsta godtagbara standard. Följs inte beslutet kan tvångsåtgärder vidtas: vite, tvångsförvaltning och ytterst inlösen. Vi vill för vår del göra gällande att när en fastighetsägare brustit i sin förvaltning så att bostadsförvaltningslagens eller bostadssaneringslagens bestämmelser om tvångsåtgärder blir tillämpliga har han också förverkat sin rätt att senare fortsätta eller återfå förvaltningen. 1 1978/79. borde det vara naturligt att de i motionen berörda expropriations- och inlösenbestämmelserna sågs över för att åstadkomma förslag till en lagstiftning som ger kommunen möjlighet att under angivna förutsättningar överta fastigheten. Konstaterandet av att förutsättningarna förelåg skulle vara tillräckligt. Någon vägning mot fastighetsägarens hävdade behov av fastigheten eller andra motstående intressen skulle i regel inte behövas. Detta skulle väl ansluta till gällande ordning, enligt vilken kommunens företrädesrätt till mark som är avsedd för tätbebyggelse gäller även om fastighetsägaren själv förklarar sig beredd att genomföra den. Reglerna om förtida tillträde kan i samband därmed också behöva ses över. Detta gäller även ersättningsreglerna där bostadssaneringslagens inlösenbestämmelser kan behöva inarbetas i den nya lagstiftningen i klarläggande syfte. En förutsatt skärpt lag om förvärv av hyresfastighet m. m. med preventiv effekt skulle därmed få ett bättre komplement i korrektiva regler - regler som bl. a. skulle underlätta för berörda boende att kräva den rätt som de faktiskt anses ha. att som sin mening ger regeringen till känna att en översyn bör göras av reglerna om expropriation och inlösen av vanvårdade eller eljest bristfälligt förvaltade bostadshus enligt de riktlinjer som anges i motionen.