mot · G202733 · 1979-01-22 00:00:00 — om åtgärder för att förstärka svenska folkets kunskaper om och intresse för naturvetenskap och teknik Det har funnits tider, då naturvetenskap och teknik hade ett högt statusvärde lorden svenska ungdomen. Vi kan tänka tillbaka på det 1700-tal, då och hans lärjungar systematiserade botaniken, upptäckte syret och Polhem konstruerade sina sinnrika maskiner, eller det tidiga 1800tal då gjorde grundläggande insatser inom den organiska kemin och gav stimulans till den skola av kemister i vårt land, vars sentida representanter markerat nivån genom ett antal . Vi kan tänka på det senare och det tidigare 1900-talets upptäcktsresande, som och , uppfinnare, som , biologer, som ,och många, många andra. Kring sådana personer, och med dem som förebilder, samlades i laboratorier, vid universiteten och i näringslivet ett stort antal av de bästa och mest begåvade inom varje generation. Vårt land blev ett föregångsland vetenskapligt, tekniskt och industriellt. Var stöde vi, om de ej varit till?, kan man fråga sig , likaväl som gjorde det . Men hur är det nu? I början av detta sekel kunde en professor i botanik i - - vara ett bart huggande svärd i den svenska samhällsdebatten. har förvisso de lärde i ett betydande underhållningsvärde, men hur mycket längre än så når de? En av mina företrädare som professor i medicin vid - - var ledamot i i . Hans politiska engagemang kom därför att gälla friheten snarare än naturvetenskapen. har våra tekniska högskolor fått annonsera efter elever; antalet avlagda forskarexamina inom matematiskt-naturvetenskapliga fakulteter var /76 mindre än hälften av vad det var 1969/70 och vid tekniska högskolan föga mer än hälften. Endast inom medicinen kan man registrera en ökning med en tredjedel. Den allmänna nedgången kan inte tillskrivas högskolereformen - möjligen till någon del den slagskugga som U 68, vår svenska motsvarighet till "de fyras gäng, kastade framför sig. Men till icke ringa del kan det säkert tillskrivas två förhållanden: den nya skolans svältfödning av de naturvetenskapliga och tekniska ämnesområdena - har den treåriga naturvetenskapliga gymnasielinjens elevantal minskat - delvis beroende på ett absurt och skevt, naturvetenskapsfientligt urval till klasslärarutbildningen (se härom vidare motion 1977/78:368 och motion 1978/79:321) samt humanisternas och samhällsvetarnas och de allmänt o(ut)bildades ofantliga dominans i de svenska massmedierna. också svenska skolbarn vid en internationell jämlörelse bland dem som har den lägsta uppskattningen av och tilltron till naturvetenskap och teknik detta till trots av att det är härigenom TV-tittande och rullbrädesåkning möjliggjorts. Inom har publicerats en utomordentligt intressant redogörelse rörande samhällets behov av naturvetare och tekniker inför 2000-talet, som uppenbarligen inte på något sätt fått den uppmärksamhet den förtjänar. När man här - liksom i SCBts analyser -ställer den beräknade framtida tillgången och efterfrågan på naturvetare och tekniker mot varandra och finner att allt verkar ganska gott vad totalantalet tekniker beträffar, (medan däremot andelen gymnasieingenjörer ökar på civilingenjörernas bekostnad), så kan man fråga sig, om vederbörande inte ser alltför snävt arbetsmarknadsmässigt på problemen. Ty, alldeles oavsett om skall försöka kravla sig tillbaka till sin tidigare position som ett land i naturvetenskapens och teknikens frontlinje eller om man i stället tycker att vi skall försöka gömma oss i självförsörjningens och lågskalighetens slutna tillvaro, så är det livsviktigt att naturvetenskaplig kunskap och teknisk färdighet får en bred förankring i hela befolkningen. Det behövs en total attitydförändring bland politikerna, inom och ,och inte minst i massmedierna. Vad som gördet så svårt att åstadkomma en sådan förändring är att dagens naturvetenskapare och tekniker (i motsats till sekelskiftets) inte är särskilt intresserade av politiskt arbete och inte heller av att utbilda sig till lärare eller (om deskulle lå något spaltutrymme) skriva i tidningarna. De som är duktiga fackmän har inte tid, och de som har tid är kanske inte alltid så framstående fackmän (undantag finns dock som exempelvis och ). Allt som allt illustrerar det svenska samhället C.P. Snows bekanta tes om de två kulturerna - vilken publ icerades (1956 och 1959)*. Det är med detta som med könsrollerna: För att få till stånd en förändring än en eller flera generationer måste man kanske börja med åtgärder som på ett påfallande sätt förändrar maktstrukturen. Man måste ha fantasi nog, både bland arbetsgivarna och bland de arbetssökande (och bakom dem: de utbildningssökande), att använda naturvetenskapare och tekniker också inom andra grenar av samhällslivet än dem som de är direkt öronmärkta för. Naturvetenskap och teknik är nämligen icke specialiteter för experter utan en självklar del av den västerländska kulturen. Kan å ena sidan en glaciärspecialist bli ambassadör och en planktonforskare chef för statskontoret och - å andra sidan - en annan ambassadör och landshövding Snow: The Two Cultures, New Statesman, . Snow: The Two Cultures and The Scientific Revolution, 1959. : Snow och de två kulturerna. Tiden, 7, 1961. Snow: The Two Cultures and a Second Look, 1964. bli vårt lands främste uttydare av mänsklighetens sammanhang med, och ansvar för, allt liv på jorden, så kan det inte vara helt omöjligt att brygga över klyftan mellan de två kulturerna, och det är nödvändigt att detta görs nu och på ett systematiskt sätt. Med andra ord: Naturvetenskap (och teknik) måste få ett bredare genomslag i hela utbildningsväsendet och i det vidareutbildningsväsende som massmedierna - åtminstone potentiellt - representerar. Det kan bara ske om man rekryterar fler naturvetenskapligt utbildade personer till alla slags poster inom dessa områden och om man dimensionerar den naturvetenskapliga och tekniska utbildningen på alla nivåer, icke blott efter trånga arbetsmarknadsmässiga bedömningar, utan i akt och mening att tillföra tillräckligt stora delar av svenska folket nyttiga kunskaper: mera hårdvara på bekostnad av en del måhända mera umbärlig mjukvara. Kanske kan detta i förbifarten bidra till att öka respekten för kunskaper, sanningskrav och objektivitet, vilket sannerligen icke skulle skada i då obskurantism och dilettantism åter börjat bli salongsfähiga. Mot bakgrunden av det nu anförda hemställs att måtte hos regeringen anhålla om åtgärder för att bereda ökade utrymmesramar för naturvetenskaplig och teknisk utbildning på alla nivåer samt aktivt stimulera till rekrytering av naturvetenskapligt och tekniskt utbildad personal också inom primärt icke-naturvetenskapliga eller icketekniska områden av samhällslivet.