mot · G202788 · 1979-01-22 00:00:00 — Det är därför nödvändigt att ekonomisk rättvisa skapas i boendet mellan olika besittnings- och upplåtelseformer. Med bostadspolitiska reform lades grunden till ett mer långsiktigt bostadspolitiskt arbete för att skapa rättvisa mellan alla boende oavsett besittningsform. Genom en samordning av skatte- och finansieringssystemen skapades bättre förutsättningar att till jämförbara kostnader producera lägenheter med olika besittningsformer. Även de ekonomiska förutsättningarna för redan byggda bostäder förändrades i riktning mot ökad rättvisa. Dagens bostadspolitiska problem det låga bostadsbyggandet, de höga boendekostnaderna i nyproduktionen, den ökade spekulativa handeln med bostäder, urholkningen av bostadsbidragen leder sammantagna till en växande bostadssegregation. Uppdelningen av människor på olika bostadsområden med hänsyn till deras ekonomi, sociala ställning och nationalitet är ett av de allvarligaste problemen på dagens svenska bostadsmarknad. Stora grupper av bostadssökande - ungdomar, barnfamiljer, handikappade, pensionärer och invandrare - blir genom denna utveckling utestängda från möjligheten att välja bostad. I stället har valfriheten alltmer kommit att begränsas till de människor som förfogar över kapital. Sedan 1974 års beslut har praktiskt taget samtliga då gällande förutsättningar för reformen förändrats. När det gäller bostadsfinansieringssystemet har bostadsräntan sänkts, den årliga ränteuppräkningen omprövats samt de av den kraftiga inflationen förorsakade överkostnaderna blivit större. Inom skattesystemet har intäktsprocentens storlek, gränserna då den olika intäktsprocenten skall tillämpas, taxeringsvärdena samt det extra avdraget ändrats vid ett flertal tillfällen. Dessutom har underskottsavdragets subventionerande effekt ökat genom att de boendes inkomst stigit. De förändringar som skett har inte avsett att på något mer systematiskt sätt skapa bestående rättvisa mellan olika besittningsformer. För att få en klarare bild av vilka följder alla dessa förändringar fått behövs en särskild översyn. För att målen reform skall uppnås krävs först och främst att underskottsavdragen görs lika mycket värda oberoende av inkomst, vilket kan uppnås genom att avdraget görs på skatten och inte som direkt på inkomsten. Därefter är det möjligt att justera skatte- och bostadsfinasieringssystemen så att samhällets ekonomiska stöd blir lika stort vid samtliga besittningsformer. För att denna rättvisa skall bestå över tiden fordras att höjningar av boendekostnaderna utvecklas lika vid samtliga besittningsformer. Mot 1978/79:788 behövs också en översyn av de olika metoder som används för att räkna upp kostnaderna, dvs. de årliga höjningarna av bostadsräntan resp. justeringar av taxeringsvärdena vid intäktsprövningen. Frågan är aktuell inte minst mot bakgrund av fastighetstaxering. Denna kan på grund av de senaste årens mycket kraftiga inflation ge bostadssocialt oacceptabla följder i synnerhet för äldre männskor i den gamla egnahemsbebyggelsen. En samlad översyn kan naturligtvis inte begränsas enbart till småhus med äganderätt eller till de bostäder byggda som berörs av det statliga räntebidragssystemet. Översynen måste av rättviseskäl omfatta alla typer av bostäder, oavsett när och var de har byggts. Resultatet av denna översyn måste bli socialt rimliga och samhällsekonomiskt försvarbara boendekostnader. Samhällsstödet måste vara neutralt med avseende på besittningsform och utformat på ett fördelningspolitiskt rättvist sätt. För att ekonomisk rättvisa skall kunna uppnås måste också missbruk av avragsrätten stoppas genom att avdragens storlek begränsas. Det nuvarande avdragssystemet har lett till att privatfmansierade villor och bostadsrättslägenheter med s. k. strimlade lån har blivit allt större till ytan och fått en allt exklusivare utrustning. Boende med äganderätt har, till skillnad från boende med hyres- och bostadsrätt, möjlighet att utnyttja bostaden som inteckningssäkerhet. Detta gäller inte enbart för belåning till framtida underhåll utan även till diverse lyxbetonad annan konsumtion. 1 den av oss föreslagna översynen måste därför även rätten att låna till annan konsumtion omprövas. bör som sin mening ge regeringen till känna vad vi anfört beträffande översyn av metoderna för att skapa ökad ekonomisk rättvisa i boendet mellan olika besittningsformer. De ökade boendekostnaderna i kombination med reallönesänkningar för de flesta löntagare har tillåtits drabba många hushåll. Såväl den tidigare som den nuvarande borgerliga regeringen har underlåtit att vidta åtgärder för att motverka denna utveckling. De har i stället låtit inflationen urholka bostadsbidragen. Regeringspolitiken har medfört sänkt standard i synnerhet för hushåll med stor försörjningsbörda och låga inkomster. Men även för andra grupper, t. ex. för många äldre, har försämringarna varit betydande. Många hushåll har förlorat eller fått kraftigt försämrade bostadsbidrag. De ökande bostadskostnaderna har därför i stigande utsträckning fått bäras av hushållen. Det har medfört att många barnfamiljer, låginkomsttagare och pensionärer inte har kunnat bibehålla, än mindre förbättra, sin bostadsstandard. I socialdemokratiska motioner har betonats vikten av ett reellt förstärkt bostadsstöd. Så sent som förordade också civilutskott enhälligt med anledning av en socialdemo Mot 1978/79:788 kratisk motion i frågan en höjning av de övre hyresgränsema och en förbättring av det statliga bostadsbidraget med . per barn och år. Förslagen innebar bl. a. att en lågavlönad tvåbamsfamilj med hög hyra skulle ha fått en förbättring med . förslag avvisades emellertid av den borgerliga majoriteten såväl i finansutskottet som i . återkommer regeringen med förslag om vissa förbättringar av bostadsbidragen. Behandlingen av frågan om höjda bostadsbidrag utgör exempel på ett uppseendeväckande dubbelspel, som dess värre dessutom leder till att en helt nödvändig förbättring för de inkomstsvaga grupperna ytterligare fördröjs. Till följd av att regeringens nu framlagda förslag innebär en ytterligare höjning av den nedre hyresgränsen utöver den höjning som trätt i kraft urholkas dessutom effekterna av de förbättringar av bostadsbidragen som i övrigt föreslås. Regeringens förslag i budgetpropositionen är därför i flera avseenden sämre än det förslag som civilutskottet enade sig om . Vi finnér det därför nödvändigt att nu fattar beslut i enlighet med de förslag som vi redovisar i det följande och som på ett bättre sätt än regeringens förslag är ägnade att göra det möjligt för betalningssvaga grupper att efterfråga och behålla en god bostad. Detta är ett viktigt inslag i en social bostadspolitik. utgick bostadsbidrag till 591 000 hushåll, varav 484 000 hushåll med barn och 107000 hushåll utan barn. 1978 uppskattas antalet makar med barn som har bostadsbidrag ha minskat med omkring 40000, medan för övriga grupper antalet hushåll med bidrag är ungefär detsamma som . Minskningen av antalet makar med barn som har bostadsbidrag beror främst på att höjningen av den nedre inkomstgränsen för oreducerat bidrag inte har följt inkomstutvecklingen. För övriga hushållsgrupper har den nedre inkomstgränsen haft mindre betydelse, eftersom en stor del av dessa hushåll har inkomster som understiger gränsen. höjdes den nedre inkomstgränsen med . För hushåll utan barn är den f. n. I sin anslagsframställning för nästa budgetår föreslår att nämnda inkomstgräns fr. o. m. ökas med . för barnfamiljer och med . för hushåll utan barn, dvs. - detta för att inte antalet bidragstagare skall minska ytterligare. I budgetpropositionen föreslås emellertid inga höjningar av den nedre inkomstgränsen. Bostadsministem anför att en höjning av den nedre inkomstgränsen innebär en höjning av bidragets storlek för alla som har inkomster över gränsen oberoende av försörjningsbördan. Därför bör, enligt bostadsministern, en höjning av det statliga bostadsbidraget föredras framför en höjning av den nedre inkomstgränsen. Också enligt vår mening är en höjning av det statliga bostadsbidraget Mot 1978/79:788 befogad, därför att en sådan höjning gynnar familjer med låga inkomster och flera barn. Men höjningen av det statliga bostadsbidraget kan inte ersätta den höjning av inkomstgränserna som behövs för att motverka bortfall ur bidragssystemet. Bostadsministems motivering för att inte höja den nedre inkomstgränsen kan vi således inte acceptera. Som vi framhållit och som bl. a. anför innebär en utebliven höjning av den nedre inkomstgränsen att allt fler bidragstagare slås ut ur systemet. Vi kan inte medverka till att detta förhållande kommer att fortsätta. Vi föreslår därför att den nedre inkomstgränsen höjs fr. o. m. enligt förslag till . för barnfamiljer och till . för hushåll utan barn. Beträffande den övre inkomstgränsen vore det motiverat att höja även denna utöver förslaget i budgetpropositionen en höjning från . - men i rådande statsfinansiella läge tvingas vi avstå från detta förslag. Beträffande hyresgränserna gäller att statskommunalt bostadsbidrag utgår av hyran mellan . och upp till en övre gräns som beror på antalet personer i varje hushåll. uppger att mer än hälften av hushållen med bostadsbidrag f. n. har bostad sutgifter som överstiger de övre hyresgränserna en andel som beräknas öka ytterligare från . Styrelsen konstaterar att anpassning mellan bostadsutgifter och den övre hyresgränsen är sämst för familjer med 2 barn. Sålunda hade av familjer med 2 barn bostadsutgifter som var högre än de då gällande övre hyresgränserna. För familjer med 1 resp. minst 3 barn var andelarna resp. . Orsaken till att anpassningen är så liten för familjer med 2 barn beror på att hyresgränserna är desamma som för familjer med 1 barn, medan det faktiska utrymmesbehovet och därmed bostadsutgiften ökar med barnantalet. Eftersom en bättre anpassning till behoven av de faktiska utgifterna skulle erhållas om de övre hyresgränserna differentieras för varje barn i familjen föreslår styrelsen en sådan förändring. Med hänsyn till ökningen av bostadsutgifterna bör de övre gränserna dessutom höjas. Med hänvisning till att hyresgränserna bör anpassas till trångboddhetsnormen högst två personer per rum utöver kök och vardagsrum för hushåll med två eller flera personer - finner emellertid bostadsministern att den föreslagna differentieringen av de övre hyresgränserna inte bör genomföras. Som anför är anpassningen mellan bostadsutgift och den övre gränsen sämst för familjer med två barn. Denna familjetyp representerar också den ojämförligt största delen av bidragstagare med barn. Andelen torde kunna uppskattas till . Goda skäl finns alltså för att differentiera de övre hyresgränserna per barn. Differentieringen kommer också att medföra att bidragssökande med umgängesrätt eller gemensam vårdnad får en reell möjlighet att för statskom Mot 1978/79:788 munalt bostadsbidrag få medräkna bostadsutrymme även för dessa barn. Med nuvarande utformning kan denna regel bli illusorisk, eftersom ett ytterligare barn - t. ex. för en enbamsfamilj med ett umgängesrättsbarn - inte behöver innebära att det finns möjlighet att räkna med ytterligare bostadsutrymme när bostadsbidraget skall bestämmas. Av nedanstående uppställning framgår de olika föreslagna övre hyresgränserna. Övre hyresgränser, kr./månad Nuvarande Förslag enligt Hushåll med 1 barn Hushåll med 2 barn Hushåll med 3 barn Hushåll med 4 barn Hushåll med 5 eller flera barn Mot bakgrund av det anförda föreslår vi att de övre hyresgränserna höjs fr. o. m. enligt förslag. Den nedre hyresgränsen höjdes från . I budgetpropositionen föreslås nu att gränsen höjs med ytterligare . En höjning av den nedre gränsen med . innebär att bostadbidraget minskar med . och att vissa hushåll som inte når upp till den nedre hyresgränsen helt går miste om bidraget. Den höjning som föreslås drabbar betydligt fler än den höjning som trädde i kraft . Det är dessutom ofta särskilt utsatta grupper som bor i de billigare bostäderna. Genom den höjning av den övre hyresgränsen och det statliga bidraget som föreslås kompenseras visserligen vissa hushåll, men det innebär att de inte får en angelägen förbättring av bidragen. Andra hushåll får en reell försämring. Av statistik framgår att ca hälften av de hushåll utan barn som får bidrag inte kan tillgodogöra sig den föreslagna höjningen av den övre hyresgränsen. Det kan inte vara rimligt att på detta sätt år minska bidragen eller låta dem vara oförändrade för stora grupper. Med tanke på att så många bostadskonsumenter fått sitt stöd minskat helt eller delvis är det därför av största vikt att den nedre hyresgränsen bibehålls vid . Vi är medvetna om att kostnaderna för att behålla den nedre hyresgränsen är stora. Trots detta tvekar vi inte att föreslå att den bibehålls på nuvarande nivå. Vi kan sålunda inte acceptera regeringens förslag att höja gränsen. Åldergränsen för statligt bostadsbidrag är . För statskommunalt bostadsbidrag kan i vissa fall barn räknas med, nämligen om de uppbär förlängt barnbidrag eller studiehjälp. Mot 1978/79:788 Det måste upplevas som direkt orättvist att föräldrar med arbetslösa hemmavarande barn inte får bidrag för sina barn, trots att de behöver lika stor bostad som andra familjer med barn i motsvarande åldrar som studerar. har, liksom tidigare boende- och bostadsfinansieringsutredningarna, fört fram förslag om en gemensam åldersgräns för statligt och statskommunalt bostadsbidrag för barnfamiljer och att därvid möjligheten att för statskommunala bostadsbidrag medräkna äldre barn som får studiehjälp slopas. En gemensam åldersgräns skulle enligt styrelsen även innebära administrativa förenklingar. Bostadsministern avvisar styrelsens förslag i vad gäller både höjningen av gränsen från 17 till och sänkningen av gränsen från 20 till för barn som har studiehjälp eller förlängt barnbidrag. Enligt bostadsministerns mening bör resultatet av studiestödsutredningens arbete avvaktas innan ställning tas till om förändringarna bör genomföras. Enligt vår mening bör förslag genomföras i vad det avser höjningen av åldersgränsen från 17 till . Det måste som styrelsen anför upplevas som mycket orättvist att föräldrar till arbetslösa ungdomar mellan inte får medräkna dessa när det statskommunala bostadsbidraget skall bestämmas. Genom vårt förslag torde vidare en viss förenkling av ansökningsförfarandet kunna uppnås. Slutligen kommer det glapp i bidragssystemet som finns beträffande 17-åringarna att försvinna, och bostadsbidraget blir från denna synpunkt heltäckande eftersom statskommunalt bostadsbidrag kan utgå till ensamstående eller till makar utan barn om sökanden fyllt . Vårt förslag innebär sålunda att upp till räknas barnen med som bidragsberättigande i familjens ansökan och efter fyllda kan bostadsbidrag utgå om övriga förhållanden för bidrag är uppfyllda. Vi kan inte acceptera att den angelägna reform som höjningen av åldersgränsen till innebär fördröjs ytterligare. Enligt kommittéberättelse avser studiestödsutredningen att arbeta hela 1979. bör därför nu fatta beslut om höjning av åldersgränsen till . Den möjlighet som finns att räkna in studerande ungdomar mellan i familjen bör däremot bibehållas i avvaktan på utredningens förslag. Samtliga nu föreslagna förändringar bör träda i kraft . I budgetpropositionen anmäler bostadsministern vidare ställningstaganden till vissa förslag från om ändrade regler för bostadsbidrag, motiverade av behovet att förenkla administrationen. Vi har i flertalet fall inga invändningar att rikta mot de ställningstaganden som anmäls. Vi förutsätter, liksom bostadsministern, att kvarstående problem skall behandlas av den utredning beträffande administrationen av bostadsbidragen som aviseras. Beträffande frågan om bostadsbidrag till hushåll med handikappad familjemedlem kan vi dock inte dela det i budgetpropositionen redovisade ställningstagandet att de regler skall slopas som leder till gynnsammare bedömning för dessa hushåll. I likhet med handikapporgani Mot 1978/79:788 sationerna anser vi att starka skäl finns för att de behålls. bör därför inte godkänna vad som i budgetpropositionen anförs i denna fråga. Kostnaderna för staten av de förändringar som vi har föreslagit i det föregående har beräknats till ca 390 milj. kr. utöver vad som föreslagits i budgetpropositionen. Av dessa kostnader faller ca 195 milj. kr. på /80. Anslaget bör därför räknas upp med detta belopp. Nuvarande system för bostadsbidrag fastlades i sina huvuddrag och ändrades i betydande delar i början . Systemet har ökat i omfattning, och nära 600000 hushåll får bidrag. Vid sidan härav utgår kommunalt bostadstillägg (KBT) till folkpension till närmare 800 000 pensionärer. Därutöver kan statskommunalt bostadsbidrag utgå till folkpensionärer. får nära 70000 folkpensionärer sådant bidrag. Totala årskostnaden för bostadsbidrag och bostadstillägg uppgår till , varav hälften faller inom KBT-systemet. Omfattningen av de båda systemen samt den komplicerade administrationen har gjort det svårt för såväl bidragstagare som handläggare att överblicka och handha bidragsverksamheten. Flera utredningar, bl. a. boende- och bostadsfinansieringsutredningama, har lämnat förslag till förenklingar av administrationen och ansökningsförfarandet, som också skulle förbättra kontrollen. Vi har i i motioner väckt förslag i denna riktning. har uttalat sig för att förbättringar bör vidtas på detta område och att de olika systemen bör sammanföras till ett. I budgetpropositionen anmäler bostadsministern att hon har för avsikt att föreslå regeringen att bemyndiga henne att tillkalla en utredning för översyn av administrationen av bostadsbidrag. Vi har inte någon erinran mot att en sådan översyn kommer till stånd men vill i sammanhanget betona vikten av att vissa frågor särskilt belyses. De båda systemen har utformats från olika utgångspunkter och ger högst varierande utfall. Därtill kommer att KBT varierar i betydande grad mellan olika kommuner. Krav har därför rests, bl. a. från , om en utjämning mellan kommunerna och en samordning av de skilda systemen för bostadsbidrag. Kommunalekonomiska utredningen (KEU) har i sitt betänkande (SOU 1977:78) föreslagit att en gemensam övre hyresgräns införs som en lagstadgad miniminivå för de kommunala bostadstilläggen. Hyresgränsen skulle vara densamma som för de statskommunala bostadsbidragen. För stora grupper av pensionärer innebär detta förslag en betydande fördel, och från rättvisesynpunkt är det angeläget att det genomförs. De socialdemokratiska ledamöterna i utredningen har också ställt sig bakom förslaget. skulle man på detta sätt kunna genomföra en önskvärd samordning mellan bidragssystemen. Översynen bör vidare innefatta frågor som bl. a. berör inkomstbegreppet, avdraget för underskott i förvärvskälla . Mot 1978/79:788 av bostadskostnad för olika upplåtelseformer. Vi förutsätter att den av bostadsministern aviserade översynen leder till ett förenklat bidragssystem som bättre än dagens tillfredsställer kraven på enkel administration och effektivare kontroll mot missbruk. I olika sammanhang har vi pekat på t. ex. behovet av ett inkomstbegrepp och ett inkomstprövningssystem som ger ett mer rättvisande underlag för bedömningen av bidragen. De enskilda hushållens faktiska köpkraft och bostadskostnader måste på ett bättre sätt än vad som gäller i många fall vara utgångspunkt för bedömningen. Möjligheterna till missbruk i olika former måste undanröjas. Bostadsinvesteringarna har, som vi framhållit i det föregående, spelat en stor roll för den ekonomiska politiken, eftersom spridningseffekterna till andra näringsgrenar är förhållandevis stora och investeringarnas importinnehåll lågt. Inom kreditpolitiken har bostadsbyggandets särställning följts upp genom långtgående prioritering av sektorns kreditförsörjning. Statsmakternas bostadsbyggnadsprogram skall tillgodoses med de krediter som svarar mot dess reala omfattning. Bostadsbyggandets planering har emellertid vissa tider försvårats av störningar i kredittillförseln. Större svårigheter kunde registreras vissa år och . Till en del hade svårigheterna sannolikt sin grund i det omfattande bostadsbyggnadsprogram som då genomfördes, som byggsektorn i övrigt var hårt ansträngd. Kreditsvårigheterna föranledde statsmakterna till åtgärder för att trygga bostadsfinansieringen. Ett samrådsförfarande mellan regeringen och bankerna byggdes upp . Genom årliga överenskommelser med bankerna och en kontinuerlig uppföljning av dessa kunde en större säkerhet i kreditgivningen åstadkommas. Genom förändringar i den kreditpolitiska lagstiftningen tillkom regler som gjorde det möjligt att styra kreditgivningen till bostadsbyggandet även om en förhandlingslösning inte skulle kunna komma till stånd eller om bankerna inte skulle följa gjorda utfästelser. kom, till följd av dessa successiva reformer, kreditgivningen till bostadsbyggandet att flyta allt bättre efter de inledande årens svårigheter. Till denna bättre situation bidrog givetvis också den relativt kraftiga neddragning av bostadsbyggandet som ägde rum i takt med att en bättre balans uppkom mellan tillgång och efterfrågan på bostäder. och särskilt och början av 1978 har störningar på nytt uppkommit i bostadsbyggandets kredittillförsel. Eftersom bostadsbyggandet legat mycket lågt under dessa år kan man dra slutsatsen att kreditförsörjningsproblem inte är en följd av kvantitativt för Mot 1978/79:788 stora byggnad sprogram. Svårigheter kan uppenbarligen uppstå även då bostadsbyggandet har en liten omfattning. Dessa svårigheter i kreditförsörjningen fick till följd betydande förseningar i det planerade påbörjandet av bostäder, vilket medförde ökade byggnadskostnader och störningar i sysselsättningen på byggarbetsmarknaden. Den borgerliga trepartiregeringen har också när det gäller bostadsbyggandets kreditförsörjning visat en påfallande brist på kraftfullt agerande gentemot bankerna. Till en del hade svårigheterna med säkerhet kunnat undgås om den borgerliga regeringen på ett mera kraftfullt sätt hävdat statsmakternas intresse av att överenskommelserna mellan regering och banker måste följas. Det successivt utbyggda samrådsförfarande! med bankerna är inte den enda vägen att trygga bostadsbyggandets kreditförsöijning. Under 1960och 1970-talen har alternativa lösningar förekommit i debatten. Förslag om en statlig totalfinansiering, genom utvidgning av de statliga lånen till att omfatta hela lånebehovet och med förskott , har bl. a. förts fram av den statliga bostadsfinansieringsutredningen. Senast har liknande förslag aktualiserats i anslutning till kapitalmarknadsutredningens betänkande, där de bl. a. fått stöd av fackliga remissinstanser som LO och TCO samt av bostadsorganisationer som och . Även har uttalat stöd för förslaget och bl. pekat på möjligheter att den vägen åstadkomma en rationellare administration. Inom socialdemokratin råder inget tvivel om bostadsproduktionens betydelsefulla ställning inom den ekonomiska politiken och kreditpolitiken. Det bostadsbyggnadsprogram som fastställts skall också tillföras erforderliga krediter. De senaste årens erfarenheter visar att samhället måste öka sitt engagemang i bostadsfinansieringsfrågorna. Detta gäller såväl byggnadskreditiv som långfristig belåning, dvs. I detta samhällsansvar för bostadsfinansieringen innefattas även de investeringar i bostadskomplement som krävs för en fullvärdig boendemiljö. Kreditförsörjningen skall kunna tryggas genom förskott på de långfristiga lånen. Vilka institutionella former detta samhällets ansvar för kreditförsörjningen skall ges är i första hand en fråga om kapitalmarknadens organisation. I de nuvarande reglerna för bankernas långivning till bostadsbyggandet görs ingen skillnad mellan den statligt belånade bostadsproduktionen och de privatfinansierade äganderättsbostäderna. De bostadspolitiska förutsättningarna är emellertid kännetecknade av stora skillnader.