ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G2022072 · 1979-01-25 00:00:00 — av m. fl. om arbetsdomstolens skadeståndspraxis i mål angående lagen om anställningsskydd Lagen om anställningsskydd har varit i kraft under . har arbetsdomstolen avkunnat en stor mängd domar med anledning av lagen. Många av domarna har gällt tolkningen av begreppet saklig grund för uppsägning eller avskedande. Vad som ligger i begreppet saklig grund går inte att utläsa av lagen, utan uttryckets konkreta innehåll fastställs genom rättspraxis. 1 förarbetena till lagen uttalade departementschefen att vad som skall anses utgöra saklig grund är beroende av utvecklingen och ändringar i rådande värderingar. Till lagen har knutits långtgående skadeståndsskyldigheter för arbetsgivare som bryter mot lagen. Det har emellertid visat sig att vara vanskligt för arbetsgivaren att avgöra om saklig grund för uppsägning eller avskedande har förelegat. I flera fall har arbetsdomstolen uttalat att arbetstagarens agerande måste anses som en allvarlig förseelse men på grund av olika omständigheter bedömt uppsägningen som ogiltig. Arbetsgivaren har blivit skyldig utge skadestånd - och inte bara ekonomiskt skadestånd för utebliven lön utan även allmänt skadestånd till såväl den enskilde som fackförbundet. Detta förfaringssätt ter sig i vissa fall som särskilt stötande, t. ex. när den anställde gjort sig skyldig till tillgreppsbrott. Det överensstämmer knappast med allmänt rättsmedvetande att den som tillgripit något från arbetsgivaren - låt vara av kanske ringa värde - genom arbetsdomstolens bedömning erhåller ett skadestånd av arbetsgivaren för påstådd kränkning. För den utomstående betraktaren framstår det närmast som om arbetsgivaren vore den kränkta parten. Också för övriga anställda måste det förefalla märkligt att den som kanske på bar gärning ertappas med stöld från företaget erhåller åtskilliga som gottgörelse för detta tillgrepp. Tanken att brott lönar sig ligger nära till hands. Redan enligt gällande lag har arbetsdomstolen möjlighet att jämka det allmänna skadeståndet till 0, om det på grund av olika omständigheter är skäligt. Arbetsdomstolen har emellertid använt denna möjlighet synnerligen sparsamt, detta även om det stått helt klart att arbetstagarens beteende varit klandervärt och arbetsgivarens tolkning av saklig grund i och för sig haft fog för sig. Det bör ankomma på vederbörande utskott att utarbeta erforderliga författningsändringar. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar om komplettering i vad gäller skadeståndsreglerna i lagen om anställningsskydd på ett sådant sätt att det klart framgår att skadeståndet skall jämkas till 0 när det med hänsyn till det allmänna rättsmedvetandet och allmän laglydnad framstår som oskäligt att tillerkänna den enskilde eller fackförbundet allmänt skadestånd. () () () () ()
mot · G2022073 · 1979-01-25 00:00:00 — av i m. fl. om åtgärder mot kategoriboende kommer det att uppstå ännu större vårdproblem än vi har , därför att antalet personer kommer att öka med 180000 personer från 1975-1985 och antalet blir störst i de äldsta åldersgrupperna. I propositionen från står också att en viktig uppgift för samhället är att medverka till att de äldre kan bo kvar i sin invanda miljö så länge de vill och kan. Den sociala hemhjälpen och hemsjukvården är viktiga i dessa sammanhang. Pensionärerna har liksom alla andra människor behov av aktivitet och gemenskap med det övriga samhället. Detta skulle kunna underlättas genom att man bygger så, att man minskar avståndet mellan generationerna och mellan familjer och ensamstående. När det gäller nya bostadsområden försöker man fl en blandning av flerfamiljshus, radhus och småhus, men på många platser är det orealistiskt att tänka sig flerfamiljshus. Där borde man i stället kunna bygga en liten lägenhet med kokvrå, helst handikappanpassad i anslutning till småhus eller radhus. Vid långivning borde hänsyn tas till ett sådant byggande, så att förhöjt lån skulle kunna ges. Fördelen med att en lägenhet byggs i så nära anslutning till ett mindre hus är att de boende då kan ha bättre kontakt med och omsorg om varandra. Barnen har möjlighet att vara tillsammans med äldre personer, barnvakt kan lättare ordnas, den eller de äldre har daglig tillsyn. När tonåringarna växer upp, vill de ofta ha en egen lägenhet och kan då eventuellt flyta ut i den lilla lägenheten utan att gemenskapen bryts. Vi har länge nog i vårt land byggt kategoribostäder. Det här föreslagna vore ett sätt att minska klyftorna, eftersom lägenheterna kan hyras ut också till andra ensamstående. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om höjt bostadslån i vissa fall.
mot · G2022074 · 1979-01-25 00:00:00 — av i och om bostadsbidrag till sammanboende har i sin anslagsframställning föreslagit att vissa bestämmelser förenklas, så att man och kvinna som bor i samma bostad bör jämställas med makar, om de inte är nära anhöriga eller kan styrka att det är fråga om ett inneboendeförhållande. Bostadsministern anser att förslaget inte går att realisera, eftersom man då troligen kommer att styrka att det är fråga om ett inneboendeförhållande. Nuvarande förhållande misskrediterar personer som gifter sig i förhållande till ogifta som lever samman. På samma sätt bör inkomsterna för dem som bor i samma lägenhet räknas ihop, när det gäller bostadsbidrag. Kolumnrubriken makar utan barn bör ändras till hushåll utan barn och bidraget räknas efter sammanlagda inkomsten. Med hänvisning till ovanstående hemställs att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts beträffande reglerna för bostadsbidrag till hushåll utan barn. () ()
mot · G2022075 · 1979-01-25 00:00:00 — av Per m. fl. om riktlinjer för fastighetsdataverksamheten beslöt (prop. 1977/78:15, CU 1977/78:5) om ändrade riktlinjer för fastighetsdataverksamheten. Riktlinjerna innebar bl. a. att skilda system för fastighetsregister och inskrivningsregister skulle skapas genom utbrytning av det nu använda s. k. driftsystem 1. , och lantmäteriverket fick i uppdrag att lämna förslag till systemlösningar i enlighet med de ändrade föreskrifterna. Ett sådant förslag har numera redovisats till regeringen. Proposition om anslag till centralnämnden har aviserats till . Vid riksdagsbehandlingen före nu nämnda beslut om nya riktlinjer riktades i motion (fp, c) och reservation (s) allvarliga invändningar mot metoden att först ta ett principbeslut på som otillräckliga bedömda grunder och därefter utreda alternativets konsekvenser. Dessa invändningar kvarstår. Vi tar i detta sammanhang inte ställning för eller emot en delning av driftsystem 1. Som tidigare framförts bör denna fråga - även av regeringen bedömas förutsättningslöst mot bakgrund även av de synpunkter och fakta som systemförslaget och remissynpunkter på detta kan ha tillfört ärendet. Några sakliga skäl mot en sådan förutsättningslös bedömning av riktlinjerna kan knappast åberopas. En invändning mot ett sådant önskemål skulle närmast uppfattas som en önskan att sakfrågan inte skulle behandlas med beaktande av allt tillgängligt och önskvärt material. Vi föreslår därför att och innan aviserad proposition lämnas klargör att kommande prövning av riktlinjer för fastighetsdataverksamheten kommer att ske förutsättningslöst och sålunda utan att beslut anses bindande. Ett sådant klargörande på ett tidigt stadium och sålunda utan att avvakta en eventuell motion med anledning av propositionen medför den fördelen att regeringen får möjlighet att fatta också ett eget förutsättningslöst beslut om delning skall aktualiseras eller inte och att propositionen därmed rimligen kommer att redovisa regeringens fullständiga beslutsgrunder. Vi betonar åter att ett härigenom förordat snabbt riksdagsbeslut inte avses innebära ett ställningstagande för eller emot delning. Denna bedömning får vid bifall till denna motion och om regeringen vill föreslå en delning göras förutsättningslöst och på grundval av ett förhoppningsvis då i propositionen redovisat fullständigt underlag, innefattande bl. a. användarsynpunkter och ekonomiska jämförelser. att som sin mening ger regeringen till känna att driftsystem 1 skall gälla som riktlinjer för fastighetsdataverksamheten intill dess att eventuella ändrade riktlinjer beslutas av , varvid ett val får ske förutsättningslöst med beaktande av ekonomiska, säkerhetsmässiga, servicemässiga och andra faktorer. () () () () () P.O. () () () () () ()
mot · G2022076 · 1979-01-25 00:00:00 — av Per m. fl. om förvaltningen av samfälligheter har (CU 1976/77:30) med anledning av en motion (s) som sin mening gett regeringen till känna att det fanns anledning att följa upp inte endast fastighetsbildningslagstiftningen utan också tillämpningen av lagen om förvaltning av samfälligheter. I ett sådant sammanhang skulle, enligt det enhälliga utskottet, i motionen aktualiserade frågor och bedömningar av röstetalsmetoden m. m. få en given plats. Dessa frågor, bl. a. om hur de boendes intressen rättvist skall komma till uttryck i samfällighetsföreningar där såväl enbostads- som flerbostadsfastigheter ingår, är fortfarande olösta. Att döma av redogörelsen (Skr 1978/79:102) för behandlingen av skrivelser till regeringen (s. 19) är frågan ännu inte slutbehandlad. Det finns enligt vår mening anledning för att åter aktualisera den begärda översynen av lagen om förvaltning av samfälligheter i fråga om röstetalsmetoden och spärrar. Dessa regler är fortlöpande av praktisk betydelse för möjligheterna att få till stånd lämpliga gemensamma anordningar för samverkan mellan fastigheter. att som sin mening ger regeringen till känna att en översyn bör ske av reglerna om röstetalsmetoden och spärrar i lagen om förvaltning av samfälligheter. PER () ()
mot · G2022077 · 1979-01-24 00:00:00 — av m. fl. Långt framskridna planer föreligger på att exploatera i för tät bebyggelse. Även angränsande grönområden med bl. a. ett av största koloniträdgårdsområden hotas av exploatering. vann ryktbarhet bl. a. under då tusentals ungdomar från hela världen tältade på detta unika grönområde som ligger så nära huvudstadens centrum. härbärgerade mer än 10 000 tältande gäster under en kongress som anordnades av Jehovas vittnen. samt grönområdena däromkring har utgjort ett levande bevis för den vikt vi i fäster vid människans miljö. Fältet, de angränsande grönområdena och badsjöarna har sålunda utgjort en viktig del av ansikte utåt. har stor nationell betydelse som ett centrum för mer utrymmeskrävande fritidsaktiviteter såsom segelflyg, modellflyg, hundkapplöpning, hunddressyr och baseboll. Segelflygverksamheten har funnits på . segelflygklubb är landets största och svarar för av segelflygutbildningen i landet. är likaledes landets största, och de flesta och största tävlingarna anordnas på . Omfattande modellflygaktiviteter bedrivs på fältet. Fältet har vidare en mycket viktig roll som ett centrum för baseboll, hunddressyr och radiostyrda modellbilar. har naturstigar anordnats i anslutning till fältet. anordnar träningskörningar på landningsbanorna för såväl tyngre som lättare fordon både sommar- och . Fältets nationella betydelse är odiskutabel. En exploatering av fältet skulle innebära ett allvarligt avbräck för nämnda aktiviteter inte bara i . Inom förorter brottas man med sociala problem bland ungdomen. a. därför är det viktigt att aktiviteterna på får stanna kvar. Tusentals människor här en meningsfull fritid. De 300 odlingslotterna på fältet är icke att förglömma. Trots försök från vissa massmediers sida att dämpa och förtiga den lokala och regionala debatten har en opinion för ett bevarande av vuxit sig allt starkare. Allt fler anser att ett rekreations- och grönområde av karaktär måste betraktas som omistligt. Genom sin närhet till en storstads centrum är ett fält av karaktär utsatt för ett ständigt hot om exploatering, och de föreningar och människor som är verksamma på ett sådant fält vågar inte långtidsplanera för Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att hos regeringen begär en landsomfattande kartläggning av situationen för i motionen berörda fritidsaktiviteter, 2. att hos regeringen begär att en landsomfattande inventering görs av områden som lämpar sig för ifrågavarande aktiviteter, varvid särskilt bör studeras vilka områden som lämpar sig att upprättande av stora tältläger i samband med internationella kongresser, 3. att vidare hemställer att regeringen tar initiativ till förhandlingar med med syfte att få kommunen att uppskjuta nuvarande planer på att exploatera och angränsande områden i avvaktan på att de under punkterna 1 och 2 nämnda studierna genomförs. () ()
mot · G2022079 · 1979-01-25 00:00:00 — 1978/79 2079-2086 av m. fl. om leveranserna av elkraft till andra länder Det är i ett flertal samkömingsförbindelser sammankopplat med kraftnäten i , och . har beslut tagits bl. a. om ledningssträckningarna Skogsäter-Hassle (), Ritsen-Skjomen () och Messaure-Pikkarala (). De norska förbindelserna bygger på avtal slutna mellan vassdrags och elektrisitetsvesenoch svenska . Avtalen kompletteras dessutom av ytterligare överenskommelser angående fasta leveranser av elkraft. På norsk sida gavs erforderliga tillstånd inklusive klartecken av . T. o. m. byggnadsarbetena påbörjades på norsk sida, innan den svenska koncessionsbehandlingen var klar. Den svenska koncessionsbehandlingen av Ritsem gav en splittrad remissbild och försenades därigenom. När regeringsbeslutet kunde tas i koncessionsfrågan fanns således betydande bindningar på norsk sida. Denna situation kunde ha undvikits, om beslutsprocessen varit mer samstämmig i de berörda länderna. En viktig skillnad var därvidlag att det norska hade att godkänna avtalet mellan Vassdragsvesendet och , medan den fick ärendet först som koncessionsärende. Något ställningstagande erfordrades inte från sida. I samband med behandlingen av regeringsförslaget angående riktlinjer i den fysiska riksplaneringen för vissa s. k. obrutna fjällområden (propositionen 1977/78:31) konstaterade att frågan om koncession för kraftledningen till hade lagts på regeringens ansvar (CU 1977/78:8). hade emellertid tidigare (CU 1976/77:24) uttalat sig för samordnade bedömningar när det gäller den sektoriella planeringen och den fysiska riksplaneringen. Även i samband med behandlingen av frågan om obrutna fjällområden anslöt sig utskott och riksdag till samma synsätt och konstaterade att intentionerna endast delvis kunnat uppfyllas. För att en samordnad bedömning skall vara möjlig i fall som det nämnda måste statsmakterna fl möjlighet att ta ställning till de grundläggande avtalen. är statsmakternas inflytande begränsat på ett sätt som inte är fallet i t. ex. . Möjligheterna till ställningstagande bör gälla såväl ledningssträckningar som fasta leveranser av elkraft, där köparen styr avtalets utnyttjande. bör begära ett förslag av regeringen med detta innehåll. Eftersom fasta elleveranser kan vara aktuella också för privata kraftföretag räcker det inte med förändringar av beslutskapacitet. Dessutom kan en summering och eventuella övergångsbestämmelser 1 1978/79. behövas för den mängd avtal med grannländerna som finns beträffande ledningar och fasta leveranser av elkraft. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag med innebörd att statsmakternas godkännande erfordras för slutande av avtal om ledighetssträckningar och fasta leveranser av elkraft med andra länder. () () () . ()
mot · G2022080 · 1979-01-25 00:00:00 — av Oile och om ökat stöd till kulturminnesvården Genom statsmakternas beslut (KrU 1974:15) har viktiga delar av den statliga kulturminnesvården decentraliserats till länsstyrelserna där länsantikvarietjänster inrättades 1976. Det främsta motivet för omorganisationen var att bättre integrera kulturminnesvården i allmänna planeringsarbete. På så sätt förbättrades möjligheterna för att kulturminnesvården vid sidan av den mer traditionella inriktningen på enskilda monument och objekt även skall kunna omfatta samlade miljöer och kulturlandskap. Detta är en förutsättning för att kulturarvet från hela samhällets historia skall kunna föras vidare. För en vidgad kulturminnesvård har den fysiska riksplaneringen spelat en viktig roll. Den redovisning av och den planering för säkerställande av kulturhistoriska miljöer av riksintresse som skett jämsides med behandlingen av andra anspråk på markanvändningen har medfört att de kulturhistoriska värdena i den fysiska miljön bättre kommit att observeras, särskilt i den kommunala planeringen. Det är angeläget att den förbättrade kulturminnesvård som den nya regionala organisationen medfört följs upp på ett tillfredssställande sätt genom en medveten planering av den fortsatta verksamheten. Ett flertal länsstyrelser har därför inlett detta arbete med att utarbeta långsiktiga program för kulturminnesvård. Sådana program kan medverka till att samhällets resurser används på effektivast möjliga sätt. De kan också bli ett led i uppbyggnaden av det kunskapsunderlag som behövs i samhällsplaneringen på både regional och nivå. Brister i detta avseende beträffande kulturminnesvården blev, trots det övervägande positiva resultatet, uppenbara i den fysiska riksplaneringen. Länsstyrelsernas programarbeten har under innevarande budgetår gjorts möjliga genom att totalt . under anslagsposten Till regeringens disposition avsatts och fördelats mellan länsstyrelserna för planering av kulturminnesvård. Med utgångspunkt i länsstyrelsernas anslagsäskanden står det klart att denna verksamhet inte kan rymmas inom länsstyrelsernas ordinarie anslag. Då regeringen i årets budgetproposition inte föreslagit någon utbyggnad av länsstyrelsernas resurser för kulturminnesvård finns det en uppenbar risk att det regionala programarbetet inom sektorn inte kan fullföljas i ett läge där stora behov föreligger av ett förbättrat underlag för den kommunala planeringen. Det är därför nödvändigt att den regionala kulturminnesvården även /80 tillförsäkras medel genom tillfälliga anslag för att fullfölja den påbörjade program- och planeringsverksamheten. I motsatt fall torde den regionala kulturminnesvården under ett uppbyggnadsskede få totalt sett minskade resurser att tillgå. Med hänvisning till det anförda hemställs att vid behandlingen av propositionen 1978/79:100 bilaga 18 uttalar att särskild hänsyn bör tagas till kulturminnesvårdens resursbehov vid medelsanvisningarna till länsstyrelserna under anslagsposten Till regeringens disposition. HANS ALSEN (s)
mot · G2022084 · 1979-01-23 00:00:00 — om översyn av reglerna för bostadsanpassningsbidrag Många människor tvingas av olika skäl vårda gravt handikappade i hemmen. Det finns möjlighet i vissa fall att erhålla bidrag för anpassning av bostaden till den handikappades behov, men reglerna för dessa bidrag upplevs av många människor som orättvisa. Det borde vara rimligt att alla med gravt handikapp och alla som i hemmet vårdar gravt handikappad kunde få bidrag för att anpassa bostaden till den handikappades behov. Detta bör också gälla utemiljön, dvs. närliggande tomtmark o. d. att beslutar att hos regeringen begära en översyn av gällande regler för bostadsanpassningsbidrag innefattande bl. a. även anpassning av utomhusmiljö. () ()
mot · G2022085 · 1979-01-25 00:00:00 — av m. fl. om fördelningen av bostadsbyggandet fattar beslut om ram för beviljande av bostadslån för nybyggnad. gör därefter ett förslag till fördelning av byggandet mellan länen. Regeringen fastställer fördelningen och överlåter till länsstyrelserna att göra fördelningen mellan kommunerna. Länsstyrelsernas rätt att själva besluta om fördelningen mellan kommunerna gäller dock inte inom och . Enligt regeringens beslut skall i ramarna fördelas på och övriga kommuner. I skall fördelningen ske på Sydvästra och på övriga kommuner. Vi ser med tillfredsställelse att beslutsrätten beträffande fördelningen mellan länen och storstadsområdena nu flyttats från till länsstyrelserna. Men vi kan inte acceptera att regeringen inför särskilda bestämmelser för dessa båda län och därmed fråntar länsstyrelserna deras inflytande på fördelningen av byggandet i en stor del av länets kommuner. har ansvaret för den övergripande regionala planeringen inom resp. län. I konsekvens härmed bör också länsstyrelserna ha rätt att besluta om hur och på vilket sätt fördelningen av bostadsbyggande inom länet skall ske. Vårt krav är således att länsstyrelserna får rätt att fördela bostadsbyggandet mellan länets samtliga kommuner. Med hänvisning till det anförda hemställs att uttalar att länsstyrelserna skall fördela bostadsbyggandet inom resp. län. () () HANS () i
mot · G202209 · 1979-01-10 00:00:00 — av och om obligatorisk varuförsörjningsplan för kommun beslutade om visst stöd till kommersiell service i glesbygd gällande för det inre stödområdet. Det utvidgades till att gälla glesbygder av olika slag i hela landet. Det här avsedda stödet är ett s. k. driftstöd för att butiker med sviktande underlag inte skall behöva läggas ned. Tanken bakom är god. Alla vet vilken betydelse som varuförsörjningen har och hur negativt butiksnedläggningar verkar. När butikerna läggs ned påskyndas avfolkningen som situationen för pensionärer, barnfamiljer och övriga kvarvarande försämras ytterligare. Behovet av driftstöd för att upprätthålla butiksservicen är alltså uppenbar. Det stöd som har utgått i form av driftstöd är mycket blygsamt, och vår mening är att principerna bör omprövas och göras betydligt generösare än vad som är fallet. Grundvalen för att stöd skall kunna utgå är att det i berörda kommuner finns en kommunalt framtagen varuförsörjningsplan. Men någon skyldighet för kommunerna att upprätta sådan varuförsörjningsplan finns inte. Det innebär att i en del kommuner är butiker i glesbygd ställda utanför möjligheten att erhålla driftstöd. Denna ordning drabbar framför allt konsumenterna, och det kan inte vara riktigt. Det kan finnas flera motiveringar till att kommunerna inte upprättat varuförsörjningsplaner. Man kan anse att behovet inte föreligger, hänvisa till bristande tid eller resurser osv. Men med samma motiveringar kunde man i kommunerna undandra sig åtskilligt av nu lagfästa skyldigheter på olika områden. Vi anser att det bör föreligga en klar skyldighet för kommunerna att upprätta varuförsörjningsplaner som i varje kommun kan ge en klar bild över situationen och vilka åtgärder som måste sättas in för att klara medborgarnas legitima rätt till fungerande varuservice. En sådan ordning skulle också gagna kraven på en bättre samordning mellan olika myndigheter som har att ansvara för servicen i vårt lands glesbygder. Med hänvisning till det ovan anförda föreslås att hos regeringen anhåller om skyndsam utredning samt förslag angående införande av obligatorisk varuförsörjningsplan för kommunerna.