mot · G2022090 · 1979-01-25 00:00:00 — om en ökad samordning av planerings- och bebyggelsemiljöfrågor Kraven ökas alltmer på en effektivare samhällsplanering. Vi måste skapa levande samhällen och goda sociala miljöer för människorna. Regeringen och statsmakterna måste givetvis ha det övergripande ansvaret för samhällsutvecklingen. skall kommunerna självfallet ha en alltmer central roll i denna samhällsverksamhet. Bebyggelsefrågorna i stort och speciellt boendemiljöfrågorna kräver samordning med en lång rad olika verksamheter. Det är därför angeläget att dessa frågor handhas av ett organ med övergripande uppgifter direkt underställt regeringen. Boendemiljöfrågorna kräver kontakter inte med endast ett verk, , utan berör också sådana verksamhetsområden vilka t. ex. statens planverk, ,statens invandrarverk m. fl. har ansvaret för. Frågor om bostadens närmiljö och de funktioner som hör samman med boendet, t. ex. gemensamma markutrymmen och lokaler, anläggningar för boendeservice, trafik inom grannskapet och tillgång till barnstugor har kommit att få en allt större betydelse i bostadsplaneringen. Genom att bebyggelsemiljöfrågorna kräver samordning mellan flera myndigheter och organisationer ansågs det angeläget av den förra regeringen att ta på sig ett samordnande ansvar för dessa frågor. Flera kommuner har tagit fasta på den kunskap om bristerna i 1960- och 1970-talens samhällsplanering som successivt förts fram via forskning och information från dem som bor i miljöerna. Behovet av att i dessa sammanhang kunna erbjuda kommunerna en ökad hjälp med kontakter, referenser, underlagsmaterial m. m. har också ställt stora krav på dem som ansvarar för bebyggelsemiljöns utformning. Mot den bakgrunden tillkallade den förra regeringen en särskild referensgrupp kring frågor om bebyggelse och bebyggelsemiljö. Regeringen inbjöd ett stort antal myndigheter och organisationer att ingå i referensgruppen. Ett drygt 30-tal förklarade sig intresserade av att medverka i referensgruppens arbete. Kontakter togs med ett antal kommuner för att efterhöra deras intresse att starta konkreta utvecklingsprojekt, i vilka de kunde räkna med referensgruppens medverkan i form av stöd och intresse. Referensgruppens breda sammansättning skulle möjliggöra en allsidig belysning utifrån flera utgångspunkter. Intresset från kommunerna var stort och aktivt samarbete etablerades med bl. Olika frågor kring framtidens bebyggelsemiljöer lyftes fram i de olika projekten. Gemensamt för dem var emellertid att de strävade efter integration av människor, bostäder, arbetsplatser och service, resurshushållning i olika former samt medinflytande/medansvar i planering, plangenomförande och förvaltning. I dessa kommunala projekt hade man med referensgruppens hjälp kunnat utveckla och konkretisera tankarna kring 80-talets bebyggelsemiljöer med avseende på o vår strävan att skapa allsidiga samhällen med närhet mellan bostad, arbete, service, vård och rekreation, o vår kännedom om att marken är en ändlig resurs att hushålla med, o hur man genomför en ekologisk bebyggelseplanering, där man bygger energisnålt och tar vara på förnyelsebara energikällor, o hur de boende kan ta ansvar för sin egen bostad och boendemiljön genom gemensam förvaltning av gemensamma ytor och anläggningar, o bostadsstandarden och frågan om vilken standard 1980-talets familjer är mest betjänta av osv. Härigenom skulle regeringen, genom att ta på sig det samordnande ansvaret, ha kunnat hjälpa kommunerna att undanröja den osäkerhet som råder på många håll inför 1980-talets bostadsbyggande. I en skrivelse till de myndigheter och organisationer som förklarat sig beredda att medverka i referensgruppens arbete framhåller nuvarande chefen för att referensgruppens uppgifter skall bevakas på ett delvis annorlunda sätt, bl. a. genom det bostadssociala råd som inrättats inom . Skrivelsen resulterar i att regeringen finnér att den inrättade referensguppen för bebyggelse- och bebyggelsemiljöfrågor skall upplösas. Bostadsministerns motivering att det bostadssociala rådet inom skall handlägga uppgifter av den karaktären som avses ske inom referensgruppen är att anse som ytterst märklig. Vi vill erinra om att arbetsfördelningen mellan bostadssociala rådet och en tilltänkt referensgrupp diskuterades i vid behandlingen av propositionen 1977/78:93 med riktlinjer föransvar inom bostadsförsörjningen m. m. Dåvarande biträdande bostadsministern anförde därvid i bl. a. följande: Regeringen har tillsatt en referensgrupp för bebyggelsefrågor. Det är meningen att ett tjugofemtal olika verk och organisationer skall utgöra en referensgrupp i förhållande till departementet i bebyggelsefrågor över huvud taget. Det gäller t. ex. bygglagarbetet, och tanken är att över huvud taget ha en större öppenhet ut mot organisationer, verk m. fl. i flera av de större frågor som berör departementet. Referensgruppen och det bostadssociala rådet har därmed helt olika funktioner. Det har inte heller rått någon som helst oenighet om att erfarenheterna från bostadssociala delegationen och den organisation som finns på för boendemiljö bidragen skulle tas till vara och foras vidare i ett bostadssocialt råd knutet till . Mot bakgrund av vad som här anförts hemställer vi att beslutar som sin mening ge regeringen till känna att den ånyo bör pröva formerna för en ökad samordning mellan statliga myndigheter och organisationer för att bättre kunna ta till vara och förmedla erfarenheter till kommunerna i planerings- och bebyggelsemiljöfrågor. () ()