mot · G2021652 · 1979-01-24 00:00:00 — Motion 1978/79:1652 av m. fl. om en ny näringspolitik En decentralistisk närings-, regional-, och sysselsättningspolitik skall skapa utkomstmöjligheter, en tillfredsställande service samt en god miljö för alla människor oavsett kön, ålder, bostadsort och utbildning. En grundläggande förutsättning är en decentraliserad produktionsstruktur. Det gäller såväl företagsenheter som ägande. Därigenom skapas möjligheter för en spridd bebyggelse och ett differentierat näringsliv över hela landet. En grundläggande betydelse för samhällsutvecklingen i stort har energisystemets egenskaper. Formerna för energitillförsel, distribution och användning påverkar mycket starkt bl. a. sysselsättningsförhållanden och samhällsstruktur. Utmärkande för det moderna industrisamhället har varit en mycket hög energianvändning per capita och en fortgående koncentration av kraftproduktionen till allt större enheter. Detta förstärker övriga centraliseringstendenser i samhället och försvårar våra möjligheter att bedriva en decentralistiskt inriktad näringsoch regionalpolitik, vilket är nödvändigt om vi skall kunna uppfylla målsättningen arbete åt alla. Ett decentraliserat samhälle är förutsättningen för att den främsta drivkraften till framsteg och framåtskridande dvs. de enskilda människornas vilja till initiativ, verksamhet och ansvar i samverkan och solidaritet kan tas till vara. En socialt anpassad marknadshushållning ger de bästa förutsättningarna för detta. Samhället skall fastställa de ramar inom vilka näringslivet verkar. Inom dessa ramar bör samhällsägda, kooperativa och privata företag få konkurrera på likvärdiga villkor för att tillfredsställa konsumenternas valfrihet. Ett sådant ekonomiskt system skapar mångfald och bygger på att besluten fattas ute i företagen. Därmed ges också möjligheter att ta till vara de skiftande förutsättningarna i de enskilda fallen, vilket är en nödvändig förutsättning för ett effektivt näringsliv med en tillfredsställande lönsamhet. En socialt anpassad marknadshushållning är vidare en förutsättning för att de anställdas praktiska erfarenheter skall kunna tas till vara och genom lagstiftning och avtal för att de anställda skall kunna ges ett reellt inflytande över sin egen situation. Produktionen skall emellertid inte bara bidra till en ökad materiell välfärd utan även till en förbättrad livskvalitet. 1 1978/79. het skall skapa förutsättningar för att bereda likvärdiga levnadsbetingelser i alla delar av landet. Samhällets närings- och regionalpolitiska insatser måste därför utgå från målsättningen att åstadkomma jämlikhet och trygghet och en god miljö för alla människor. hävdades såväl från socialdemokraterna som från traditionella förespråkare för marknadskrafternas frihet att stordriften i dess olika former var en förutsättning för ökad välfärd i samhället. Man menade att ökad välfärd i stort sett var liktydig med förbättrad materiell standard. Konsekvenserna av denna politik var en accelererande tillväxt av de större tätorterna med koncentration av service och administration som följd. För glesbygdsområdena i vårt land, framför allt inom skogslänen, resulterade den medvetna satsningen på en rörlighetsstimulerande politik i ett vikande befolkningsunderlag och försämrad service. Köproblemen och de sociala missförhållandena förvärrades i koncentrationsområdena. Följdverkningarna av 1960-talets socialdemokratiska politik är fortfarande mycket påtagliga, och koncentrations- och centraliseringstendensema i samhället är alltjämt mycket starka. Vi har fortfarande ett samhälle som i grunden är format för koncentration. av mera balanserad utveckling kan vi på nytt skönja tendenser till en ökad flyttning till koncentrationsområden. Det krävs därför enligt vår mening kraftfulla insatser och en uttalad politisk vilja att verka i decentralistisk riktning, om den pågående utvecklingen mot en ökad koncentration i samhället skall kunna brytas. I ett läge med förväntad uppgång i den svenska ekonomin är det viktigt att tillgängliga styrmedel för en balanserad regional utveckling används i full utsträckning. Vi förutsätter att den etableringsdelegation som tillsatts för att styra nyetableringar och expansion inom näringslivet med all kraft fullföljer sin uppgift. Vi behöver en ny och effektivare närings- och regionalpolitik. En mer decentralistisk inriktning på politiken är även i övrigt nödvändig . Detta gäller oavsett om man bedömer utvecklingen från sociala eller från ekonomiska utgångspunkter eller om man ser den ur ett vidare perspektiv, som också innefattar de långsiktiga kraven på resurshushållning och hänsyn till miljön kravet på en anpassning av all mänsklig verksamhet till de förutsättningar ekosystemet ger. De allmänna ekonomiska förutsättningarna och konkurrenssituationen är grundläggande för närings- och regionalpolitiken i stort. Om en inhemsk ekonomisk politik förs, som snedvrider konkurrensförhållandena gentemot utlandet, eller om konkurrensförutsättningarna gentemot omvärlden på annat sätt förändras, får detta direkta återverkningar på sysselsättning och produktion i . Vid trepartiregeringens tillträde var situationen för svenskt näringsliv, och därmed för den långsiktiga sysselsättningen, mycket problematisk. Den snabba kostnadsstegringen gjorde att vi tappade marknadsandelar på såväl hemmamarknaden som världsmarknaden. Tunga delar inom den svenska ekonomin måste krympas, därför att det fanns en överkapacitet, som konkurrensen från utvecklingsländerna skärptes. Småföretagsamhetens utvecklingsmöjligheter höll på att gå om intet på grund av svag kapitalförsörjning och för betungande byråkrati. Det var en huvuduppgift för den ekonomiska politiken att återställa förutsättningarna för den svenska ekonomins utveckling. Detta skedde genom en målmedveten stabiliseringspolitik med regionalpolitiskt och socialt ansvar. Den politiken har visat sig vara framgångsrik. Men det är nödvändigt att med fasthet fullfölja den politiken, om man långsiktigt skall kunna trygga sysselsättningen åt människorna och utveckla regionalpolitiken, så att de nya arbetstillfällena också skapas där de bäst behövs. Vi är djupt oroade över att allt fler nu åter hävdar behovet av ökad geografisk rörlighet. Dessa tankegångar har bl. a. kommit till uttryck i uttalanden som gjorts av företrädare för den nuvarande regeringen. Den presenterade långtidsutredningen (SOU 1978: 78) grundar sina bedömningar av den framtida ekonomiska utvecklingen på ett likartat synsätt. Utredningen beskriver det ökande motståndet mot flyttning som ett hinder för strävandena att uppnå en positiv ekonomisk utveckling. Utredarna tycks dock vara medvetna om att motståndet kan bli av bestående karaktär och anger som skäl bl. a. den ökande förvärvsfrekvensen bland kvinnor och det allt större egnahemsbyggandet som faktorer, vilka bidrar till att öka bindningen till en viss ort. Utredningen anser emellertid att en icke obetydlig geografisk rörlighet bland arbetskraften kommer att bli nödvändig . Utredningen bedömer att sysselsättningen inom industrin kommer att öka med ca 30 000 arbetstillfällen . Denna ökning anges dock delvis vara en effekt av konjunkturläget 1977. De areella näringarna antas minska med sammanlagt ca 40 000. Sammantaget beräknas sysselsättningen inom den varu- och kraftproducerande sektorn minska med närmare 42 000. Det stora sysselsättningstillskottet beräknas komma inom den offentliga sektorn, där antalet anställda beräknas öka med 267 000. gör den bedömningen utifrån sina analyser att strukturen på sysselsättningsutvecklingen kommer att medföra betydande obalanser vad beträffar efterfrågan och tillgång i olika regioner på arbetskraft. Utredningen antar att dessa obalanser till viss del kan rättas till med hjälp av invandring och regionalpolitiska insatser, men framhåller vidare att de arbetsmarknadspolitiska styrmedlen måste användas så, att återstående obalanser kan elimineras genom mellanregionala flyttningar. Föreställningen om storskalighet som förutsättning för gynnsam ekonomisk utveckling framgår bl. a. vid utredningens branschvisa bedömningar. För flera av de olika branscherna framhålls att strukturomvandlingen kommer att innebära att de mindre anläggningarna inom branschen kommer att tas ur drift. (LU) har gjort en framskrivning av den hittillsvarande utvecklingen med en fortsatt ökad koncentration av befolkning och näringsliv. Denna utveckling kan vi inte acceptera. Det måste vara en strävan från samhällets sida att styra den ekonomiska tillväxten så att den leder till en bättre balans såväl mellan som inom olika regioner. ger uttryck för i stort sett samma mening i sitt delbetänkande Regionalpolitiska stödformer och styrmedel (SOU 1978: 62). Den sysselsättningsökning som utredningen i övrigt förväntar skall äga rum är ett resultat av att allt fler kvinnor söker sig ut på arbetsmarknaden. Det är väl känt att det råder stora skillnader i förvärvsgraden för kvinnor mellan olika regioner. Utredningen pekar vidare själv på att det ökande antalet kvinnor som arbetar utanför hemmet sannolikt är en faktor som försvårar en, enligt LU, önskvärd geografisk rörlighet hos arbetskraften. Med våra utgångspunkter att det är samhällets uppgift att försöka skapa likvärdiga sysselsättningsmöjligheter för män och kvinnor i hela landet är en aktiv regionalpolitik en betydelsefull jämställdhetsfråga. Det är vidare väsentligt med tanke på att en stor andel kvinnor är sysselsatta inom den offentliga sektom och den sysselsättningsökning som förväntas äga rum inom denna sektor att såväl nytillkommande statlig verksamhet som funktioner inom statliga verk lokaliseras till områden utanför storstadsregionerna. har i sitt betänkande Regionala styrmedel och stödformer (SOU 1978: 62) understrukit kravet på att den offentliga verksamheten så långt möjligt inordnas i de regionalpolitiska satsningarna. Att det finns skäl att noggrant pröva lokaliseringar av nytillkommande verksamhet i enlighet med de regionalpolitiska målsättningarna visar utvecklingen i . Trots utflyttning av statlig verksamhet från har tillväxten varit mycket kraftig i huvudstadsområdena. Den utvecklingen kan inte brytas med mindre än att alla samhällsorgan målmedvetet är inriktade på att göra detta. beslut om omlokalisering avsåg ca 11000 arbetstillfällen. Antalet sysselsatta i nationell statlig verksamhet har ökat med ca 8 000 i . Ensidigheten på arbetsmarknaden i har även förstärkts genom minskningen av industrisysselsättningen. Denna utveckling kan inte anses vara acceptabel. Eftersom en betydande sysselsättningsökning kommer att äga rum inom tjänstesektorn och den offentliga sektorn, såväl den statliga som den kommunala, är det av största vikt att mer markerat lägga regionalpolitiska synpunkter på utbyggnaden av statens och kommunernas verksamhet och att noggrant inventera möjligheterna att decentralisera funktionerna i verk och institutioner. Det bör även ankomma på de statligt regionala organen att pröva vilka funktioner som kan decentraliseras och lokaliseras ut från residensstaden till andra orter i länet. I orter med ensidigt näringsliv och ett litet utbud av arbetstillfällen innebär omskolning och utbildning yrkesmässig rörlighet, i realiteten aven geografisk rörlighet. Utbildningsinsatserna måste i dessa områden kompletteras med betydligt mer kraftfulla åtgärder för att skapa nya arbetstillfällen. Av stor betydelse för möjligheterna att upprätthålla och skapa en decentraliserad produktionsstruktur är även att kapitalströmmarna inte tillåts främja koncentrationsutvecklingen inom näringslivet. På större arbetsmarknader med ett differentierat utbud av sysselsättningstillfällen får inte den yrkesmässiga rörligheten negativa regionalpolitiska konsekvenser utan är ett användbart instrument för anpassning till de lokala sysselsättningsförhållandena. Målsättningen måste vara att ingen av arbetsmarknadsskäl skall behöva flytta från sin hemort. De undersökningar som finns tyder också på att det ekonomiska nettot av en flyttning i många fall är negativt (se t. ex. SOU 1978: 60) för såväl samhälle som individ. Till detta kan läggas de psykiska påfrestningar som det kan innebära för de enskilda individerna att bryta upp ett invant socialt mönster. Vi kan för vår del inte acceptera en målmedvetet ökad geografisk rörlighet vare sig som ett medel att öka den ekonomiska tillväxten eller att lösa sysselsättningsproblemen vid en företagsnedläggning. En offensiv näringspolitik med syfte att skapa ett livskraftigt näringsliv för att därigenom skapa förutsättningar för en allsidig välfärd för de enskilda människorna måste således innefatta kraftfulla och målmedvetna regionalpolitiska och lokaliseringspolitiska insatser. Forskarna har presenterat undersökningar som visar att tillbakagången fortsatt i trots de gjorda regionalpolitiska och lokaliseringspolitiska åtgärderna. Detta förhållande får inte föranleda den felaktiga tolkningen att det inte finns några förutsättningar för att bedriva en framgångsrik regionalpolitik. Det är snarare så att de tidigare insatserna varit för små och för snävt inriktade. Vägledande för de samhälleliga näringspolitiska och regionalpolitiska satsningarna måste vara det långsiktiga kravet att stimulera tillväxten i mer expansiva och konkurrenskraftigare delar av näringslivet med ökande sysselsättningstillfällen och en ekonomiskt tryggare tillvaro för människorna som följd. Vår strävan att komma till rätta med krisbranschernas problem måste vara i de fall problemen inte är helt konjunkturbetingade att anpassa varuproduktionen till nya produkter, specialprodukter och allt tl 1978/79. mer bearbetade varor. Det är viktigt att tillvarata de möjligheter som finns i specialisering med krav på teknologiskt kunnande och väl utbildad arbetskraft. Ett industriland som måste givetvis ha en näringsstruktur som tillgodoser olika grundläggande behov. Vi måste även utnyttja våra naturtillgångar och andra resurser, vilka varit en förutsättning för svensk industris utveckling under många årtionden. Detta innebär att man även måste aktivt inordna och ta till vara de möjligheter till ökad sysselsättning som en utveckling av landsbygdens näringsliv erbjuder. Nya verksamheter inom de areella näringarna bör kunna ge icke oväsentliga sysselsättningstillskott. Framför allt måste prövas möjligheterna att komplettera de traditionella landsbygdsnäringarna med nya typer av verksamhet och en utveckling och differentiering av näringsstrukturen i landsbygdens tätorter. Ett viktigt led i en sådan politik måste vara en samordning av de olika länsorganens insatser. Med utgångspunkt i de allmänna riktlinjer som ovan redovisats måste ett program med konkreta åtgärder och handlingsalternativ utarbetas för att målsättningen arbete åt alla skall kunna uppnås. Det är enligt vår mening väsentligt att det kommande förslaget inte begränsas till att gälla riktlinjer för den framtida industripolitiken utan även anvisar ett handlingsprogram för närings- och regionalpolitiken. Målsättningen skall vara att forma en politik som främjar en utveckling mot ett decentraliserat samhälle. De kommande förslagen om industri- och regionalpolitiken måste därför enligt vår mening samordnas i ett handlingsprogram. Den grundläggande förutsättningen för god kapitalförsörjning är att näringslivet har en tillfredsställande lönsamhet och därmed tillräckliga resurser för nyinvesteringar. Det är orimligt att tro att man i framtidens näringsliv kan avstå från den stimulans ett personligt ansvarstagande innebär. Vi menar från sida att det inte finns någon motsättning i strävandena från den enskildes sida att förbättra sin egen situation och att delta i kollektiva ansträngningar för samma syfte. Formerna för den framtida kapitalförsörjningen för näringslivet måste därför bli sådana att den enskilde kan avläsa resultatet av sina ansträngningar i produktionslivet. Mera preciserade förslag till tekniska lösningar bör naturligtvis vänta tills den s. k. löntagarfondsutredningen presenterat sina förslag. Vi vill dock slå fast den prinicpen att strävandena att stärka näringslivets kapitalförsörjning inte får innebära en central styrning. Enligt uppfattning bör ett ökat kollektivt sparande ske i befintliga institutioner, företrädesvis i AP-fondsystemet, som kan kompletteras med en femte fond. Redan nu bör emellertid enligt vår uppfattning systemet med investeringsfonder ses över. Dels måste investeringsfonderna få en klarare regionalpolitisk användning än , dels bör möjligheten prövas att medge företag rätt till avsättning av obeskattade medel även för andra ändamål än investeringar i maskiner och anläggningar. Enligt vår uppfattning bör denna rätt vidgas till att också kunna innefatta marknadsföringsinsatser, uppbyggnad av företagsledningsfunktioner och vissa trygghetsskapande åtgärder för personal i samband med strukturförändringar. Svensk industri har inom tunga sektorer, såsom malm, stål, varv m. fl., genomgått en mycket svår strukturkris. En snabb strukturomvandling pågår. Vissa av traditionellt tunga och ofta råvaruorienterade exportgrenar kommer att få minskad betydelse, och nya mer marknadsorienterade branscher kommer att få ökad betydelse. Strukturkrisens bakgrund utgörs till stor del av framväxten av exportindustri i och i utvecklingsländerna. Exploateringen av nya råvarufyndigheter och en fortsatt industrialisering i lågkostnadsländer och låga kostnader för masstransporter har också förändrat konkurrensläget. För vidkommande blev strukturkrisen särskilt svår på grund av den tidigare ekonomiska politiken främst under 19741976. Den medförde en unik kostnadsexplosion, vilket bidrog till att industrins möjligheter att uthärda krisen var alltför ringa. Snabba och stora utslagningar blev reella hot. Av regionalpolitiska och sysselsättningspolitiska skäl blev stora statliga insatser nödvändiga. Även för framtiden måste vi räkna med att massiva investeringar inom olika branscher i olika delar av världen kommer att starkt påverka förutsättningarna för vår industri. Det måste och bör vara en uppgift för företagen, i samarbete med de fackliga organisationerna, att genomföra de anpassningar och satsningar på nya områden som utvecklingen motiverar. Det måste emellertid vara angeläget för statsmakterna att ge den övergripande ramen. Mot ovanstående bakgrund framstår en reformering av den statliga industripolitiska utredningsverksamheten som angelägen. Eftersom SIND:s utredningsverksamhet har en direkt anknytning till verkets administration av den aktuella industripolitiken, bör det övervägas om 1978/79: 1652 inte den långsiktiga utredningsverksamheten skulle förläggas till ett fristående organ, ett s. k. strukturinstitut. Oavsett den organisatoriska formen för den långsiktiga utredningsverksamheten bör denna förstärkas och reformeras. Den bör i mycket större utsträckning fånga upp vad som sker internationellt inom olika branscher, och den bör arbeta utifrån ett ekonomiskt helhetsperspektiv. Det är av stor vikt att denna utredningsverksamhet ges stor självständighet och goda vetenskapliga resurser. Strukturproblemen har främst drabbat branscher, t. ex. stålbranschen, där stordriftsfördelar kan motivera bildandet av ett riksomfattande företag. I andra branscher kan en sammanslagning till ett enda stort företag med staten som enda ägare medföra försämrade utvecklingsmöjligheter. Ett koncentrerat ägande medför att en företagsstrategi får dominera och att alternativa satsningar vid val av marknader, produkter, produktionsteknik osv. ej kommer till stånd. Ett sådant koncentrerat ägande medför också stora risker för byråkratisering och förstelning samt ringa inflytande för lokala intressen. Den ovan skildrade konflikten mellan å ena sidan ett behov av statliga kapitalinsatser och å andra sidan en önskan att undvika ett permanent statligt ägande till följd av ett tillfälligt krisingripande skulle kunna undvikas, om staten förfogade över ett särskilt finansieringsbolag för strukturrationalisering av den karaktär som föreslås av statsföretagsutredningen. Finansieringsbolaget skulle i akuta krislägen kunna göra placeringar som av riskskäl andra intressenter ej kan göra men som av samhälleliga hänsyn anses angelägna. En alternativ möjlighet, som redan nu skulle kunna prövas, är att ytterligare förstärka Investeringsbankens möjligheter till alternativa strukturinsatser inom industrin, eventuellt efter samma mönster som gäller för specialstålsindustrin. Även för investeringsbankens insatser bör emellertid gälla att ägarengagemang skall avvecklas så snart vederbörande företag har genomfört planerade strukturprogram och uppnått nödvändig finansiell styrka. En samlad statlig insats för att klara den samlade skogsindustrins aktuella finansierings- och strukturprogram skulle med fördel kunna ske genom denna form av speciell förstärkning av Investeringsbanken. har avlämnat sitt betänkande över Statsföretags framtida roll och organisation. Utredningen remissbehandlas f. n. I avvaktan på remissinstansernas synpunkter bör slutligt ställningstagande till förslagen från utredningens sida anstå. Vi vill redan nu med tanke på att proposition ej aviserats i sådan tid att kan fatta beslut /ta upp frågan om medelstillskott till (). Bolaget bildades , då de upgifter som åvilade den s. k. industrietableringsdelegationen överfördes till ett särskilt aktiebolag. Fr. o. m. 1970 är SVETAB ett helägt dotterbolag till . SVETAB har fr. o. m. fått en ändrad och vidgad roll i den regionala näringspolitiken. Förslag härom framlades i propositionen angående åtgärder för att främja utvecklingen inom de mindre och medelstora företagen. Enligt beslut skulle SVETABrs nyetableringsfrämjande insatser försöksvis organiseras inom ramen för två särskilda investmentbolag, helägda av SVETAB. Investmentbolagen skulle koncentrera sina insatser till två regioner, Värmland-Bergslagen och mellersta . Huvudinriktningen av bolagens verksamhet skall vara att såsom minoritetsintressenter stödja nyetablering och expansion av småföretag. Bolagen skall emellertid när speciella skäl talar härför också kunna förvärva majoritetsintressen. Bolagens riskkapital tillsammans med övrigt ägarkapital utgör en grund för att erhålla sådan finansiering genom traditionella låneinstitut som behövs vid starten av ett företag eller i ett etablerat företags expansionsskede. Det förutses att bolagen skall kombinera satsningen av riskkapital i form av engagemang i aktier eller konverteringslån med finansiell sakkunskap och administrativa insatser. Bolagen skall således kunna medverka i projekteringen vid start av nya företag. Formen för bolagens engagemang skall i princip vara sådan att den underlättar en avyttring av engagemanget till majoritetsägaren eller annan intressent när detta ter sig lämpligt från affärsmässig synpunkt. Bolagen skall arbeta på företagsekonomiska grunder och låta normala företagsekonomiska riskspridningssynpunkter bestämma företagsgruppens omfattning. Eftersom emellertid risken för förluster på engagemang i nyetablerade eller starkt expansiva småföretag i allmänhet är betydande och avkastningen på de lyckade engagemangen sannolikt blir begränsad, måste bolagen räkna med att de närmaste årens expansion sker med låg lönsamhet och är förenad med betydande risker. Enligt bedömning fordras ytterligare fem regionala bolag för att landet som helhet skall omfattas av verksamheten. Utredningen undantar därvid på grund av de särskilda åtgärder som föreslås för detta län. Enligt utredningens mening bör det vara möjligt att inom av etablera ytterligare fem regionala bolag. Utredningen anför också att ytterligare kapitaltillskott givetvis är erforderliga i samband med verksamhetens utökning. I första hand bör vart och ett av de regionala bolagen erhålla 20 milj. kr. I ett senare skede bör en ökning ske med 10 milj. kr. Därjämte bör kapitalet i moderbolaget successivt ökas från nuvarande 10 till 40 milj. kr. Sammantaget föreslår utredningen således en ökning av kapitalet från nuvarande 50 till 250 milj. kr.