mot · G202666 · 1979-01-22 00:00:00 — Motion 1978/79: 666 av m. fl. om ändring i medbestämmandelagen, m. m. har en omfattande reformering av arbetslivet genomförts. a. har styrelserepresentationslagen, lagen om anställningsskydd, förtroendemannalagen, arbetsmiljölagen och medbestämmandelagen tillkommit. Denna lagstiftning har det gemensamma syftet att stärka löntagarnas ställning och öka tryggheten. Reformeringen av arbetslivet är dock inte slutförd utan bara inledd genom dessa reformer. Arbetet skall fortsätta med förhandlingar mellan arbetsmarknadens parter och ytterligare lagstiftning. Vi vill i detta sammanhang uttala vår besvikelse över att ett centralt medbestämmandeavtal inte kommit till stånd på den privata sektorn på grund av motstånd från arbetsgivarsidan. Vi beklagar också att regeringen genom sitt agerande gjort det omöjligt att träffa avtal på den kommunala sektorn. Avsikten från socialdemokraternas sida var ju att de fackliga organisationerna med medbestämmandelagen som grund skulle få till stånd avtal, som ger de anställda ett längre gående inflytande än vad som ryms i lagens regler om information och förhandling. Ett annat viktigt led i fullföljandet av medbestämmandereformen är en utvidgad förtroendemannalag. I direktiven till nya arbetsrättskommittén, som den socialdemokratiska regeringen tillsatte i anslutning till antagandet av medbestämmandelagen, betonades i denna del framför allt behovet av att lösa problemen på de små arbetsplatserna. Tyvärr har de borgerliga regeringarna fördröjt lagstiftningen om en ny förtroendemannalag. aviseras emellertid en proposition i ämnet . Vi kommer att i samband med behandlingen av denna proposition återkomma till dessa frågor. oni information m. m. Vid riksdagsbehandlingen av medbestämmandelagen lyckades de borgerliga partierna med hjälp genomdriva försämringar i lagen, sett från arbetstagarnas synpunkt. Från löntagarorganisationernas sida begärde man att medbestämmandelagen skulle återställas i det skick vari den förelåg före riksdagsbehandlingen, dvs. enligt det socialdemokratiska regeringsförslaget. Vi ställde oss bakom de fackliga organisationernas krav och begärde i en partimotion (mot. 1976/77: 544) ändringar i medbe 1978/79: 666 stämmandelagen på flera punkter för att undanröja de nackdelar som beslut om ändringar i regeringsförslaget medförde. a. tog vi upp frågor om uppskovsreglernas tillämpning vid central förhandling, reglerna om information och tystnadsplikt samt skadeståndsreglerna. På ett pär punkter lade vi fram ändringsförslag i lagtexten, i övriga fall begärde vi förslag om sådana lagstiftningsåtgärder från regeringen att innebörden av berörda bestämmelser i medbestämmandelagen skulle bli den som avsågs med propositionen i dessa delar. Den borgerliga riksdagsmajoriteten avslog emellertid på alla punkter våra förslag. I likhet med finner vi det inte meningsfullt att nu upprepa dessa förslag. När de parlamentariska förutsättningarna för positiva beslut finns, kommer vi att återkomma med förslag i dessa frågor. I det sammanhanget finns det också anledning att överväga vissa andra justeringar i medbestämmandelagen. Visserligen har lagen inte varit i kraft så länge att det är möjligt att i detalj utvärdera dess brister. Det ingår för övrigt i den nya arbetsrättskommitténs uppdrag att följa tillämpningen. Men hittillsvarande erfarenheter tyder på att vissa förändringar kan behövas. Det gäller bl. a. att komma till rätta med brister i informationen till de anställda både beträffande omfattningen och tidpunkten, dvs. information lämnas ofta på ett för sent stadium. Dessa problem hänger nära samman med ordningen för s. k. primära förhandlingar, där de anställda ofta upplever att dessa förhandlingar sker på ett för sent stadium i beslutsprocessen. En annan fråga som kan behöva övervägas på nytt gäller om inte bestämmelserna i i större utsträckning bör vara tvingande, dvs. inte möjliga att förhandla bort. Slutligen vill vi i detta sammanhang peka på de problem som sammanhänger med beslutsprocessen i koncernföretag, där ofta den lokala arbetsgivarparten inte har tillräckliga förhandlingsmandat på grund av redan fattade beslut i koncernledningen. I vår partimotion (mot. 1977/78: 827) om medbestämmandelagen begärde vi prövning endast på en punkt, såvitt angick förändringar i själva lagtexten. Det gällde den s. k. Denna regel i kollektivavtalslagen innebar att den enskilde arbetstagarens skadeståndsansvar begränsades till vid brott mot fredsplikten i ett kollektivavtalsförhållande. 200-kronorsregeln fanns också med i den socialdemokratiska regeringens propositionsförslag om medbestämmandelagen. Vårt krav har röstats ned både 1977 och 1978 av den borgerliga riksdagsmajoriteten. Eftersom våra skäl för 200-kronorsregeln kvarstår och dessa är djupt förankrade hos arbetstagarna och deras organisationer, vill vi emellertid än en gång ge tillfälle att ompröva sitt tidigare 1978/79: 666 Vi föreslår därför att 200-kronorsregeln återinförs i regelsystemet. Förhållandet mellan medbestämmandelagen och aktiebolagslagen Frågan om förhållandet mellan medbestämmandelagen och den associationsrättsliga lagstiftningen tog vi upp i en följdmotion (1976/77: 1609) till propositionen 1976/77: 137 om ändring i medbestämmandelagen. Vi kritiserade det förslag i propositionen som innebar att väsentliga delar av området företagsledningsfrågor i praktiken undantogs från medbestämmande och lade fram förslag som skulle säkerställa intentionerna i det ursprungliga socialdemokratiska förslaget till medbestämmandelag. Vårt förslag överensstämde med krav som LO och TCO hade framfört i skrivelse till regeringen . Även i denna fråga avvisades vårt förslag av den borgerliga riksdagsmajoriteten. Vi avser att återkomma till frågan, när parlamentariska förutsättningar föreligger för ett positivt beslut. Förhandling vid överlåtelse av aktier Överlåtelse av företag är otvivelaktigt en fråga av en sådan dignitet att den bör omfattas av primär förhandlingsskyldighet enligt medbestämmandelagen. Om företaget är ett aktiebolag kan överlåtelse ske genom att hela eller viss del av aktiestocken överlåtes. I detta fall gäller inte medbestämmandelagens regler om primär förhandlingsskyldighet, om parterna i överlåtelsen inte har ställning som arbetsgivare. Denna brist i systemet påtalades i vår motion till /77 och vi begärde förslag om lagstiftning i ämnet. När det gäller större företag hade denna fråga sammankopplats med frågan om samhällelig kontroll av företagsförvärv. Denna frågeställning tog vi upp i vår näringspolitiska motion . Vid behandlingen av denna motion uttalade ett enhälligt näringsutskott (NU 1976/77: 30) att en väg till lösning skulle vara en lagstiftning i linje med den som skisserats i vår näringspolitiska motion. Utskottet räknade med att frågan om åtgärder för kontroll av företagsfusioner etc. togs upp till samlad bedömning så snart resultatet av konkurrensutredningens arbete förelåg. Vid arbetsmarknadsutskottets behandling av vårt motionsyrkande i den del, som tog sikte på mindre och medelstora företag, uttalade utskottet också enhälligt att man förutsatte att de överväganden som skulle följa sedan konkurrensutredningen presenterat sina förslag kom att omfatta arbetsrättsliga frågeställningar av det slag som tagits upp i vår motion och att regeringen vid behov föranstaltade om kompletterande utredning. beslöt att ge regeringen till känna vad utskottet anfört i denna fråga. 1978/79: 666 Proposition på grundval av konkurrensutredningens betänkande har aviserats . Vi vill i detta sammanhang understryka att de kompletterande arbetsrättsliga frågeställningarna som vi har aktualiserat tidigare tas upp till behandling inom så att förslag kan föreläggas med propositionen om en ny konkurrensbegränsningslag. Reformeringen av arbetsrätten har syftat till att vidga de anställdas inflytande och därmed deras ansvarstagande för förhållandena på arbetsplatsen. Reformen förutsätter en aktiv medverkan från stora grupper av anställda. Skall detta bli möjligt krävs att de anställda och deras förtroendevalda får information om lagar och avtal. I det förslag till ny medbestämmandelag som framlades av den socialdemokratiska regeringen underströks att det principiellt var riktigt att kostnaderna för denna information och utbildning fick bäras av produktionen. Därför föreslogs att arbetarskyddsavgiften skulle höjas från , och att de medel som därvid kom in skulle användas för att bekosta informationen och utbildningen. beslutade emellertid i enlighet med det borgerliga förslaget, vilket innebar att verksamheten skulle finansieras direkt från statsbudgeten. I årets budgetproposition (prop. 1978/79: 100, bilaga 15) föreslås att skall anvisa ett anslag på 145 milj. kr. under Bidrag till arbetarskyddsfonden. Enligt vår uppfattning har det inte skett något som ändrar den principiella inställningen att kostnaderna för information och utbildning som hänger samman med arbetsrättsreformeringen bör bäras direkt av produktionen. Arbetarskyddsavgiften bör därför höjas fr. o. m. från . Ett sådant avgiftsuttag ger ca 150 milj. kr. i inkomst per helår. Med hänsyn härtill kan anslaget Bidrag till arbetarskyddsfonden för nästa budgetår utgå. Enligt det socialdemokratiska regeringsförslaget skulle medel ges också till arbetsgivarorganisationerna under ett inledningsskede för att täcka kostnader för information och utbildning. beslutade emellertid att arbetsgivarorganisationerna också i fortsättningen skall erhålla del av de medel som står till förfogande för utbildning och information. Även i årets budgetproposition har regeringen beräknat medel för detta ändamål. Antalet arbetstagare med fackliga förtroendeuppdrag är mycket stort. Den andel av dessa som nyväljs är betydande. Därmed uppstår ett stort behov av att utbilda nya förtroendemän. Till detta skall sedan läggas ökningen av antalet förtroendevalda som en följd av ett vid 1978/79: 666 gat ansvar för arbetsplatser och företag. Någon motsvarande omsättning med åtföljande utbildningsbehov föreligger inte på arbetsgivarsidan. Dessutom måste det vara naturligt att företagen tar in kostnaderna för utbildningen av arbetsgivarföreträdarna som en del av företagets kostnader och att produktionen den vägen bär kostnaderna direkt. Vi finner det därför riktigt att bidraget till arbetsgivarorganisationerna endast utgår under ett inledningsskede. Mot denna bakgrund förordar vi att bidraget till arbetsgivarorganisationerna upphör i och med utgången av innevarande budgetår. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att 1. antar följande förslag till ändrad lydelse av 60 § medbestämmandelagen: Är någon - - - också medges. Vid bedömande av överläggningen. Enskild arbetstagare kan ej i något fall ådömas skadestånd med högre belopp än tvåhundra kronor. 2. beslutar att arbetarskyddsavgiften höjs fr. o. m. och att de influtna medlen används till information och utbildning om medbestämmandelagen, 3. beslutar att bidrag till information om arbetsrättsreformen inte skall utgå till arbetsgivarorganisationerna, 4. avslår regeringens hemställan i vad avser anslag till Bidrag till arbetarskyddsfonden. () () () () () () HANS () () () () () () () () () ()