mot · G202850 · 1979-01-23 00:00:00 — av m. fl. om åtgärder mot den ekonomiska brottsligheten Den ekonomiska brottsligheten vållar stora förluster för det allmänna och medför ofta skador för enskilda människor. Lika allvarliga är de indirekta skador den för med sig genom att bryta ned solidariteten i samhället. Detta gäller särskilt om skattemoralen. Utbyte av tjänster och andra former av skattefusk ursäktas ofta med att de saknar betydelse jämfört med de stora summor som undandras sammahället genom den ekonomiska brottsligheten. Det allvarliga samhällsproblem som den ekonomiska brottsligheten utgör måste angripas med all kraft. Genom undersökningar som gjorts på olika håll - , brottsförebyggande rådet, olika massmedier m. fl. - börjar vi nu få en ganska god bild av olika typer av ekonomisk brottslighet. Till stor del utgörs dessa av grova bedrägerier, grova skattebedrägerier och annan grov brottslighet som till sin art inte skiljer sig från grova egendomsbrott i allmänhet. Det generellt kännetecknande för ekonomisk brottslighet förutom att den till stor del riktar sig mot allmänna intressen-är att den är så komplicerad och svårutredd. Därför är också omfattningen av den ekonomiska brottsligheten fortfarande i stort sett okänd. Fortsatt forskning krävs för att fastställa denna omfattning. De flesta bedömare är dock ense om att den ekonomiska brottsligheten, främst i form av skattebrott, rör värden om åtskilliga miljarder kronor, och somliga vill snarare räkna i . När vi i det följande anför exempel på ekonomisk brottslighet, hämtade från olika undersökningar, vet vi alltså inte hur frekventa de är. Man kan emellertid vara helt säker på att de inte på något sätt är unika och att flera av dem är vanligt förekommande. Framgångsrika metoder för brott bildar nämligen snabbt skola. Ekonomisk brottslighet kan bestå i att företag töms på sina tillgångar. Ett solitt företag köps upp och slaktas. Detta medför att de anställdas löner under der sista perioden av företagets bestånd får betalas av den statliga lönegarantin, att de anställda därefter förlorar sina arbeten i samband med att företaget försätts i konkurs, att skatte- och leverantörsskulder förblir obetalda, ofta också att de pengar som förövarna kommer över förs ur landet genom valutabrott. En annan typ av ekonomisk brottslighet som innefattar att företag körs i botten utgör ett led i en mer planmässigt bedriven verksamhet. En person arbetar med tre olika bolag, ett för produktion där de anställda finns, ett som hyr ut maskiner till produktionsbolaget och ett som säljer detta bolags Genom en lämpligt avvägd prissättning på hyra för maskiner resp. på varorna vid överlåtelsen till försäljningsbolaget samlas produktionsbolagets avkastning i de båda andra bolagen. betalas varken källskatter eller sociala avgifter för de anställda i produktionsbolaget. När detta går i konkurs med obetalda skatte- och leverantörsskulder, överförs namnet på produktionsbolaget till ett vilande aktiebolag, och proceduren kan upprepas. De anställda tvingas fortsätta i det nya produktionsbolaget, eftersom de annars blir utan arbete och lår svårigheter att erhålla arbetslöshetsersättning, om de vägrar att ta anställning i det nya bolaget. En mycket stor del av den ekonomiska brottsligheten består i skatte- och uppbördsbrott. Det förekommer att företag med hjälp av luftfakturor från företag som inte existerar får ut ingående mervärdeskatt från staten till stora belopp. används fakturorna för att täcka avdrag för svarta löner till anställda, för vilka arbetsgivaren till motsvarande del inte betalar källskatt eller sociala avgifter. Detta sker i en verksamhet där arbetsgivaren formellt uppträder som underentreprenör till stora förtag men i verkligheten inte gör annat än att olagligt förmedla arbetskraft. De anställda, som inte deklarerar för sina svarta inkomster, går också miste om ATP och andra sociala förmåner. De har inte heller någon anställningstrygghet. Ofta är det fråga om invandrare som saknar uppehålls- och arbetstillstånd. När myndigheterna kommer verksamheten på spåren, har den kanske redan flyttats över till ett annat företag. Bolag som bildats i utlandet används som medel både för skattefusk och för att olagligt föra ut pengar ur . Bolaget bildas i något skattevänligt land, t. ex. , eller . Genom exempelvis skenavtal om skyldighet för det svenska företaget att betala licensavgifter till det utländska bolaget åstadkoms att det utländska bolaget kan tillställa det svenska företaget fakturor som används för att nedbringa vinsten i det svenska företaget och föra över denna till det utländska bolaget. Ett sådant bolag kan också användas som mellanhand vid import- eller exportaffärer för att genom en lämplig prissättning i förhållandet mellan det svenska företaget och det utländska bolaget åstadkomma att tillgångarna samlas i det utländska bolaget. På så sätt undandras rörelseinkomster från beskattning och förs valuta ur landet som behövs här för industriinvesteringar och samhällsuppbyggnad. Det finns fastighetsägare vilkas huvudsakliga intresse av fastigheterna är att göra snabba affärer med dem. går fastigheterna genom flera händer utan att lagfarter söks och uppkomna realisationsvinster deklareras. Inte sällan är det fråga om saneringsfastigheter, där fastighetsägarna är mest intresserade av att förmå hyresgästerna att flytta, för att kunna riva huset och sälja tomten. Underhållet eftersätts för att öka vinsten från fastigheten. Självklart blir hyresgästerna lidande på denna typ av afiarer. Vi erinrar också om den svarta handeln med lägenheter som förekommer främst i och som satts i system av vissa mäklare. Också organiserad brottslighet av mer traditionell typ förekommer i samband med ekonomisk brottslighet. Hälare omsätter i stor skala kapitalvaror som narkotikamissbrukare stulit för att fä pengar till narkotikaköp. Häleriet förekommer ibland under täckmantel av affärsverksamhet, t. ex. handel med skrot, antikviteter och begagnade bilar. Stulna bilar förs in i och ut ur landet för att försvåra upptäckt. Andra typer av organiserad brottslighet med nära anknytning till ekonomisk brottslighet är koppleri i form av bordellverksamhet och illegala spelklubbar. Verksamheten drivs kanske i en illa skött fastighet som ägs av den som står för verksamheten. Det torde vara överflödigt att påpeka att inkomsterna av brottslig verksamhet inte deklareras. torde de föras ur landet. All ekonomisk brottslighet är inte av den art som exemplifierats. Det förekommer inom seriösa företag brott mot lagstiftning som kommit till för att skydda anställda eller allmänhet. Vi tänker särskilt på arbetarskyddsoch miljöskyddslagstiftning. Erfarenheterna visar att brott av denna art kan medföra stora skador och lidanden för människor i företaget eller dess närhet. har emellertid sådana brott i lagstiftningen behandlats som inte särskilt straffvärda. torde det därför för företaget ha framstått som billigare att bryta mot föreskrifterna än att följa lagstiftningen. Risken för lagföring har för övrigt inte varit stor. Kännetecknande för den ekonomiska brottsligheten är som förut antytts framför allt att den är svårupptäckt och svårutredd. I regel kommer polisutredning inte till stånd förrän stora skador redan har inträffat. Det är därför nödvändigt att kraftfulla insatser görs inte bara för att uppdaga utan i första hand för att förebygga ekonomisk brottslighet. Enligt vår uppfattning måste ekonomisk verksamhet organiseras och kontrolleras så att förutsättningarna för och möjligheterna att bereda sig genom ohederliga och skadliga metoder försvåras. För att uppnå detta krävs åtgärder på bred front från statsmakternas sida. En stor del av den ekonomiska brottsligheten riktar sig mot det allmänna. Det är naturligt att riskerna för ekonomisk brottslighet är störst i fråga om skatter och allmänna avgifter, eftersom det allmänna - i motsats till vad som är typiskt vid affärer mellan enskilda personer och mellan företag - inte kan kontrollera varje enskild transaktion. Det är framför allt inom skattesektorn som åtgärder mot ekonomisk brottslighet bör sättas in för att förebygga att brott kommer till stånd eller åtminstone på ett tidigt stadium avslöja pågående brott. Det utvecklas ständigt nya metoder att kringgå skattelagstiftningen. I samma takt som fyller igen luckor i skattelagarna hittar skickliga experter på nya metoder att fly undan skatt. Det är nödvändigt att med kraft ingripa mot alla former av skatteflykt och ytterligare förstärka samhällets möjligheter att göra detta. Vi kräver därför att regeringen lägger fram förslag till en effektiv generalklausul mot skatteflykt. Denna fråga behandlas närmare i vår allmänna skattemotion. Erfarenheterna visar att ekonomisk brottslighet ofta har avslöjats genom taxeringsrevision och annan skattekontroll. Det är nödvändigt att skattemyndigheterna utvecklar alltmer förfinade metoder för att finna indikationer som ger anledning till misstanke om skattebrott och motiverar kontrollinsatser. Det är också nödvändigt att skattemyndigheterna ges ökade resurser för uppdagande av skattebrott. Verksamheten bör i första hand riktas mot områden där stora skatteflyktsmöjligheter finns. Också denna fråga behandlas närmare i den allmänna skattemotionen. En metod för att på ett tidigt stadium avslöja skattebrott kan vara ökad användning av ADB för att sammanställa olika slags uppgifter. Självfallet begränsar hänsynen till personlig integritet denna möjlighet, men såvitt angår näringsverksamhet väger detta intresse mindre tungt. Vidare döljs under talet om personlig integritet ibland ett intresse att försvaga samhällets möjligheter att genomföra den beskattning som lagstiftat om. Det är nödvändigt att godta samarbete och informationsutbyte mellan olika myndigheter som ett medel för att förebygga och avslöja skattebrott. Valutakontrollen är otillfredsställande. Möjligheterna är för stora både att genom löpande betalningar föra valuta ur landet för icke godtagna ändamål och att via utländska bolag låta tillgångar som rätteligen bort tas hem stanna i utlandet. I beskattningssammanhang har liknande frågor tagits upp till behandling både i utlandsgrupp och inom brottsförebyggande rådet. De har också behandlats av skatteutskottet (SkU 1978/79:2)som i anledning av en socialdemokratisk motion i ämnet understrukit att samhället måste med kraft ingripa mot skatteundandragande i alla former. Kontrollåtgärder måste emellertid sättas in också av de valutavårdande myndigheterna. I den mån så inte redan sker måste i likhet med kartlägga utlandstransaktioner, som syftar till att uppnå icke avsedda förmåner, och utveckla lämpliga kontrollmetoder. Riksbanksfullmäktige måste se till att erforderliga resurser ställs till förfogande för genomförande av behövliga kontrollåtgärder. Det bör ankomma på den utredning som ser över valutaregleringen att föreslå de ändringar som kan behövas i valutalagstiftningen för att möjliggöra en mer effektiv bekämpning av den ekonomiska brottsligheten. Utredningens direktiv är i detta hänseende otillräckliga. Näringslivet har i allt högre grad tagit i anspråk lån och bidrag från staten. Det är självfallet angeläget att dessa medel kommer till användning på bästa sätt och inte missbrukas. För att kontrollera detta bör staten kunna uppställa som villkor för lån eller bidrag att den får all erforderlig insyn i det understödda företagets verksamhet, om statens insatser är av den storleksordningen att en sådan kontroll är motiverad. I vissa fall bör staten utse styrelseledamot och/eller revisor för företaget. Det bör övervägas om inte aktiebolagslagstiftningen bör ändras för att sådan styrelseledamot eller revisor skall kunna tillsättas utan att bolagsstämma behöver hållas. I ett vidare perspektiv bör utredas om inte företagsrevisorer generellt bör utses av opartiska organ och inrikta sig på en mer allmän bedömning av företagets verksamhet i form av utvidgad förvaltningsrevision. En sanktion mot ekonomisk brottslighet som äger rum under täckmantel av juridiska personer är att den brottslige åläggs personligt skadeståndsansvar. Uppdagas brottsligt förfarande, inträder sådant skadeståndsansvar enligt allmänna rättsgrundsatser. För att förebygga risker för skador bör emellertid rörelse över huvud taget inte få bedrivas utan personligt ansvar, om inte den juridiska personen har ett tillräckligt eget kapital. Det är mot bakgrund härav ytterst allvarligt att den borgerliga riksdagsmajoriteten under innevarande mandatperiod har fördröjt avskaffandet av femtusenkronorsbolagen. Erfarenheten visar att ekonomisk brottslighet ofta kommer till stånd med hjälp av s. k. vilande bolag som aktiveras. Uppenbarligen är det en förutsättning för att bolag skall kunna hållas vilande för sådana syften att inte ett större kapital behöver bindas i dem. Det är också illavarslande att den borgerliga majoriteten i bolagskommittén föreslår tillskapandet aven ny form av juridisk person med ett alltför lågt minimikapital. I vissa situationer framstår den begränsning av ansvaret för skuld som följer med användandet av juridiska personer som illa motiverad. Som regel betalar seriösa företag sina dotterbolags skulder om det behövs. Så sker emellertid . I mindre seriösa sammanhang används den juridiska personens form just som ett instrument för att samla upp skulder och låta dem gå i graven med företaget. Det förtjänar övervägas om inte lagstiftningen om juridiska personer bör ändras så att i vissa särpräglade undantagssituationer fysisk eller juridisk person som har ett bestämmande inflytande i en annan juridisk person åläggs ett direkt ansvar för dennas skulder. Frågan bör utredas i lämpligt sammanhang. I varje fall bör företrädare för arbetsgivare åläggas ett personligt ansvar för obetalda sociala avgifter på samma sätt som gäller i fråga om en obetald källskatt och mervärdeskatt. Åtskillig ekonomisk brottslighet försiggår inom ramen för aktiebolag som efter avslutad användning försätts i konkurs. Har konkursen skett i form av fattigkonkurs, dvs. när tillgångarna inte täcker konkurskostnaderna, är förutsättningarna stora att undgå upptäckt eftersom i sådan konkurs skyldighet inte har förelegat att anmäla gäldenärsbrott. Sådan anmälningsskyldighet föreslogs av den socialdemokratiska regeringen i propositionen 1975/76:210. Denna proposition avslogs emellertid av den borgerliga riksdagsmajoriteten . Det är anmärkningsvärt att den borgerliga majoriteten har låtit så gott som hela den innevarande mandatperioden förflyta innan denna fråga bringas till sin lösning. Det är nödvändigt att konkursförfarandet genomförs så effektivt som möjligt, så att tillgångarna kommer allmänna och enskilda borgenärer till godo och inte i onödan går åt till konkurskostnader. Till dessa frågor återkommer vi i samband med behandlingen av den aviserade konkurslagspropositionen. De fackliga organisationerna har möjlighet att genom sin vetorätt enligt medbestämmandelagen hindra företag från att använda entreprenörer när sådan användning kan antas medföra åsidosättande av lag. Denna möjlighet bör utnyttjas för att hindra att entreprenörer anlitas som åsidosätter sina skyldigheter att betala källskatt och sociala avgifter för de anställda eller vilkas verksamhet består huvudsakligen i olaga arbetsförmedling. De företag som anlitar entreprenörer och som tjänar pengar på att svart arbetskraft används bör göras i sista hand ansvariga för att skatt och sociala avgifter betalas för entreprenörernas anställda. Inom näringsgrenar där missbruk erfarenhetsmässigt förekommer i mer påtaglig utsträckning bör krav på tillstånd för verksamhetens bedrivande uppställas eller skärpas. Detta gäller t. ex. i fråga om skrothandel och förvärv av hyresfastigheter, kanske också i fråga om fastighetsförmedling. har i ett förslag om konsumentskydd vid bilreparationer föreslagit införande av näringsförbud som sanktion mot uppenbara missförhållanden. Näringsförbudet skulle i det fallet innebära att verkstadsägare och andra i ledande ställning sysselsatta personer kunde meddelas förbud, t. v. eller , att driva fordonsverkstad eller att i ledande befattning vara verksamma i sådan rörelse. Det förtjänar enligt vår mening att övervägas om ince en sanktion av denna typ också skulle vara lämplig vid vissa former av ekonomisk brottslighet. Frågan kan lämpligen övervägas närmare i anslutning till införandet av en s. k. konkurskarantän. När ekonomisk kriminalitet riktas inte mot det allmänna utan mot enskilda personer sker detta ofta inom ramen för en svart lånemarknad, där olika lån och affärstransaktioner avlöser varandra i en karusell som det efter hand blir omöjligt för offren att överblicka. Här får det allmänna i stor utsträckning inrikta sig på att försöka utreda brotten och bestraffa de skyldiga. I en del fall torde dock bankerna genom att offren även har normala krediter kunna få en inblick i affärer av detta slag och genom polisanmälningar eller på annat sätt kunna bidra till att stoppa lånekarusellen på ett tidigt stadium. Det finns också anledning anta att banker ibland har medverkat till spekulationsaffärer med fastigheter. En bättre samhällelig kontroll över kreditströmmarna bör vara ägnad att motverka ekonomisk brottslighet. Samhällets inflytande i bankerna bör därför ökas. Det kan också behövas straffskärpningar i fråga om vissa typer av ekonomisk brottslighet. Främst gäller detta om förfaranden som lämnats utan mer kännbara påföljder trots att de är farliga för anställda eller kringboende, som de kan vara mycket lönsamma. Detta gäller som förut anförts om brott mot arbetarskydds- och miljöskyddslagstiftning, vfid brott av denna art bör också företaget som sådant kunna åläggas ekonomiska sanktioner i form av företagsböter, beräknade med hänsyn tagen bl. a. till den vinst företaget berett sig genom det brottsliga förfarandet. Även om det är viktigast att förebygga ekonomisk brottslighet, måste självfallet stora ansträngningar göras för att utreda och bestraffa sådan brottslighet, när den är ett faktum. Som förut antytts är detta ofta den enda möjliga insatsen från samhällets sida, när det gäller ekonomisk brottslighet riktad mot enskilda personer. Att utreda ekonomisk brottslighet är emellertid som förut anförts förenat med stora svårigheter. Brottsligheten har ofta hunnit pågå och består till skillnad från vanlig kriminalitet inte av enskilda handlingar utan av ett ofta finmaskigt nät av olika affärstransaktioner som måste sättas i samband med varandra för att den brottsliga bilden skall framträda. Utredningen och lagföringen av sådan brottslighet måste därför anförtros välutbildade specialister. Ofta är det nödvändigt att anlita även utomstående expertis, framför allt i form av ekonomisk sakkunskap. De enskilda utredningarna binder ofta åklagare och utredningsmän, varför ett förhållandevis stort antal tjänstemän som är inriktade på denna typ av brottslighet måste finnas till hands. Organisationen måste således successivt byggas ut. Det är också angeläget med ett förbättrat samarbete mellan berörda myndigheter, dvs. i första hand polis-, åklagar- och skattemyndigheter, och . På grund av det samband som ofta finns ekonomisk och organiserad brottslighet och inte minst på grund av att utredningssvårigheterna ofta är av likartad karaktär, bör poliser och åklagare som har till särskild uppgift att utreda den ekonomiska brottsligheten också kunna sättas in mot organsierad brottslighet av mer traditionellt slag. Om t. ex. häleri verksamhet bekämpas, leder detta till att det blir svårare för dem som stjäl kapitalvaror -ofta i syfte att finansiera sitt narkotikamissbruk att få avsättning för det tillgripna. Bekämpande av den organiserade brottsligheten är därför av stategisk betydelse när det gäller att hålla efter brottsligheten i stort. Åtgärder för att bekämpa den ekonomiska brottsligheten av den art som skisserats i denna motion bör komma till stånd genom initiativ från regeringens sida. Den översyn av lagstiftningen mot organiserad och ekonomisk brottslighet som görs inom brottsförebyggande rådet skall självfallet inte underskattas, och den bör drivas vidare så skyndsamt som möjligt. De resultat som redovisats visar emellertid att rådets resurser på kort sikt inte föreslår till annat än begränsade resultat. Samhället får inte förlora tid i kampen mot den ekonomiska brottsligheten. Denna kamp är en politisk fråga, och det ankommer därför på regeringen att ta ledningen av arbetet. Förslag kan till stor del föreläggas på grundval av utredningar som redan är föremål för beredning inom , såsom lag mot skatteflykt, ansvar för skatt vid entreprenad m. m., utsträckt tillämpning av lagen om förvärv av hyresfastigheter, företagsböter. I andra fall krävs tilläggsdirektiv till redan sittande utredningar, såsom beträffande valutakontrollen. I vissa fall bör regeringen kunna utan ytterligare utredning lägga fram förslag som syftar till att förstärka instrument som redan finns för att bekämpa ekonomisk brottslighet, t. ex. när det gäller att ge skattemyndigheterna bättre möjligheter att genomföra skattekontroll. Slutligen kan regeringen ta initiativ till nya utredningar - i form av kommittéer eller departementsutredningar - på olika områden. Som vi förut framhållit medför den ekonomiska brottsligheten en allvarlig fara för att samhällssolidariteten undergrävs. Ju längre den får utvecklas ohämmad, desto allvarligare blir riskerna för samhällsmoralen. Som framgår av det anförda finns stort utrymme för omedelbara insatser av regeringen. Uppdraget till brottsförebyggande rådet får inte tas till intäkt för passivitet från regeringens sida när det gäller att reformera lagstiftningen och vidta andra åtgärder mot den ekonomiska brottsligheten. Med hänvisning till vad som anförts hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförs om riktlinjer för åtgärder mot den ekonomiska brottsligheten. () () () HANS () () () () () () () () () ()