mot · G2021931 · 1979-01-25 00:00:00 — av m. fl. om ökad utbildning av distriktssköterskor Utbildningen av distriktssköterskor måste öka Det finns knappt 3 000 distriktssköterskor i vårt land. Dessa uträttar ett stort och värdefullt arbete inom den öppna hälso- och sjukvården. Många av de problem som får människor att söka kontakt med sjukvården är av den arten att kontakt med en distriktssköterska är tillräcklig. I många fall kan den t. o. m. vara bättre än motsvarande läkarbesök. Så t. ex. har distriktssköterskan unika möjligheter att genom hembesök lära känna patienterna i deras hemmiljö och därigenom få en mer socialmedicinskt grundad uppfattning. Det är i stor utsträckning just distriktssköterskorna som står för kontinuiteten och helhetssynen inom den öppna vården. Inte minst viktigt är distriktssköterskornas arbete inom äldresjukvården och då inte minst inom hemsjukvården. Med en snabbt växande andel äldre är det särskilt viktigt att ha en väl utbyggd distriktssköterskeorganisation, som kan stödja hemsjukvården så att den får ett gott medicinskt innehåll. Detsamma gäller möjligheterna att stötta hemsamaritorganisationen som genom sådan hjälp kan fungera bättre för de gamla, som ofta har hälsoproblem i större eller mindre omfattning. Den starka expansion som skett på praktiskt taget alla övriga vårdområden har inte motsvarats av en motsvarande utbyggnad av distriktssköterskeorganisationen. Detta är särskilt allvarligt genom att distriktssköterskekåren har en hög genomsnittsålder och avgången därför är relativt hög. Farhågor har t. o. m. framförts för att tillgången på distriktssköterskor skulle minska om inte särskilda utbildningsinsatser kommer till stånd. Till detta kommer att andelen deltidsarbetande distriktssköterskor ökar snabbt. Enligt sjuksköterskeregister arbetade 169 distriktssköterskor deltid . arbetade fem gånger så många eller 860 deltid. I direktiven till den tillsatta kontinuitetsutredningen (husläkarutredningen) framhölls distriktssköterskeorganisationens betydelse för en mer personlig och decentraliserad sjukvård. Utredningen skulle därför också beröra distriktssköterskornas roll i strävandena att förbättra närheten och kontinuiteten inom vården. Utredningen stryker i sitt betänkande (SOU 1978:74) också under distriktssköterskornas betydelse: En seriös diskussion om en utbyggd primärvård måste se distriktssköterskan som en utomordenligt värdefull basresurs. Om allmänläkaren är den bland läkarna som är bäst lämpad att åstadkomma en god förstahandsservice i primärvården gäller detta på motsvarande sätt i lika hög grad för distriktssköterskan. Distriktssköterskan har genom sin utbildning en god möjlighet att i sambarbete med allmänläkaren eller på egen hand klara av många angelägna uppgifter i primärvården. Detta gäller för såväl glesbygd som tätort. Genom att en viss specialitetstrend funnits även på sjuksköterskesidan i öppenvården - främst i tätorterna genom barnhälsovården - har distriktssköterskan ibland hamnat i den situationen att hennes arbetsfält kommit att begränsas. En minskning av hennes distrikt och en samtidig ökning av antalet verksamma distriktssköterskor skulle enligt utredningens förmenande kunna leda till att distriktssköterskan - även i tätorter - mer genomgående kunde användas för de mångfasetterade uppgifter som hennes utbildningsbakgrund möjliggör. Utredningen diskuterar vissa normtal förantalet invånare per distriktssköterska (en distriktssköterska per 1 500 invånare eller per 2 000 invånare ) och menar att det med planerad utbildningsvolym skulle gå lätt att uppnå alterntivet en distriktssköterska per 2 000 invånare . Detta skulle enligt utredningen kräva ca 4 900 distriktssköterskor. Utredningens beräkningar synes dock bygga på antagandet att en betydligt större del av de sjuksköterskor som vidareutbildas i öppen hälso- och sjukvård skulle bli verksamma inom distriktsvården. Motiven fören sådan bedömning förefaller dock oklara. Tvärtom finns det - vilket såväl landstingsförbundet som svenska hälso- och sjukvårdens tjänstemannaförbund upprepade gånger framhållit - all anledning att hysa oro i fråga om den framtida tillgången på distriktssköterskor. Utan att avvakta beslut om dimensioneringen av distriktssköterskekåren är det angeläget att möjligheterna att utbilda distriktssköterskor möjligt ökar. Särskilt viktig är utbildningen av distriktssköterskor i de delar av vårt land där tillgången är bristfällig och där medelåldern är hög med många avgångar som följd. I det sammanhanget bör övervägas om inte en särskild s. k. bristyrkesutbildning bör inrättas för distriktssköterskor, åtminstone i dessa landsdelar. Dessutom bör möjligheten till kortare kompletterande utbildning till distriktssköterska övervägas för sjuksköterskor som på annat sätt förvärvat betydande erfarenhet. En sådan förkortad utbildning skulle leda till samma kompetens som sedvanlig distriktssköterskeutbildning (40-poängskurs). Med hänvisning till ovanstående hemställs att anhåller att regeringen utarbetar förslag till utbyggd utbildning av distriktssköterskor i enlighet med vad ovan anförts för att täcka dels de omedelbara behoven med nuva rande organisation, dels ett förväntat ökat behov av distriktssköterskor. () M. ()