mot · G202490 · 1979-01-19 00:00:00 — av och om en vidgad lagstiftning om personregister Den svenska datalagen, som trädde 1973, tar sikte på personregistrering med utnyttjande av automatisk databehandling (ADB). Lagen kom till för att skydda den enskilde medborgaren mot de särskilda risker för otillbörligt intrång i personlig integritet som man med rätta ansåg att ADB kan medföra. ADB-tekniken innebär t. ex. möjligheter att sammanföra och överblicka mycket stora informationsmängder om ett mycket stort antal individer. Det är också möjligt att hålla uppgifterna aktuella och tillgängliga på ett enkelt sätt , att jämföra, sortera och göra urval samt att byta uppgifter mellan olika register och ställa samman uppgifter från olika register. Den tekniska utvecklingen har gått mycket fort. Andra registrerings- och lagringsmetoder, t. ex. fristående mikrofilm- och mikroficheregister, videotape och mer eller mindre automatiserade korthanteringssystem, har utvecklats. Sådana metoder inger farhågor liknande dem som mera renordlad ADB-teknik ger anledning till. Det finns trots detta inte annat än begränsat skydd mot riskerna, och skyddet kan inte jämföras med det som datalagen ger. Detta är enligt vår mening en brist, betingad av utvecklingen, som man måste råda bot på. Utvecklingen har medfört att det nu inte är lika naturligt som tidigare att begränsa lagstiftningen om personregistrering till ADB-teknik enbart. Som en konsekvens av detta har man också i flera utländska motsvarigheter till den svenska datalagen låtit lagstiftningen omfatta även manuellt förda personregister. Utvecklingen går mot en ökad användning av ADB i en omfattning och inom områden som man hade svårt att föreställa sig bara för . Framför allt gäller detta inom kontorsarbete och i hemmiljön. Nyhets- och biblioteksservice är andra exempel. Inom dessa nya områden är syftet med användningen inte personregistrering utan t. ex. att förenkla kontorsarbetet och göra detta mera meningsfullt eller att underlätta den enskilde medborgarens kontakter med samhället i olika former. Det är därför svårt att se att denna utveckling till övervägande del kan innebära något allvarligare hot mot personlig integritet. Likväl finns risk för att åtskilliga av de nya ADBtillämpningarna kommer att falla under datalagen i dess nuvarande utformning. Det skulle, utan motsvarande nytta, skapa onödig byråkrati, onödiga kostnader och andra olägenheter för såväl samhället som företagen, organisationerna och den enskilde. ADB-tekniken inger alltjämt i stor omfattning samma farhågor som man gav uttryck för då datalagen kom till. Även andra risker har numera aktualiserats, t. ex. sårbarhetsrisker och negativa verkningar inom arbetslivet, som utreds i särskild ordning. Det är därför självklart att bl. a. regler liknande datalagens måste finnas även . Det är enligt vår mening också hög tid att nu pröva om inte medborgarna behöver skydd även mot andra mer avancerade registreringsmetoder. Å andra sidan kan inte all personregistrering lagregleras. Det finns dessutom numera skäl som talar för att inte heller varje användning av ADB, som i strängt formell mening faller under datalagen, behöver hänföras dit. Datalagen har fungerat bra och kan med vissa smärre ändringar och tillägg antas ge ett gott skydd för privatlivet . Vi anser emellertid med hänsyn till vad vi anfört att det nu är dags att inom området för den personliga integriteten i ganska snäv bemärkelse ta ett bredare grepp än då datalagen kom till. Man bör pröva om inte en mera generell lagstiftning, som tills vidare kanske kan kallas en personregisterlagstiftning, bör ersätta datalagen. I annat fall finns risk för att den tekniska utvecklingen springer ifrån datalagen. En personregisterlag bör därför mera ta sikte på användningen av personuppgifter över huvud taget inom den offentliga och den enskilda sektorn och på effekterna av denna användning, sett ur privatlivets synvinkel, än på den registreringsteknik som utnyttjas. Detta behöver inte hindra att särskilda regler om ADB och annan mer avancerad registreringsteknik mycket väl kan tänkas böra ingå. får man ett bättre instrument än för avvägningen av hur den enskildes berättigade krav på skydd för sitt privatliv skall vägas mot det också berättigade intresset av att man inte går längre än som betingas av detta krav. Vi är medvetna om att en sådan mera generell personregisterlagstiftning som skisserats nu medför olika svåra avvägningsproblem som inte kan lösas utan närmare undersökning. Vi förordar därför att en särskild utredning med bred parlamentarisk förankring får i uppdrag att närmare pröva frågan. Som ett alternativ synes också kunna övervägas att ge datalagstiftningskommittén uppgiften att även utreda behovet och utformningen av en personregisterlagstiftning. Denna kommitté har lagt fram förslag till vissa ändringar i datalagen, som behövs på kortare sikt, och därvid varit inne på liknande tankegångar som våra. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att beslutar att hos regeringen anhålla om utredning och förslag till en personregisterlag i enlighet med vad som anförts i motionen.