mot · G2021333 · 1979-01-22 00:00:00 — Det är just genom denna nära kontakt med de studerande som professorn (och hans äldre medarbetare) får möjlighet att rekrytera de mest intresserade och lovande ungdomarna till en vetenskaplig utbildning och framtida ledaruppgift inom det ifrågavarande kliniska ämnet. Dessa aspekter är särskilt viktiga när det gäller de två första och största kliniska ämnena inom läkarutbildningen: medicin och kirurgi. Den modell, som föreslås i förhandlingsöverenskommelsen, innebär emellertid i sak att de studerande, som hänvisas till , går miste om möjligheten att uppleva sig som medlemmar av en klinisk universitetsinstitution och få direkt kontakt med det arbete som pågår där, att professorn i ämnet går förlustig möjligheten att påverka en serie generationer av blivande läkare och att bland dessa rekrytera framtidens kliniska föregångsmän, att professorn förlorar ett stort patientmaterial, som erbjuder problemställningar för klinisk forskning, och i stället måste dela ett redan befintligt - och säkerligen redan hårt intecknat - patientmaterial vid en annan klinik, ali undervisningen vid anförtros ett antal kliniska lärare, vilka ofta är förträffliga, men eftersom dessa befattningar icke är sluttjänster utan passagetjänster till andra befattningar, och deras innehavare dessutom icke har ansvar vare sig för sjukvårdsprinciperna eller för personalrekryteringen vid den klinik där de tjänstgör, medan den kommunala klinikchefen kanske saknar både intresse av och förmåga till vetenskaplig verksamhet och undervisning, så inses lätt att situationen rymmer ämnen till konflikter. 7.1 den preliminära förhandlingsöverenskommelsen utgår man från att de avtalsslutande parterna utan vidare kan placera de fem vid befintliga professorerna och biträdande professorerna vid . Rätta förhållandet är att samtliga professurer är placerade vid , men att professorernas arvodesbefättningar som överläkare är knutna till ett visst sjukhus, i detta fallet . Av dessa fem professurer befinner sig f. n. tre i olika stadier av prövning enligt högskoleförordningens kapitel 19:22, nämligen professuren i medicin och de biträdande professurerna i klinisk bakteriologi och klinisk fysiologi. Över de tre sistnämnda kan förhandlarna uppenbarligen icke disponera, då man ännu icke vet, vad som kommer att hända med dessa tjänster. Vad professuren i kirurgi och biträdande professuren i klinisk kemi beträffar önskar de nuvarande befattningshavarna icke flytta till , utan vill följa sina institutioner till eller, om detta icke blir möjligt, flytta till . Vad biträdande professuren i klinisk bakteriologi beträffar är denna redan nu förenad med överläkaruppgifter vid såväl som , och om den skall ledigförklaras med oförändrad benämning, som föreslagit, är det väl rimligt att den kan förenas med motsvarande överläkaruppgifter för och , därest skulle läggas ned. Huruvida den biträdande professuren i klinisk fysiologi över huvud taget kommer att återbesättas i detta ämne, om förhandlingsöverenskommelsen godtages, är väl utomordentligt tveksamt. Vad slutligen professuren i medicin beträffar, har flera instanser - också i skrivelser till socialutskottet - framhållit att denna, om förhandlingsöverenskommelsen godtages, vid innehavarens pensionsavgång () bör överflyttas till och förvandlas till en professur i medicin, särskilt cardiologi, förenad med överläkartjänst vid detta sjukhus. Av det anförda framgår att de sakliga och formella grunderna för den preliminära förhandlingsöverenskommelsens förslag att skilja professurerna vid från deras befattning med läkarutbildningen och att överföra de därmed förenade överläkarbefattningarna till är i hög grad diskutabla - detta alldeles oavsett förslagets skadliga effekter för såväl forskningen som undervisningen, som tidigare framhållits. Den preliminära förhandlingsöverenskommelsen innehåller några till intet förpliktande uttalanden om att vissa forskningsmedel kan ställas till förfogande för sådan enklare forskning vid och , som inte kräver några resurser ifråga om lokaler och utrustning. Det framgår vidare att sådana medel måste avräknas från vad som eljest skulle kommit övriga undervisningskliniker till del. som följt diskussionerna i fakulteten under gångna år - där vädjanden från Södersjukhusklinikerna mötts av ett nära nog kompakt motstånd - vet att en sådan premiss är mycket orealistisk. Men härtill kommer att huvudparten av all klinisk forskning sker på grundval av anslag från forskningsråd eller fonder. De yngre forskarna, som i realiteten utför det mesta forskningsarbetet, torde ha små chanser att kunna konkurrera om dylika anslag om de är verksamma på kliniker, som icke utgör "professors-institutioner. Detärocksåsjälvklart.att utgående anslag till grupper, bestående av en etablerad forskare och några yngre läkare kommer att reduceras eller indragas, om gruppen bryts upp och splittras och föremålet för dess verksamhet - patientmaterialet skingras. De som arbetar på har lärt sig att reda sig med begränsade utrymmen och funnit utvägar att genom knepighet och samarbete lösa vanskliga uppgifter med små medel. De har inte begärt nya utrymmen men har funnit vägar att skaffa nödvändig utrustning genom forskningsråd och fonder, som hyst förtroende för deras förmåga. Om staten anser sig nödsakad att acceptera en nedläggning av , och om är det enda alternativ vill erbjuda - vore i sak väl så tänkbart - bör staten kunna ställa just de villkor, som socialutskottet och har formulerat: Sammanhållen flyttning av forskning och undeivisning till ett sjukhus med likvärdiga resurser. Staten bör också kunna fordra att nedläggning och verksamhetens överflyttning icke sker förrän de likvärdiga resurserna står färdiga att tas i anspråk. Man har nämligen all anledning att tro att huvudmannen i själva verket räknar med att hanka sig fram med långvariga provisorier. a) Professuren i medicin. Regeringen har i sin proposition underförstått att denna professur, liksom de övriga f. n. vid placerade professurerna, skall överföras till . I avvaktan på nuvarande innehavares pensionsavgång föreslåsen personlig professur bli inrättad vid . Denna sak skall icke här kommenteras. Den ordinarie professuren prövas f. n. enligt högskoleförordningen. Ett antal skrivelser i detta ärende har tidigare tillställts socialutskottet med hemställan att denna professur måtte förvandlas till en professur i medicin, särskilt cardiologi (läran om hjärt- och kärlsjukdomar).Därest skulle godtaga regeringens förslag att splittra undervisningen och forskningen vid de nuvarande Serafenklinikerna, synes starka skäl tala för att man i ett läge, där njurmedicin och endokrinologi är väl tillgodosedda med professurer vid landets medicinska fakulteter, medan ingen sådan tjänst finns i cardiologi - som omfattar det tveklöst största invärtesmedicinska specialområdet - beslutar att den ifrågavarande tjänsten skall gälla medicin, särskilt cardiologi, och placeras vid , där samarbete med bl. a. hjärtkirurgin kan komma till stånd. b) Även i den preliminära förhandlingsöverenskommelsen har konstaterats att det vid finns åtskilliga föremål av betydande, kulturellt, kulturhistoriskt och medicinhistoriskt intresse. Dessa föremål, som i allt väsentligt tillförts lasarettet då detta varit ett statligt undervisningssjukhus, torde i händelse av en nedläggning av böra tillföras det sjukhus som utgör en direkt avläggare av och som då får fullfölja dess traditioner, nämligen . c) En tidigare motion (1977/78:558) om bl. a. statlig medverkan till nya lokaler för det medicinhistoriska museet avvisades vid förra efter informationer från företrädare för . Sedermera har emellertid funnit att en lämplig placering just vore , om detta tas ur drift. Det synes därför naturligt att på nytt hemställa att ger regeringen till känna att Serafimerlasarettet-om detta läggs ned - vore en lämplig lokal för en framtida förläggning av det medicinhistoriska museet. 1 sådant fall kan naturligtvis ovan under b) nämnda föremål med fördel deponeras där. d) Fram till förvaltades till donerade fonder av Stiftelsen . Förvaltningen av dessa fonder överflyttades med oförändrade ändamålsbestämmelser genom ett regeringsbeslut till en nyinrättad fondnämnd vid . Utdelningen av dessa medel har skett genom fondnämnden efter förslag, eller med tillstyrkan, av representant i fondnämndens styrelse. Om lasarettets nuvarande verksamhet upphör synes fonderna totalt böra få disponeras för ändamål vid . Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs 1. i första hand a)att med avslag på propositionen 1978/79:100,12 D 17, i vad avser , fasthåller vid vad i anslutning till SoU 1978/79:7 tidigare under innevarande beslutat, b) att hos regeringen hemställer att denna återupptar avtalsförhandlingarna med under iakttagande av vad sålunda uttalat och att regeringen därefter återkommer till i ärendet, c) att uttalar att någon nedläggning av icke får ske med mindre huvudmannen uppfyllt de förutsättningar härför som framgår av tidigare beslut, 2. i andra hand-därest yrkandena under 1 icke vinner bifall a) att beslutar att professuren i medicin vid , som f. n. prövas enligt högskolelagen 19:22, vid nuvarande innehavares avgång förvandlas till en professur i medicin, särskilt cardiologi, med placering vid , b) att hos regeringen hemställer att regeringen bevakar att föremål av kulturellt, kulturhistoriskt och medicinhistoriskt värde på , om lasarettet läggs ned, tillförs , c) att hemställer att regeringen tillsammans med övriga intressenter verkar för att ett medicinhistoriskt museum kommer till stånd inom , d) att beslutar att de fonder som tillhört förutvarande Stiftelsen och förvaltas av sjukhusets fondnämnd fortsättningsvis skall disponeras av . G. () i () INGA (vpk) () BO () H. () HANS NYHAGE (m) PER () () () () () . () i GOTAB 61254 Slockholm 1979