mot · G2022053 · 1979-01-25 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1978/79:73 om åtgärder för arbetshandikappade Målsättningen för sysselsättningspolitiken bör enligt mening vara att skapa arbete åt alla. Var och en bör således ges möjlighet att delta i arbetslivet efter förmåga. Med den målsättningen kan vi inte acceptera några absoluta gränser för sysselsättningssträvandena. Det är viktigt att ytterligare öka ambitionerna i att ge dem som är handikappade arbete. För de allra flesta människor ger arbetet möjlighet till gemenskap och självförverkligande som upplevs som en omistlig del av livskvaliteten. Med denna vår inställning kan vi instämma i den grundsyn som departementschefen ger uttryck för i propositionen (prop. 1978/79:73) om åtgärder för arbetshandikappade. Möjligheterna att bereda handikappade sysselsättning är till stor del avhängiga av den allmänna sysselsättningsutvecklingen. Ett livskraftigt och expansivt näringsliv som skapar tillväxt och ger resurser för en utbyggnad av den offentliga sektorn är en förutsättning för att vi skall kunna öka den totala sysselsättningen och ge fler handikappade arbete. I en rapport till sysselsättningsutredningen (SU) har redovisats det starka samband som råder mellan förtidspensioneringen och sysselsättningsläget i olika län. T. ex. var av befolkningen förtidspensionerade i jämfört i norra glesbygden enligt en intervjuundersökning utförd av SCB. De stora regionala variationerna i förtidspensioneringar visar enligt vår mening på behovet av en aktiv regionalpolitik för att nå en balanserad sysselsättningsutveckling i landets alla delar. Det stora flertalet förtidspensionärer är medelålders och äldre. Ökningen av antalet förtidspensionärer i dessa åldersgrupper har varit mycket stor . I åldrarna har andelen förtidspensionerade fördubblats från . En förklaring härtill är den pressade arbetsmarknadssituation som rått under i stort sett och som resulterat i en utslagning från arbetslivet sedan svårigheter på arbetsmarknaden blev en grund för förtidspensionering av äldre arbetstagare. För äldre människor som närmar sig slutet av en möjlig y rkesaktiv tid utgör en ökad geografisk rörlighet inget attraktivt alternativ. De är ofta lokalt bundna till den hemort där de hunnit rota sig . Skall människor som är medelålders och äldre och bor i glesbygdsregioner ha någon möjlighet att få arbete krävs att regionalpolitiska insatser görs som skapar sysselsättning och en positiv utveckling där de bor. 1 1978/79. Sysselsättningspolitikens mål har förskjutits från att gälla full sysselsättning till att avse arbete åt alla. Det är inte bara den registrerade arbetslösheten som skall elimineras utan aktiva insatser skall göras för att minska människors och regioners undersyssélsättning. Den enskilde individen bör ha en rätt till meningsfullt arbete som skall tillgodoses. när det sociala trygghetssystemet blivit alltmer utbyggt garanteras medborgarna en rimlig ekonomisk trygghet oavsett om de har ett arbete eller inte. Till stor del är denna trygghet finansierad med olika arbetsgivaravgifter t. ex. för sjukförsäkringen och arbetslöshetsförsäkringen. Arbetslösheten utgör därför en fast kostnad i samhällsekonomin. I SU:s handikappbetänkande påtalas detta faktum när utredningen ställer utgifterna för att ge handikappade arbete som alternativ till de kostnader som följer av arbetslöshet, långtidssjukskrivning och förtidspensionering. Detta synsätt där arbetslöshet ses som ett slöseri med både ekonomiska och mänskliga resurser äger giltighet för hela arbetsmarknaden. Även andra grupper än handikappade som saknar arbete garanteras ekonomisk trygghet av samhället. Det hade därför varit av intresse att för hela arbetsmarknaden få belyst de kostnader som uppstår när människor går utan arbete. Propositionens förslag innnebär att finansieringsfrågorna kommer att vidareutredas av en interdepartemental grupp åtskild från SU:s arbete. Däremot kommer nu att få ta ställning till förslag att ge handikappade arbete och enligt planerna att senare få ta ställning till SU:s förslag om den framtida sysselsättnings- och regionalpolitiken. Det hade varit värdefullt om SU:s förslag om åtgärder för de arbetshandikappade och kommande förslag till sysselsättnings- och regionalpolitik hade kunnat samordnas. Den nya synen på sysselsättningspolitikens mål som varit utgångspunkt för SU riskerar nu att försvinna i dellösningar för olika områden och grupper. Enligt mening hade det varit önskvärt att i ett sammanhang överväga ett mer genomgripande sysselsättningspolitiskt system, men med hänsyn till den stora angelägenheten i att förbättra sysselsättningen för de arbetshandikappade har vi förståelse för att separat förslag nu läggs fram för denna grupp. har föreslagit att den försöksverksamhet med bidrag om /år till handledare/faddrar som bistått en handikappad både under arbete och fritid skall få fortsätta. Förslaget tillstyrks av AMS, LO, TCO och SAF. I propositionen avvisas förslaget bl. a. med motiveringen att konsekvenser och ansvarsfördelning inte tillräckligt klarlagts. Vidare anförs att bidrag enligt denna modell dåligt stämmer överens med strävandena att åstadkomma en arbetsmiljö där arbetskamrater och arbetsledning betraktar insatser av detta slag som naturliga inslag i arbetslivet. Vi har förståelse för departementschefens åsikt att medmänsklighet inte skall vara något samhället skall betala för. Det behöver ändå inte vara någon motsättning gentemot den principen om samhället med ett bidrag stimulerar arbetskamrater att hjälpa handikappade bl. De som ställer upp i denna fadderverksamhet gör det säkerligen utifrån ett personligt engagemang på samma sätt som t. ex. övervakare och fosterföräldrar. Ett bidrag kan därför ses som en uppmuntran från samhällets sida och en ersättning för vissa kostnader som kan följa med fadderskapet, vilket marginellt kan vara viktigt för att få människor att ställa upp. Bidrag bör därför få utgå till fortsatt försöksverksamhet med handledare/faddrar t. o. m. utgången av /80. AMS bör också ges i uppdrag att utvärdera effekterna av försöksverksamheten till behandling av budgetpropositionen inför /81. Kostnaderna är marginella för en fortsatt försöksverksamhet och bör rymmas inom ordinarie anslag. Bidrag vid företagsutbildning av handikappad I propositionen föreslås en höjning av bidraget vid företagsutbildning av äldre och arbetshandikappade till av de totala lönekostnaderna. Vi välkomnar det förslaget, vilket bör kunna leda till att den hittillsvarande låga utnyttjandegraden kan höjas. En nackdel med stödet är att det kan utgå . För mycket gravt handikappade som behöver lång utbildningstid bör det i särskilda fall gå att förlänga tiden för bidrag till företagsutbildning från . Förslaget att sammanföra arkivarbetsformen med det halvskyddade arbetet till anställning med lönebidrag tillstyrker vi i dess huvuddrag. Några smärre justeringar bör dock ske i propositionens förslag. För det nuvarande halvskyddade arbetet kan bidrag utgå med en successivt nedtrappad ersättningsnivå . före fjärde årets utgång skall prövas om fortsatt bidrag bör utgå även efter det fjärde året. I propositionen finns inte klart utsagt om samma möjlighet till omprövning och fortsatt bidrag även efter det fjärde året skall förekomma för anställning med lönebidrag. Enligt vår mening bör så bli fallet. Vi föreslår därför att förtydligar förslaget i propositionen på denna punkt. För halvskyddad sysselsättning gäller att förhöjt bidrag kan utgå för ungdomar med grava fysiska handikapp eller psykisk utvecklingsstörning. Bidrag utgår av de totala lönekostnaderna och de tre därpå följande åren. SU har föreslagit att den möjligheten skall gälla också ungdomar med grava socialmedicinska och 1* 1978/79. psykiska arbetshandikapp samt förtidspensionerade i åldrarna . I propositionen bifalls endast att bidraget utvidgas till med grava psykiska eller socialmedicinska arbetshandikapp, medan förslaget om höjning av åldersgränsen avvisas. Vi vill för vår del stödja SU:s förslag om höjd åldersgräns. Eftersom en misslyckad rehabilitering av dessa personer innebär att kostnaderna till största delen i stället uppstår på den sociala sektorn anser vi att nettokostnaden för ett utvidgat stöd blir begränsad. Vi förordar därför att försöksverksamheten statsbidrag med successiv nedtrappning bör utvidgas till att avse även förtidspensionerade i åldrarna . Vårt förslag innebär att medelsramen för denna verksamhet bör höjas från 10 milj. kr. kr., dvs. en höjning med 4 milj. kr. I propositionen föreslås, med ändring av SU:s förslag, att krav på kollektivavtal ej skall ställas vid en anställning med lönebidrag. Därigenom fastslås den mycket viktiga principen att samhället skall ställa sig neutralt och ej kräva att arbetsgivare organiserar sig i en viss organisation. Det finns ändå anledning befara att propositionens krav på lön och övriga förmåner jämförbara med kollektivavtal utestänger företag där kollektivavtal saknas från att kunna uppbära lönebidrag för anställning av handikappade. vill vi betona vikten av att anställd får avtalsenlig lön och de övriga förmåner bl. a. vid arbetsskada och pensionering som ger honom samma skydd som den som omfattas av kollektivavtal. Problemet infinner sig när en arbetsgivare skall göra troligt att han kommer att teckna t. ex. motsvarande försäkringar som i ett jämförbart kollektivavtal. Hur bevisar denne att han kommer att teckna de försäkringar som krävs? Denna oklarhet kan göra det svårt för den beslutande myndigheten att bedöma om propositionens krav är uppfyllda. Vi anser att denna oklarhet, med de eventuella negativa effekter som det kan innebära förde handikappades sysselsättningsmöjligheter, talar för att ett förtydligande behöver göras. Regeringen bör därför i föreskrifter till AMS meddela hur tillämpningen skall gå till i dessa fall så att inte brister i den formella handläggningsordningen utestänger de arbetsgivare som förbinder sig att betala avtalsenlig lön och övriga avtalsenliga förmåner men saknar kollektivavtal. 1 propositionen föreslås att lönebidrag skall kunna utgå för anställning av handikappade till bl. a. allmännyttiga organisationer. Dessa har för anställning av arkivarbetare bidrag med 100 96. Några remissinstanser, däribland LO, och , anser att 100 96 bidrag skall kunna utgå till allmännyttiga organisationer även i fortsättningen, eftersom dessa har en svag ekonomi och inte kan klara ens de de själva skall finansiera. Vi instämmer i de ovannämnda remissinstansernas farhågor. Vi föreslår därför att allmännyttiga organisationer skall få hundraprocentigt lönebidrag vid anställning av handikappade. Detta bör enligt vår mening inte ses som ett hinder för normaliseringssträvandena i arbetslivet, utan som ett sätt att göra det möjligt även för allmännyttiga organisationer med en svag ekonomi att bidra till att bereda arbetshandikappade arbete. Erfarenheterna från ark i varbetsformen visar enl igt vår meni ng på att dessa organisationer har en uttalad vilja att ge människor med olika arbetshandikapp sysselsättning, varför det skulle vara mycket olyckligt om denna vilja skulle stupa på bristande ekonomiska möjligheter. Genom den nya anställningsformen med lönebidrag överförs arbetsgivaransvaret för arkivarbetarna från arbetsmarknadsverket till de allmännyttiga organisationerna. Dessa har i många fall ej tillräckliga personella resurser eller tillräcklig kompetens för att klara de krav på bl. a. personaladministration som kommer att ställas. De bör därför kunna få stöd och service av arbetsförmedlingarna för att svårigheterna, framför allt i initialskedet, skall kunna övervinnas. Vi hemställer därför att regeringen i lämplig form ger arbetsmarknadsverket instruktion om att bistå de allmännyttiga organisationerna i detta avseende. De olika formerna av skyddad sysselsättning omfattar endast de som är anställda. Enligt vår mening förefaller denna gränsdragning där egna företagare utesluts från bidragsmöjligheter konstlad. Det primära i olika åtgärder för arbetshandikappade är att ge arbetshandikappade möjlighet till sysselsättning, oavsett om de är företagare eller anställda. Enligt vår mening bör möjligheterna undersökas att låta utvidga den nya stödformen anställning med lönebidrag till att även avse egna företagare. Bidrag bör kunna sättas in t. ex. i den situation där en egenföretagare skadas så att han får en bestående arbetsnedsättning som reducerar hans utkomstmöjligheter. I enlighet med vad som anförts i remissvar från LRF borde stöd kunna utgå genom en komplettering av den handikappade företagarens inkomst med motsvarande procenttal som för en anställd som lönebidrag utgår för. Vi är medvetna om att det kan finnas olika gränsdragningsproblem gentemot andra stödformer som gäller inom bl. a. näringspolitiken och jordbrukspolitiken, men de torde inte vara oöverkomliga. Näringshjälpen är viktig som komplement till andra stödformer för att ge handikappade arbete. I glesbygder, där andra hjälpformer ofta kan vara svåra att använda, är näringshjälpen ibland enda möjliga vägen att lösa en handikappads sysselsättningssituation. Med vår positiva syn på privat företagande anser vi, till skillnad mot propositionen, att näringshjälpen inte skall vara en lösning som används när andra lösningar inte finns att tillgå. Därför bör näringshjälp vara en stödform jämställd med andra, t. ex. den föreslagna om anställning med lönebidrag. Självfallet bör en mer generös användning av näringshjälp vara förenad med gängse krav på lönsamhet för projekten. Näringshjälpen är en relativt billig stödform. Bidrag till halvskyddad sysselsättning kan utgå med totalt , med viss möjlighet till förlängning. I propositionen föreslås näringshjälp kunna utgå med totalt , därav högst 60 000 som lån och 15 000 som bidrag. Med tanke på de stora etableringskostnader som krävs för att kunna starta egen rörelse förordar vi att högst . skall kunna beviljas i form av näringshjälp. Lånedelen bör sättas till högst . och bidragsdelen till högst . Näringshjälpen blir ändå en billig stödform jämfört med halvskyddat arbete. Vi förordar att näringshjälp beviljas inom en ram av 20 milj. kr. /80, dvs. en höjning med 6,5 milj. kr. jämfört med regeringens förslag. Stöd till fortsatt drift inom jordbruket Enligt nuvarande regler för näringshjälp kan stöd utgå för fortsatt drift av företag, med undantag av jordbruksföretag. Denna diskriminering av jordbruksnäringen som infördes förefaller oss egendomlig och omotiverad. Detta förhållande markeras än tydligare mot bakgrund av att SU visat på de regionala olikheterna i förtidspensioneringar, där antalet förtidspensionärer är särskilt högt i utpräglade jord- och skogsbruksbygder. Stöd för fortsatt drift har visat sig ha stor betydelse för de företag som får näringshjälp. Samma behov torde föreligga för jordbruksnäringens del. En indikation på detta är att när stödet för fortsatt drift i drogs in för jordbruksföretag var denna stödform den dominerande för dessa. Olycksfallsfrekvensen inom lantbruket är också hög vilket enligt vår mening ytterligare understryker behovet av att jordbruket får en lika behandling som andra typer av företag. Vi föreslår därför att stöd till fortsatt drift skall kunna utgå till jordbruksnäringen liksom för andra företag. 1 propositionen behandlas frågan om vilka krav på minsta arbetsförmåga som bör ställas för de anställda vid skyddade verkstäder. Departementschefen pekar på den motsägelse som finns i SU när man dels vill förbättra utplaceringsverksamheten, dels tillgodose rätten till arbete för personer med mycket svåra handikapp. Vi kan instämma med propositionen där det sägs att det förhållandet att en allt större andel av de anställda stannar kvar i arbete inte får tolkas som ett misslyckande, utan är en följd av en höjd ambitionsnivå och en vidgning av rätten till arbete. I nuvarande kollektivavtal på den kommunala sektorn har satts en gräns på minst 30 96 arbetsförmåga hos de anställda i skyddat arbete. Frågan om en sådan gräns tar departementschefen inte ställning till, men anser att den bör regleras kollektivavtalsvägen som han anför att en hög ambitionsnivå även bör gälla så att allt fler arbetshandikappade ges möjlighet till en produktiv insats. I enlighet med den grundsyn vi angett inledningsvis anser vi att det inte går att sätta någon gräns för när strävandena att ge fler människor arbete skall upphöra. Departementschefens uttalande bör här klargöras så att man ej via kollektivavtal utestänger grupper av handikappade. Det kommer dock trots allt att finnas en grupp av mycket gravt handikappade som ej torde kunna beredas sysselsättning i skyddade verkstäder. Detta får inte innebära att samhället ger upp försöken att ge dem möjlighet till sysselsättning efter deras förmåga. Den s. k. omsorgskommittén tar i sitt arbete upp frågan om olika former av sysselsättning för de psykiskt utvecklingsstörda. För denna grupp finns på många håll en form av dagcenterverksamhet där de kan sysselsätta sig. Enligt vår mening bör omsorgskommittén genom tilläggsdirektiv få i uppdrag att utreda möjligheterna till sysselsättning för alla gravt handikappade som inte kan beredas arbete på den öppna arbetsmarknaden och vid skyddade verkstäder. I propositionen förordas att AMS i samverkan med statskontoret gör en organisationsöversyn av verket. Erfarenheterna av en liknande organisationsöversyn som utförts av i dess egen regi är mindre goda. Denna översyn har därför måst följas upp genom en interdepartemental arbetsgrupp under , till vilken numera knutits en rådgivande parlamentarisk grupp. Det finns en uppenbar risk att även en inomverksutredning av arbetsmarknadsverket i sina ställningstaganden blir alltför låst till den befintliga organisationens uppbyggnad. arbete pågår med ett slutbetänkande om näringspolitiken. Ett betänkande om en ändrad regionalpolitik finns redan framlagt. SU:s slutbetänkande och regionalpolitiska betänkande torde komma att innebära betydande förändringar för AMS verksamhet. Vi anser därför att det är fel tidpunkt att redan nu starta en översyn av AMS organisation, särskilt i den form som aviseras i propositionen. Regeringen bör därför avvakta tills kunnat ta ställning till hela SU:s arbete och då också överväga en parlamentarisk översyn av hela arbetsmarknadsverkets organisation och arbetsformer. Denna mening bör ge regeringen till känna. Med hänvisning till vad som i motionen anförts hemställs 1. att beslutar att försöksverksamheten med handledare/faddrar skall få fortsätta intill utgången av /80, 2. att beslutar att bidrag till företagsutbildning av äldre och arbetshandikappade skall kunna förlängas från för dem som är gravt handikappade, 3. att beslutar att lönebidrag för anställning av arbetshandikappad skall kunna utgå efter omprövning även efter det Ijärde året för kommuner, landstingskommuner, enskilda företag och organisationer samt statliga affärsdrivande verk, 4. att beslutar att försöksverksamheten med 90 96 statsbidrag som därefter successivt avtrappas utvidgas att gälla förtidspensionerade varvid medelsramen för denna verksamhet för perioden bör vidgas från 10 till 20 milj. kr. 5. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om anställning med lönebidrag på arbetsplatser där kollektivavtal saknas, 6. att beslutar att allmännyttiga organisationer skall få bidrag med 100 96 vid anställning av arbetshandikappade med lönebidrag, 7. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om stöd och service från arbetsförmedlingarna till de allmännyttiga organisationerna vid överförande av arkivarbetet till anställning med bidrag, 8. att hos regeringen begär utredning om möjligheterna att utvidga anställning med lönebidrag till att avse egna företagare, 9. att beslutar att näringshjälpen skall kunna utgå i form av lån med högst . och i form av bidrag med högst . inom en medelsram av 20 milj. kr. till /80, 10. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om näringshjälp till fortsatt drift inom jordbruksnäringen, 11. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om lägsta arbetsförmåga för anställda i skyddade verkstäder, 12. att hos regeringen begär att omsorgskommittén får i uppdrag att utreda frågan om möjligheterna till sysselsättning för de arbetshandikappade som har en så liten arbetsförmåga att de ej kan beredas sysselsättning i skyddade verkstäder, 13. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om en organisationsöversyn av arbetsmarknadsverket, 14. att till anslaget C 5. Särskilda åtgärder för arbetsanpassning anvisar ett med 10,5 milj. kr. förhöjt reservationsanslag om 1 . för finansiering av förslagen under punkterna 4 och 9. () () ()