mot · G2022573 · 1979-04-19 00:00:00 — Motion 1978/79: 2573 med anledning av propositionen 1978/79: 112 om regionalpolitik Bland förslagen i propositionen 1978/79: 112 ingår hemställan att godkänner de allmänna riktlinjer för regionalpolitiken som förordats i regeringsprotokollet. Utformningen av föredragande statsrådets anförande till detta protokoll lämnar ofta läsaren i ovisshet om ett visst avsnitt underställs för godkännande eller om det i första hand skall uppfattas som en allmänt resonerande framställning. Vi utgår från att denna osäkerhet undanröjs i utskottsberedningen så att vid kommande ställningstaganden har ett preciserat förslag att ta ställning till i detta avseende. I detta sammanhang vill vi peka på vissa uttalanden av föredragande statsrådet som enligt vår mening inte bör godkännas av såsom riktlinjer för regionalpolitiken. Vi begränsar oss här till uttalanden om relationer mellan fysisk planering enligt byggnadslagstiftningen å ena och den regionalpolitiska länsplaneringen å andra sidan uttalanden som sedda var för sig eller insatta i ett större sammanhang kan ge en felaktig bild av nämnda relationer. Här exemplifieras några av dessa uttalanden. I propositionen (s. 42) anförs att kopplingen mellan bostadsbyggnadsplaneringen och länsplaneringen är naturlig, eftersom fastställer de kommunala bostadsbyggnadsprogrammen och fördelar av statsmakterna beslutade ramar för bostadslångivningen. Detta är en sanning med starka modifikationer. fastställer statsmakterna inga sådana ramar. fastställer inga kommunala program men har prövat och skall i viss mån pröva fördelningsfrågor. har enligt beslut (CU 1978/79: 26 s. 44) att också redovisa inte tillgodosedda anspråk från viss kommun för regeringen. Regeringen kan därmed inte neka låneutrymme på annat än långsiktiga regionalpolitiska grunder. har i anslutning till det anförda förutsatt att, i lämpligt sammanhang, förslag lämnas om hur de statliga regionalpolitiska riktlinjerna skall förenas med kommunens primära befogenheter enligt byggnadslagstiftningen. Det senast anförda knyter an till uttalandet i propositionen (s. 43) att en väsentlig del av arbetet med de regionalpolitiska frågorna är att i den fysiska planeringen åstadkomma en viss bebyggelsestruktur. Vidare sägs (s. 57) att de överväganden som görs i den kommunala fysiska pia 1978/79: 2573 neringen om fördelningen av arbetsplatser och bostäder i olika kommundelar bör kunna utgöra en väsentlig del i kommunernas medverkan i länsplaneringen, ett uttalande som (s. 79) följs upp med en betoning av betydelsen av en fysisk planering som leder till så kort avstånd som möjligt mellan bostäder och arbetsplatser. Uttalanden av närmast här ovan angiven typ kan uppfattas som oförargliga återgivanden av i vissa sammanhang obestridda planeringsprinciper. De bör emellertid inte godkännas som regionalpolitiska riktlinjer detta av främst två skäl. Ett skäl mot godkännande är att uttalandena ensidigt tar sikte på tätortssituationer. Principen, som den fått uttryck i propositionen, skulle leda till koncentration av all bebyggelse. Uttalandena måste därför under alla förhållanden ytterligare utvecklas och modifieras. Vi har i annat sammanhang (mot. 1978/79: 2089) hävdat att den kommunala fysiska planeringen alltför mycket inriktats på planeringen av större tätorter och att därmed planöverväganden beträffande landsbygden och de mindre tätorterna kommit att eftersättas. Detta bör motverkas genom en aktivitet i motsatt riktning vid tillämpning av byggnadslagstiftningen. Enligt vår mening bör de regionalpolitiska riktlinjerna inte omfatta sådant som om än utanför lagliga skyldigheter för kommunerna kan medverka till att bebyggelsestrukturen ytterligare koncentreras. Hithörande frågor inom civilutskottets beredningsområde behandlas i dess betänkande CU 1978/79: 30. Ett andra skäl är att den regionalpolitiska länsplaneringen i princip arbetar med kommunen som minsta enhet. Kommunala beslut som grundar bebyggelsestrukturen inom dess område tar sin utgångspunkt i byggnadslagstiftningens regler. En eventuell vilja från statsmakternas sida att ingripa däri måste i så fall få uttryck inom denna lagstiftning. Som propositionen exemplifierar kan det, om inte denna gränsdragning observeras, ligga nära till hands att dessa frågor om översiktlig planering felaktigt kopplas till ofullständigt genomtänkta uttalanden. Dessa är visserligen inte bindande för kommunerna i vidare mån än de förankrats i byggnadslagstiftningen. De kan dock genom att okritiskt åberopas i en dialog mellan och kommunen medföra ett inte avsett intrång i de kommunala planeringsbefogenheterna. En principiell översyn bör därför göras. Allmänt sett får göras den invändningen mot föredragande statsrådets uttalanden i berörda delar att länsplaneringens och därmed inflytande över den kommunala bebyggelsestrukturen synes ha överskattats något som kan bero på bristande hänsyn till byggnadslagstiftningens innehåll. Eventuella uttalanden från statsmakternas sida om denna bebyggelsestruktur bör göras som motiv till ny lagstiftning i dessa delar. Förslag till ny lagstiftning kommer att läggas fram . 1978/79: 2573 Med hänvisning till det anförda föreslår vi 1. att inte godkänner i propositionen 1978/79: 112 förordade allmänna riktlinjer för regionalpolitiken i de delar som kan befaras medföra en fysisk planering för ensidigt koncentrerad bebyggelse, 2. att som sin mening ger regeringen till känna att en översyn bör göras av de regionalpolitiska riktlinjernas utformning när det gäller samordning med byggnadslagstiftningen. . () ()