mot · G2022597 · 1979-04-20 00:00:00 — med anledning av propositionen 1978/79:180 om läroplan för m. m. Propositionen 1978/79:180 om läroplan för m. m. utgör en fortsättning av reformeringen av . Alltifrån utrednngen om skolans inre arbete har förändringarna inriktats på att anpassa skolan till de elever, som har svårigheter av ett eller annat slag. Hela SI A-beslutet vittnar om denna inriktning. Den nu framlagda propositionen om ny läroplan avviker tyvärr i flera avseenden från målsättningen att underlätta skolarbetet för denna elevkategori. Även om många punkter utgör inslag för att tillmötesgå dessa elever, så är det förvånande hur lätt föredraganden tar på denna viktiga del av utbildningen. Under rubriken elever med svårigheter har det givits utrymme för endast en (1) sida av propositionens 124! Det är helt nödvändigt att i en kommande läroplan utförligare gå in på alla de typer av svårigheter som finns i skolan, frågan om integrering i vanliga klasser av handikappade, olika möjligheter till läromedel och speciell apparatur, behov av personell assistans, specialkonstruerade lokaler etc. Inte minst måste man gå in på hur det specialpedagogiska arbetssättet kan utvecklas bland dessa elever. Det är så mycket märkligare att detta avsnitt blivit så kort som det på detta område just nu pågår av regeringen tillsatta utredningar som kan förväntas lämna betänkanden . På ytterligare två punkter finns anledning att vara kritisk mot förslaget: Huvudmomentens fördelning på stadier. Föredraganden framhåller på ett par ställen i propositionen att beslut om skolans inre arbete innebar att förstärkningsresursen i det nya statsbidragssystemet huvudsakligen skulle användas för elever med skolsvårigheter. Det finns anledning att mycket starkt understryka detta, eftersom rapporter från olika delar av landet talar ett annat språk. Föredraganden förbigår helt det faktum att genomför en undersökning i några län för att fastställa i vad mån beslut i denna del fått genomslag i landets kommuner (Revisionsrapport 1978:228). Även om hänsyn tas till att många kommuner redan kommit ganska långt i sin resursfördelning, när riksdagsbeslutet togs , så visar undersökningen att beslutsfattarna i stor utsträckning haft liten känsla för avsikten med ett mer decentraliserat statsbidragssystem. På annat sätt kan följande resultat av undersökningen inte tolkas: O Varken den del av förstärkningsresursen som utgår direkt till kommunerna eller den del som fördelas av länsskolnämnderna (länsskolnämndsresursen) har i nämnvärd utsträckning fördelats på ett behovsorienterat sätt - resursen har (mätt i Ivtr per elev) fördelats påfallande jämnt mellan kommunerna inom länen och mellan rektorsområdena inom kommunerna. Det primära syftet med fördelningen - att elever med skolsvårigheter i högre grad än tidigare skulle kompenseras resursmässigt förefaller således inte ha tillgodosetts. O Få kommuner och ingen av de tre länsskolnämnderna har i samband med resursfördelningen i nämnvärd grad beaktat socioekonomiska, demografiska och andra i sammanhanget relevanta yttre förutsättningar för skolverksamheten. Inte heller förefaller man ha fäst något större avseende vid skolförhållanden som personalfrågor (omsättning, andel behöriga etc.) och lokalfrågor. Förutom elevantal och tidigare resursfördelning tycks önskemål om resurstilldelning från mottagande nivåer ha haft en avgörande betydelse. Fördelningen av förstärkningsresursen har dessutom i många kommuner i realiteten bestämts i rektorskonferenser eller m. a. o. på en nivå där varken betryggande överblick eller opartiskhet kan förväntas. O Såväl vid länsskolnämnderna som i kommunerna finns påtagliga problem med att utvärdera resursanvändningen. I avsaknad av en ändamålsenlig utvärdering är det svårt att vid resursfördelningen inför nästa läsår motivera förändringar av betydelse. Utrymmet för en flexibel användning av förstärkningsresursen bedöms som över huvud taget mycket begränsat. o SÖ har intagit en påfallande passiv roll i samband med resursfördelningen i kommunerna och i viss mån även vad beträffar länsskolnämndsresursens fördelning. Trots de många och svåra problem som framkommit i granskningen efterlyser varken kommuner eller länsskolnämnder några ytterligare åtgärder från SÖ:s sida. RRV konstaterar också: Förutsättningarna att till nästa läsår åstadkomma en mer behovsorienterad fördelning av förstärkningsresursen bedöms som mycket begränsade - årets fördelning torde i hög grad bli normgivande fördelning. Dessutom betecknas beredskapen att genomföra funktionella utvärderingar av förstärkningsresursens användning som i väsentliga avseenden bristfällig Det är följaktligen angeläget att myndigheterna vidtar åtgärder för att rätta till rådande förhållanden. Även med risk för viss centralstyrning är det viktigt att hos regeringen begär sådana åtgärder att kommunerna stimuleras satsa en betydligt större andel av förstärkningsresursen för insatser till förmån för elever med skolsvårigheter. Huvudmomentens fördelning på stadier Enligt regeringens uppdrag skall SÖ lämna förslag om att de huvudmoment som är bundna till stadier ersätts med förde tre stadierna gemensamma huvudmoment. Detta är en naturlig utveckling års läroplan, som innehöll årskursindelade studieplansförslag. I Lgr 69 slopades dessa men uppdelningen i stadier behölls. Regeringens uppdrag till SÖ geren ytterligare decentralisering i planeringen av arbetet i . I SÖ:s förslag till ny läroplan har givits utförliga motiveringar. Denna utveckling har gått hand i hand med en fortlöpande förändring i synen på hur barn utvecklas och skaffar sig kunskaper. har vi lärt oss mer och mer om hur nödvändigt det är att skolans arbete förankras i elevernas personliga erfarenheter och praktiska kunskaper om samhället. De som planerar undervisningen behöver kunskaper om enskilda elevers utveckling och om olika elevgruppers sociala förhållanden. De kunskaperna kan endast finnas lokalt och syftet med att slopa stadiefördelningen är att ge bättre förutsättningar för en lokal stadieövergripande planering av undervisningen efter elevers skiftande intressen och behov. En för hård låsning till stadievisa huvudmoment medför svårigheter vid stadieövergångarna. Genom att huvudmomenten blir gemensamma för de tre stadierna blir de också mindre detaljerade . Därigenom för elever med speciella behov och intressen bättre arbetsmöjligheter. De kan t. ex. arbeta med moment som passar deras utveckling utan att hindras av att dessa av tradition behandlats på ett annat stadium. Dessutom stimuleras samverkan mellan olika ämnen och stadier. Mot denna bakgrund har SÖ föreslagit att huvudmomentens fördelning på stadier slopas. Vid remissbehandlingen haren stor majoritet ställt upp på SÖ:s förslag. Endast fyra av länsskolnämnderna går emot förslaget från SÖ. Eftersom slopandet av huvudmomentens fördelning på stadier i första hand tillgodoser elever med svårigheter i skolan är det förvånande att föredraganden inte följt SÖ:s förslag. Dessutom vidrör hon inte de ofta påtalade svårigheterna vid stadieövergångar, vilka en ny läroplan bör beakta på särskilt sätt. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att hos regeringen begär att läroplanens avsnitt om Hjälp till elever med svårigheter utvecklas i enlighet med vad i motionen framhållits, 2. att hos regeringen begär sådana åtgärder att kommunerna stimuleras använda en större del av förstärkningsre sursen till förmån för elever med svårigheter och 3. att huvudmomentens fördelning på stadier slopas.