mot · G2021447 · 1979-01-25 00:00:00 — Motion 1978/79:1447 av och om nya principer för jordbrukspolitiken genomgick det svenska jordbruket en genomgripande förändring. Det kallades strukturomvandling och innebar bl. a. att en stor del av den odlade jorden togs ur bruk. Den politiska målsättningen var en 80-procentig självförsörjningsgrad och lockbetet att löntagarfamiljerna skulle få "billigare matkonto genom import av billiga livsmedel från världsmarknaden.Vem vill konfronteras med dessa obetänksamma löften? Det har blivit färre jordbrukare, dyrare livsmedel och en dramatisk minskning av den odlade arealen i vårt land. Vi har från kommunistiskt håll aldrig pläderat för någon småbruksromantisk linje eller för en konservering av metoder som användes innan mekanisering och moderna brukningsmetoder slog igenom, men däremot har vi alltid fastslagit att jorden är en tillgång som måste användas. I en svältande värld kan det inte vara försvarbart att stora delar av jordbruket lämnas åt sitt öde. Nedläggningstakten har dämpats, men icke stoppats. Och kvar står det faktum att jordbruket lagts ned i stora regioner som brottas med hög arbetslöshet och avfolkning. Man har under en rad år sökt förbättra jordbrukets situation genom att man i vissa delar av vårt land satsat på uppbyggnaden av KR- eller SR-jordbruk och genom höjning av B-stödet till norra . Men detta innebär ingen lösning som klarar jordbrukets problem. Inom SR-jordbrukens ram har man med växlande framgång byggt upp rationella enheter som ofta har blivit omänskligt betungande för sina innehavare. Ränte- och amorteringskostnaderna har knäckt många under de år som gått. 1 dagens läge råder det inget tvivel om att det finns ett växande intresse bland ungdomen att ägna sig åt jordbruk. Men verkligt attraktivt förden unga generationen kan jordbruket aldrig bli om man inte kan lösa så triviala saker som ordnad arbetstid, semester och i övrigt hyggliga arbetsförhållanden. Redan nu är medelåldern bland de aktiva jordbrukarna hög. Vi ser några saker som väsentliga. Först och främst måste arbetet inom jordbruksnäringen ge ett ordentligt ekonomiskt resultat även för jordbrukets utövare i de mindre gynnsamma jordbruksbygderna i norr och i . Det är också viktigt att fritidsfrågan blir löst på ett acceptabelt sätt, och då kan man knappast påstå att lösningen ligger i det kostnadskrävande avbytarsystem som i viss omfattning fungerar. Den typ av jordbruksutredningar som fungerat har inte löst något av 1 1978/79. de problem vi här pekat på. Man kan inte propagera för stordriftens fördelar på det sätt som brukar ske och konservera gamla driftsformer. Det är nödvändigt att i jordbrukspolitiken komma med andra alternativ. Vi har tidigare framhållit nödvändigheten av en mycket bestämd inriktning för att främja kooperativa jordbruk och där så är lämpligt också gå in för att upprätta statliga sådana. Vår övertygelse är att de nu idealiserade brukningsformerna som bygger på en familjs insatser mer och mer kommer att visa sig vara otillräckliga. med ökat stöd till småjordbruk, där något annat inte är möjligt, måste samhället på ett helt annat sätt söka främja samordningen jordbrukarna emellan. Sådan samordning finns redan i stor utsträckning i förädlings- och försäljningsledet. Vi anser att det måste vara ett intresse för jordbrukarna och samhället att sambrukets och stordriftens fördelar bättre kan utnyttjas i producentledet. Det bör innebära att staten via lantbruksnämnderna utvecklar aktivitet och planläggning för att bygga upp kooperativa driftsformer, skapa maskinstationer, gemensamma byggnader och gemensamt bruk av jorden. Ekonomiska insatser från statens sida är nödvändiga om detta skall kunna ske. Då kan man utveckla jordbruket även i bygder där det nu går på sparlåga och skapa sysselsättning i områden där det behövs. kommunisterna anser också att man genom samhällets försorg måste gå in för att nyodlaoch återställa jordbruksmark så att den åter kommer till nytta. Något sådant statligt program finns inte . I vårt grannland gör man däremot planmässiga insatser i denna riktning. Målsättningen är nyodling av 100 000 ha till 1985. Det betyder att man skall öka åkerarealen med 10 9t>. Merparten av denna ökning koncentreras till glesbygder och avfolkningsområden och befrämjas genom stora ekonomiska insatser. Också i vårt land finns det anledning att satsa på att upprusta och återställa jordbruket i områden där nedläggningarna slagit hårdast. I dagens läge satsas stora pengar i form av lokaliseringsmedel för att upprätta nya industrier. Det vore lika naturligt att man genom statsmedel upprättade stora statliga jordbruk. Det skulle ge sysselsättning för bygder som håller på att förtvina och en chans att bevara en levande landsbygd. Man kan ta som exempel. Åkerarealen har krympt från 89 000 ha till 48 000 ha . Antalet jordbruksenheter har minskat från 12 1956 till 3 1975. Antalet kor har minskat från 53 1951 till 15 1975. Antalet förvärvsarbetande inom jordbruket var 1950 19 800 och var 1970 nere i 4 200, dvs. en minskning med över 15 000 eller . Arbetslösheten stiger, och den odlade jorden växer igen. Det är en barock situation i ett län som är självförsörjande med egna produkter. Runt om i byarna finns nedlagda jordbruk som skulle kunna utnyttjas för upprättandet av statliga och kooperativa jordbruk. Det vore en lokaliserings politisk insats mer värd än många av de tveksamma lokaliseringsexperimenten och de generösa subventioner som ges i stor omfattning. Det kräver statliga insatser, eftersom ingen enskild har de resurser som behövs. Detsamma kan ske på trädgårdsnäringens område, där möjligheterna är mycket stora. Man kan ta anläggning i som exempel. Vi tror inte att kooperativa och statliga jordbruk är ett alternativ enbart för norra . Sådana kan upprättas inte bara i utan också i , och i andra områden där det behövs nya och konstruktiva alternativ till den nedläggnings- och avfolkningspolitik som är förhärskande inom stora landsbygdsområden. I vissa delar av vårt land ligger åkerarealen öde därför att många fastigheter köpts upp i spekulationssyfte enbart med skogen som huvudintresse. I många andra fall handlar det om att jorden ägs av folk som inte brukar den, t. ex. av dödsbon vilkas delägare bor på annan ort, ibland utomlands. Det betyder att jordförvärv spärras, trots att det finns folk som vill bruka jorden. Samhället bör därför genom lagändring se till att mark som inte brukats kan förvärvas av enskilda jordbrukare som vill utöka sin areal eller av samhället med målsättningen att upprätta samhällsägda jordbruk. Med hänvisning till det ovan anförda föreslås att hos regeringen anhåller om 1. att förslag läggs fram för att genom statliga insatser nyodla och återställa mark för att upprätta statliga jordbruk och trädgårdsanläggningar i därför lämpade områden, 2. att förslag läggs fram för att planmässigt utveckla kooperativa driftsformer inom jordbruket, 3. att förslag utarbetas i syfte att ge samhället rätt att förvärva jordbruksmark som inte brukats under . (apk) (apk) 1* 1978/79.