mot · G2022406 · 1979-03-29 00:00:00 — När det gäller kvicksilverutsläpp från energiproduktion framför allt av kol och skiffer måste dessa ses i relation till de totala utsläppen av kvicksilver till biosfären från mänskliga aktiviteter. I uppgår de totala utsläppen till till luft och vatten. ambition är att ha nedbringat utsläppen till luft omkring 1990 till ca . Långtgående åtgärder för att minska kvicksilveranvändningen i olika produkter såsom bekämpningsmedel, batterier etc. kommer sannolikt även att föreslås. Utgångspunkten för program är att genom svartlistningarna på kvicksilverområdet försöka minska försurningen av sjöar och vattendrag då försurning är en dominerande faktor för kvicksilverförgiftning av sjöar. Bly sätts till bensin i mycket stora kvantiteter, f. n. ca i . Jämfört med denna kvantitet är de små mängder, som f. n. kommer från koleldning, utan betydelse. Sannolikhet för stora olyckor per omsatt energienhet. Frekvens per TWh 1 Kärnkraftverk , 2aggr. Y/////// Oljehantering ///////* OOOOO' LNG- terminal >00 OO C 1/1 000 1 /10 000 1 /100 000 1/1 miljon 1/10 miljoner 1/100 miljoner 1/1 miljard 1978/79: 2406 1/10 miljarder Antal dödsfall per olycka 1978/79: 2406 blyet i form av tetraalkylbly, som är mycket giftigt och upplagras i centrala nervsystemet. Ämnet kan dessutom tas upp genom huden, vilket innebär en klar yrkesrisk för dem som arbetar med utrustning för hantering av ämnet i raffinaderierna. Det är därför nödvändigt att kraftigt minska utsläppen av bly från trafiken. Detta kan ske bl. a. genom att blyet ersätts med en högre halt aromatiska kolväten, vilket kan öka avgasernas cancerframkallande effekt eller också genom att ersätta blyet med metanolinblandning i bensinen. Vi föreslår därför senare i motionen konkreta åtgärder på metanolområdet. Antalet människor som insjuknar i cancer ökar i många länder. ökade antalet nytillkomna cancerfall i från 19 000 till över 30 000 . I kärnbränslets processkedja från urangruvan över kärnreaktorn till avfallslagret släpps vissa mängder radioaktiva ämnen ut i miljön. Under normala driftförhållanden är det kärnkraftaggregat och upparbetningsanläggningar för använt kärnbränsle som svarar för huvuddelen av utsläppen. Kärnkraftaggregaten släpper ut små mängder radioaktiva ämnen i luften, främst vissa s. k. isotoper av xenon, , jod, väte och kol. Dessa ämnen kommer huvudsakligen från mycket små läckor i enstaka bränslestavar. Små mängder radioaktiva ämnen släpps också ut i kylvattnet. Upparbetningsanläggningarna släpper i stort sett ut samma gasformiga radioaktiva ämnen i luften som kärnkraftverken, men i form av mer långlivade isotoper. Många av dessa ämnen frigörs när bränslestavarna kapas sönder som ett första steg i upparbetningen. Vissa upparbetningsanläggningar släpper även ut radioaktiva ämnen i havet. Normala driftutsläpp från civila och militära kärnreaktorer och upparbetningsanläggningar är tillsammans med de militära kärnladdningsproven de huvudsakliga källorna till de radioaktiva ämnen i miljön som inte har naturligt ursprung. Vid olyckor i kärnenergianläggningar, då stora mängder radioaktivitet släpps ut, kan ett stort antal cancerfall inträffa, se fig. 2 och 3. Cancer och luftföroreningar från förbränning Antalet fall av lungcancer har ökat starkt . I inträffar ungefär 2 000 fall . Huvudsakligen drabbas män men andelen kvinnor har ökat . Man anser att rökning orsakar eller bidrar till omkring tre fjärdedelar eller mer av 1978/79: 2406 Rökningens dominerande roll gör det svårt att få klarhet om andra orsaker till lungcancer. Man vet dock att luftföroreningar, främst i städerna, innehåller ett stort antal ämnen som sannolikt kan framkalla cancer var för sig eller i samverkan. När det gäller kraftverk och större värmeverk med höga skorstenar visar beräkningar att de ger mycket små tillskott till mängden cancerframkallande ämnen i luften även i närliggande städer. Å andra sidan sprids föroreningarna över stora områden. En grov riskuppskattning efter samma principer som för kärnkraftverk tyder på en risk för något extra fall av lungcancer bland befolkning per 20 driftår för ett olje- eller koleldat kraftverk om 1 000 MW elektrisk effekt. Osäkerheten i denna riskuppskattning är dock stor. Det enda som med säkerhet kan sägas är att de cancerfall som uppträder är resultat av den tidigare föroreningssituationen, att en förbättring av luftkvaliteten måste leda till att cancerrisken på grund av luftföroreningar successivt kan minskas och att sådana förbättringar i första hand kan åstadkommas genom att minska avgasutsläppen från trafiken. Hälsorisker på mycket lång sikt Kärnkraftens långlivade radioaktiva avfall Ett kärnkraftaggregat på 1 000 MW elektrisk effekt ger ca förbrukat kärnbränsle per driftår. Huvuddelen, , är uran. Av återstoden utgörs omkring ett ton av s. k. klyvningsprodukter starkt radioaktiva isotoper av en rad lättare grundämnen som strontium och cesium. Omkring utgörs av plutonium, varav är klyvbart, dvs. användbart till nytt kärnbränsle. I avfallet ingår dessutom ca andra s. k. transuraner (grundämnen tyngre än uran). Vid upparbetning avskiljs plutonium och uran för att återanvändas som reaktorbränsle. Med de metoder som framstår som realistiska torde det återstående högaktiva avfallet komma att bindas i stavar eller liknande av glas eller keramiska material. Avfallet får då en volym av per driftår. Metoderna för hur man skall förvara avfallet efter upparbetningen är ännu ej slutprovade. Man torde behöva långtidsprova olika processer innan man binder sig för en viss metod för slutdeponering i stor skala. Den lösning på avfallsförvaringsproblemet som föreslagits för bygger på att man skall slutförvara avfallet i geologiskt stabila bergformationer under markytan. Detta gäller vare sig man upparbetar bränslet eller ej. Den huvudsakliga risken från hälsooch miljösynpunkt blir då att radioaktiva ämnen trots inkapslingen läcker ut i grundvattnet. Riskbilden ändrar sig därvidlag . Under de första århundradena är det de start radioaktiva klyvningsprodukterna som utgör den största risken. 1978/79: 2406 utomordentligt viktigt att förhindra läckage till grundvatten i närheten av markytan. Kraven blir då mycket höga på en tät inkapsling av avfallet. I det mycket långa tidsperspektivet, dvs. 10 till 1 miljon år, är dessa krav givetvis inte lika höga. Först efter omkring når avfallet ner till en biologisk farlighet ur strålrisksynpunkt som motsvarar den ursprungliga mängden naturligt radioaktivt uran som användes till att framställa kärnbränslet förutsatt att inget plutonium ingår. Väljer man slutdeponering utan upparbetning torde avfallet i fråga om långsiktiga biologiska strålrisker fortfarande motsvara något tiotal gånger de ursprungliga uranmängdema. En del forskare anser det möjligt att tekniskt lösa avfallsförvaringen. De menar då att möjligheterna till läckage av radioaktiva ämnen till omgivningen under olika tidsperioder kan göras så små att risken för strålskador inte är påtagligt större än motsvarande naturliga risker, t. ex. på grund av att radioaktiva ämnen kommer ut i grundvattnet genom urlakning av naturliga uranförekomster. Andra forskare menar att osäkerheterna är mycket stora, bl. a. när det gäller kapslingsmaterialens beständighet och de kemiska egenskaperna hos vissa ämnen i avfallet, särskilt då konstgjorda grundämnen som transuraner. Osäkerhet finns också om möjligheterna att finna tillräckligt stora bergkroppar med de egenskaper i fråga om täthet, stabilitet, grundvattenströmning och kemiska egenskaper som krävs för att läckaget av radioaktiva ämnen skall bli tillräckligt lågt. I kärnkraftsindustrins projekt , KBS, uppskattades de stråldoser som kan erhållas med dricksvatten i närheten av en slutförvaringsanläggning till ungefär en tiondel av gällande gränsvärde, se fig. 5. Beräkningar med andra antaganden som bygger på den kritik som fördes fram mot vid den svenska remissbehandlingen och den utländska granskningen visar att väsentligt större stråldoser inte kan uteslutas, särskilt om man räknar med att det plutonium som utvinns vid upparbetningen skall användas som bränsle, se fig. 5. Svagheten med är emellertid inte bara risken för att de verkliga stråldoserna från ett slutförvar blir mångdubbelt högre än vad som uppskattats av KBS. Därtill kommer risken för att avfallet i praktiken aldrig kommer att omhändertas på det sätt som avsetts. förutsätter nämligen en utdragen tidsplan för avfallshanteringen, se fig. 6, som innebär att slutförvaringen inte skall påbörjas . Det innebär att möjligheterna att nu säkerställa att slutförvaringen verkligen sker på avsett sätt är minimala och att det inte alls kan uteslutas att krig eller politiska störningar leder till att avfallet blir kvar i mellanlagret eller deponeras på något sätt som långsiktigt innebär ännu större risker. Hanteringen av det högaktiva avfallet är ett av kärnkraftens huvud 1978/79: 2406 De tre huvudtyperna för transport av radioaktiva ämnen till biosfären. Läckage av radioaktiva ämnen från slutförvar Maximala årliga stråldoser till individer i brunnsalcernativet utcryckt i milliremAr med användande av värden som enligt flera granskare ej helt kan uteslutas t det erhållna plutoniet användes- som bränsle * enbart uran som bränsle Variation av naturlig bakgrundsstrålning i ICRP's gräns för individer^ Maximal aktivitet i kommu-1' dricksvatten Konstruktions; .inriktning för . °1 kärnkraftverk användes som bränsle "^/iSenomsnittlig aktivitet i ^ ^ kommunalt dricksvatten enbart uran som bränsle av KBS angivet som troligt fall 1978/79: 2406 LAGRING AV ANVÄNT BRÄNSLE L§g och -medelaktivt avfall Flödesschema för bränslecykeln med upparbetning av använt bränsle och förglasning sv det högaktiva avfallet. '//// ////////. '/ AV//// CENTRALT BRÄNSLELAGER ELLER UPPARBETNING /////////////V/A///// LAGRAD MÄNGD URAN (TON) Diagram, son: visar kapacitetskrav för det centrala bränslelagrct, mellanlagret och slutfört äret . 2 1978/79. 1978/79: 2406 problem och någon säker lösning har ännu inte presenterats. För de begränsade avfallsmängder som producerats och som kommer att produceras i de kärnkraftverk som är i drift är vi emellertid tvingade att finna metoder för slutförvaringar som ger största möjliga säkerhet. Metallutsläpp från askhögar och upplag av lakrester från uranutvinning ur skiffer Kolkraftverkens askhögar och upplagen av lakrester från uranutvinning innehåller större delen av de giftiga tungmetaller som ursprungligen fanns i kolet eller skiffern. Detta kan innebära att en riskbörda som är svår att uppskatta läggs på kommande generationer. Regnvatten som tränger igenom askhögarna eller lakresterna lakar ur metallerna och kan förorena grundvattnet. Detta kan undvikas genom att markskiktet under askhögarna tätas och genom att vattnet från askhögarna leds bort och renas på ett kontrollerat sätt. Att lägga upp sådana avfallslager innebär dock en förpliktelse att se till att reningen fungerar . Det kan röra sig om i princip så länge som erfordras för att de farliga metallerna i lagret skall kunna tas om hand på ett betryggande sätt som förhindrar en okontrollerad spridning till miljön under all framtid. Man kan här t. ex. jämföra med den risk för spridning som fanns från de ursprungliga kolflötserna och skifferförekomsten. Därför måste en satsning på kolanvändning ske med stor försiktighet. Försurning av mark och vatten De flesta aktuella bränslen, liksom det skiffer som skulle kunna utgöra råvara för en inhemsk uranförsörjning, innehåller svavel, se fig. 7, som vid förbränning omvandlas till svaveldioxid. Denna svaveldioxid släpps ut vid förbränningen och omvandlas i luften delvis till andra svavelföroreningar. Svavelinnehåll i olika energiråvaror Kol /TWh (som kärnbränsle) 2 700 Svavelföreningarna faller ned och försurar mark och vatten. Försurningen av de svenska markerna och vattendragen är inte bara en följd av våra egna utsläpp utan beror också till stor del på utsläppen i de industrialiserade delarna av . Av det totala nedfallet av svavelföreningar i står vi själva för . lika mycket svavelföreningar från svenska utsläpp faller ned i övriga 1978/79: 2406 <65'/. Förändring av antal sura sjöar i i olika scenarios /år /år Utbyggnadsalternativ A, total beräknad deposition av svavel 1985 i % av den nuvarande om bidraget från utländska källor minskar . 1978/79: 2406 som vi i tar emot utifrån. Ju surare vattnet blir, desto mer påverkas växt- och djurliv. Pågår utvecklingen mot surare vatten får det drastiska följder. Fiskar och huvuddelen av de växter som förekommer i en normal sjö försvinner sjön dör. är en sådan utveckling redan på väg i omkring 10 000 av omkring 100 000 sjöar. I områden med sur nederbörd finns det risk för att skogsproduktionen minskar . Försurningen gör också att nedfallen av metaller ger större skador. Byggnader och andra föremål skadas genom vittring och korrosion till följd av luftföroreningar. Sådana skador har uppskattats till i . Totalt släpptes omkring svaveldioxid ut i . Härav kom omkring från förbränning av olja och från industriutsläpp. Målet för nuvarande lagstiftning är att till 1985 få ned dessa utsläpp till hälften eller totalt omkring , dvs. Därigenom hoppas man kunna bryta nuvarande utveckling mot ökad försurning av mark och vatten. Utvecklingen när det gäller utsläppen i övriga får dock stor betydelse. Beräkningar visar att med användning av befintlig teknik för svavelrening av bränslen och rökgaser, svavelhaltiga bränslen kan utnyttjas i minst samma omfattning som och att det uppsatta målet ändå kan med god marginal. Dessa beräkningar, vilka illustreras och sammanfattas i fig. 8 visar att goda möjligheter finns för förbättring av försumingssituationen i under förutsättning att också utsläppen i kan sänkas eller hållas oförändrade. Ett fortsatt utnyttjande av svavelhaltiga energikällor i ungefär motsvarande omfattning kan därför accepteras endast under förutsättning att åtgärder vidtas för att rening av bränslen och rökgaser från svavel sker samt att avfallsproblemen löses. En plan för genomförande av reningsåtgärder med utnyttjande av känd teknik i befintliga anläggningar bör därför upprättas. Förgiftning av mark och vatten med metaller Utsläppen av metaller kan innebära problem för både hälsa och miljö. Kadmium tas upp av växter och djur och når sedan människan. kan det bli nödvändigt att reglera jordbrukets inriktning och omfattning kring anläggningar med höga kadmiumutsläpp. Kvicksilver som släpps ut anrikas i fisk som fångas och äts av människor. Även fiskätande djur, som sjöfågel, riskerar att förgiftas. Vanadin förekommer i både kol, olja och skiffer (se fig. 4). Det finns data som visar att vanadin från värmeanläggningar och andra användningsområden hämmar vissa omvandlingsprocesser i jorden som är vik 1978/79: 2406 tiga för växternas näringstillgång om dagens utsläpp får fortsätta. Detta kan ge en mätbar minskning i skogstillväxten och framöver om utsläppen fortsätter. Liknande hämningseffekter kan erhållas även med en lång rad andra metaller, t. ex. kvicksilver och koppar, om inte utsläppen begränsas. Bly sprids i första hand genom bilavgaser (blyhaltig bensin). Om blyhalten i omgivningen är hög lagras blyet upp i både växter och djur. Omkring hälften av allt bly faller ned i närheten av trafikleder. Bly lakas ur jorden långsamt. Med nuvarande utsläpp ökar blyhalterna i marken fortlöpande. Blyets allmänt giftiga egenskaper gör att en fortsatt upplagring i marken kan medföra skadeverkningar. Det finns dock inga undersökningar som visar att blyet har orsakat några rubbningar i växt- och djurlivet. Sammanfattningsvis kan sägas att de begränsningar av metallutsläppen som är motiverade med hänsyn till risken för människors hälsa också är tillräckliga för att begränsa skadeverkningarna i naturen. Av den mängd olja som transporteras till havs spills ut vid hanteringen på fartyg och oljeplattformar. Det innebär att sammanlagda oljeförbrukning statistiskt sett bidrar till spill på över . Det är omkring dubbelt så mycket som det totala utsläppet vid blowoutolyckan vid Bravoplattformen . Stora haverier och tankbåtskatastrofer svarar bara för någon tiondel av utsläppen. I huvudsak rör det sig om avsiktliga utsläpp eller utsläpp till följd av slarv och mindre missöden. Även små oljeutsläpp kan få stora lokala verkningar på växt- och djurliv, t. ex. beståndet av sjöfågel. Om de långsiktiga effekterna av de stora mängder som släpps ut i öppet hav vet man ännu mycket litet. Vid all förbränning av kol, olja, naturgas, torv och andra kolhaltiga bränslen bildas koloxid. Om man ser till all användning av bränslen rör det sig om mycket stora mängder. Riskerna för långsiktiga klimatförändringar på grund av koldioxidutsläppen har uppmärksammats , men de är långtifrån klarlagda. Man vet att omsättningen av koldioxid i atmosfären sker mycket långsamt. Varje utsläpp av koldioxid höjer därför koldioxidhalten en aning för hundratals till tusentals år framåt i tiden. Fortsätter dagens ökning av förbrukningen av kol och olja, fördubblas halten av koloxid i atmosfären . Vissa forskare anser att jorden i sin helhet då skulle börja få ett varmare klimat. Detta skulle i sin tur medföra att delar av polarisarna började smälta. Följden blir i så fall att världshavens nivå höjs med flera meter. 1978/79: 2406 Förbränning av ved och biomassor från energiskogar medför inga risker i detta avseende. I princip samma mängder koldioxid som bildas vid förbränningen tas upp vid återväxten. Med hänsyn till risker för klimatförändringar är det inte acceptabelt att öka utsläppen av koldioxid från fossila bränslen. Målsättningen bör vara att begränsa dessa utsläpp till dagens nivå och minska utsläppen. Redan nu finns tekniska möjligheter att i betydande grad reducera skadliga utsläpp. Det gäller både val av förbränningsteknik och användning av reningsmetoder. Nya tekniker kan förväntas utvecklas i rask takt. Det är angeläget att nya miljövänliga tekniker får ett snabbt genomslag i praktisk användning. Miljövårdande myndigheter bör därför få vidgade möjligheter att föreskriva den miljömässigt bästa möjliga förbrännings- och reningstekniken både för befintliga förbränningsanläggningar och för planerade. Inte sällan kommer sysselsättningsintressena och miljöintressena i konflikt med varandra. Lika angeläget som det är att miljökraven inte leder till oacceptabla konsekvenser ur sysselsättningssynpunkt, är det att inte sysselsättningshänsynen leder till att viktiga miljöhänsyn eftersätts. Det bör därför skapas möjligheter att lämna statliga bidrag till sådana investeringar som är nödvändiga ur miljösynpunkt och vars genomförande inte annars kan genomdrivas utan oacceptabla följder för den lokala arbetsmarknaden. En plan för komplettering av befintliga fossileldade energianläggningar med existerande miljövänlig teknik bör utarbetas. Av planen bör framgå vilka möjligheter till effektivare rening av utsläppen som finns med känd teknik samt kostnaderna för dessa åtgärder. Planen bör möjligt anmälas för . Regeringen bör vidare som nämnts lägga fram förslag till erforderliga åtgärder för att vidga myndigheternas möjligheter att föreskriva den ur miljösynpunkt bästa förbrännings- och reningstekniken vid såväl gamla som nya förbränningsanläggningar. En metod att minska oacceptabla utsläpp kan vara att bygga om de oljebaserade kondenskraftverken så att det blir möjligt att använda inhemska förnyelsebara bränslen, alternativt naturgas eller kol. finns en rad fossileldade kondenskraftverk som därigenom skulle kunna få en försörjningsmässigt och miljömässigt riktigare utformning som det kanske i något fall också är möjligt att bygga om anläggningen för fjärrvärmeleveranser. I energipropositionen sägs att en anpassning av befintliga kondenskraftverk till eldning med fasta bränslen bör anstå tills utredningen om omställbara eldningsanläggningar behandlas. Enligt vår uppfattning finns ingen anledning att invänta behandlingen av det förslaget för att göra en kartläggning. 1978/79: 2406 bara förseningar utan att man för den skull vinner något. En bild av vilka anläggningar som kan bli aktuella ges i särskild bilaga. Industriländerna har ett ansvar och stora möjligheter att genom kraftfulla satsningar på hushållningsåtgärder minska användningen av olja, kol, gas och torv. Detta är ett internationellt problem, där åtgärder ensamma inte kan få så stor betydelse. Men kan ändå bidraga genom att anvisa vägar i syfte att minska koldioxidutsläppen från förbränning av fossila bränslen till gagn för andra länder med större bränsleförbrukning. Vid det val av energisystem som skall ligga till grund för vår framtida energiförsörjning fordras en noggrann jämförelse mellan olika energislag beträffande deras hälso-, miljö- och säkerhetseffekter. har visat att det därvid inte är möjligt att finna någon enhetlig metod för mätning av hälso-, miljö- och säkerhetsrisker som gör det möjligt med en enkel siffermässig jämförelse mellan olika energislag. Vid jämförelse mellan energislag måste man väga in både sådana effekter som kan åsättas siffervärden, t. ex. markbehov i kvadratmeter och sådana som inte kan preciseras, t. ex. inverkan på skönhetsvärden i landskapsbilden .Dagens riskbild kan också ändra sig snabbt som följd av de forsknings- och utvecklingsresultat som fortlöpande läggs fram. Vid en jämförelse mellan olika energislag bör man vidare ta lika stor hänsyn till risker och skadeverkningar inom som utom . Detta är bl. a. en förutsättning för att skall kunna verka för begränsningar av utsläpp i andra länder som drabbar , t. ex. i form av nedfall av skadliga ämnen. Det är uppenbart att miljö- och säkerhetsfrågorna spelar en avgörande roll för den framtida energiförsörjningen. Redan nu står det emellertid klart att man bör ta hänsyn till de erfarenheter som föreligger beträffande vissa energislag. Således bör man i första hand satsa på de energislag som ger upphov till minsta möjliga problem. Detta innebär att som första åtgärd måste det av trepartiregeringen antagna sparprogrammet genomföras. Detta program bör vidareutvecklas främst med syftet att öka det direkta sparandet och effektivisera energiförbrukningen inom näringslivet. Därför föreslår vi en särskild plan för energibesparande åtgärder inom näringslivet. Beträffande tillförselsidan bör framför allt användande av solenergi främjas. är olika former av solenergi den energikälla som kommer att utgöra grunden i vårt energisystem. Naturgas bör på grund av sina utomordentligt goda miljöfördelar introduceras i systemet. S. k. skräpskog men också torv bör införas i stor skala även om man måste ytterligare undersöka effekterna av de ingrepp i naturen detta innebär. Beträffande kolet måste ett omfattande forskningsarbete föregå en större användning eftersom miljöproblemen är mycket svåra. En ökad kolanvändning i nämnvärd skala bör därför beräknas först för 1978/79: 2406 Kärnkraften innebär särskilda risker genom de enorma giftmängdema, den höga giftighetsgraden, den radioaktiva strålningen och genom sambandet med kärnvapen och bör därför successivt avvecklas. Som första åtgärd bör inga nya bindningar till denna energikälla ske. har den amerikanska tillsynsmyndigheten på kämkraftsområdet, NRC, underkänt de riskbedömningar som den s. k. Rasmussenrapporten gjorde. Eftersom dessa bedömningar varit vägledande för normgivning och kravnivåer när det gäller reaktorsäkerhet i har kontrollmyndigheten där aviserat en genomgång av gällande säkerhetskrav för reaktorer med drifttillstånd baserade på nu underkända riskbedömningar. Eftersom de amerikanska myndigheternas säkerhetskrav i mycket varit vägledande också för svenska bestämmelser måste åtgärder vidtas för en systematisk genomgång av säkerhetskraven för svenska reaktorer som är i drift. SKI har i särskild skrivelse till regeringen tagit upp problemet bl. a. ur resurssynpunkt. Vi begär nu att regeringen med stor skyndsamhet lägger förslag om erforderlig resursförstärkning och en plan för granskningsarbetets genomförande.