mot · G2022429 · 1979-03-29 00:00:00 — 1978/79: 2429 av m. fl. med anledning av propositionen 1978/79:145 om åtgärder för tekoindustrin Den svenska tekoindustrin har fått en allt svårare situation. har antalet personer sysselsatta inom tekoindustrin minskat från ca 90 000 till ca 35 000. Sysselsättningsminskningen har i hög grad skett genom nedläggningar eller omfattande driftsinskränkningar. I propositionen 1976/77: 105 beräknades antalet produktionsenheter inom tekoindustrin, vilka tvingats lägga ned verksamheten, till 800900. Nedläggningarna inom tekoindustrin utgjorde ungefär en tredjedel av samtliga industrinedläggningar . Den negativa utvecklingen för tekoindustrin har även fortsatt , och ytterligare nedläggningar och sammanslagningar av enheter har ägt rum. Orsaken till denna utveckling torde vara dels den förändring som ägt rum i handelsmönstret , dels det jämförselsevis höga kostnadsläge den svenska tekoindustrin har i förhållande till sina konkurrentländer. Särskilt kännbar för den svenska tekoindustrin har den allt hårdare konkurrensen från de s. k. lågprisländerna blivit. Denna utveckling har medfört att importandelen på den svenska marknaden enligt SCB:s publicerade siffror är . Härav beräknas härröra från s. k. lågprisländer. Den ovan skisserade utvecklingen har inneburit att statsmakterna beslutat om olika typer av insatser för att mildra konsekvenserna av strukturomvandlingen. Åtgärder av industri-, försörjnings-, beredskaps- samt sysselsättnings- och regionalpolitisk natur har vid ett flertal tillfällen beslutats av . I propositionen 1976/77:105 framhöll dåvarande departementschefen att utgångspunkten för de industripolitiska insatserna varit att stärka och värna om effektiviteten i företagen. Vidare underströks att försörjningsberedskapspolitiskt har syftet varit att garantera produktionskapacitet för vissa inför ett eventuellt avspärrningsläge samt att genom sysselsättnings- och regionalpolitiska åtgärder medverka till att strukturomvandlingen kan ske i socialt acceptabla former. De strukturförändringar som ägt rum under har ändå inte kunnat ske utan avsevärda påfrestningar för såväl enskilda individer som de kommuner som drabbats. Särskilt bekymmersam har tekoindustrins negativa utveckling varit för med hänsyn till den dominerande roll tekonäringen har därstädes. Senast behandlade tekonäringens problem var i samband med beslutet cm medelstillskott till för fortsatt drift av 1 197S/79. 1978/79: 2429 den statliga tekokoncernens enheter i . framhöll i sitt av godkända betänkande (NU 1978/79: 16) angående en proposition rörande tekoindustrierna: Denna proposition bör enligt utskottets mening innehålla en övergripande plan för samhällets insatser på tekoområdet såväl på kort som på lång sikt. Planen bör syfta till att nuvarande produktionsvolym i allt väsentligt skall bibehållas. Den bör grundas på försörjningspolitiska och arbetsmarknadspolitiska bedömningar. I planen bör anges den produktionsnivå resp. produktionskapacitet som krävs för att försörjningsberedskapsmålen skall kunna uppfyllas. En samordning är nödvändig för att strukturförändringar skall kunna genomföras i socialt acceptabla former med hänsynstagande till den regionala balansen. Vidare behövs en effektiv samplanering, som omfattar både de statliga och de privatägda tekoföretagen. I avvaktan på att en sådan plan behandlats av statsmakterna ansåg utskottet att inga personalnedskärningar borde ske inom den statliga tekokoncernen. anvisade även medel för att upprätthålla driften vid de enheter som enligt Statsföretags planer skulle läggas ned . Det betonades vidare vikten av att verksamheten vid de norrländska enheterna i vad gäller såväl produktionsinriktning som avsättningsmöjligheter ej fick snedvrida konkurrensläget och att regeringen därför borde ta initiativ till ökad beställning från statliga verk och myndigheter liksom till lageruppbyggnad med särskilt stöd. I detta syfte, uttalade utskottet, borde även initiativ tas till förhandlingar med såväl som . Regeringens förslag (prop. 1978/79: 145) om åtgärder för tekoområdet har framlagts. I propositionen redovisas en övergripande plan för tekoindustrin för budgetåren 1979/801981/82. Nästa tekobeslut skulle därigenom kunna kopplas ihop med nästa totalförsvarsbeslut , vilket enligt regeringen är angeläget med hänsyn till den roll försörjningsberedskapen spelar i den statliga tekopolitiken. I planen för den kommande treårsperioden anges vissa nivåer för den löpande produktion av olika tekovaror som behövs av försörjningsberedskapsskäl. För att upprätthålla försörjningsberedskapen skall s. k. försörjningsberedskapslån kunna utgå till delbranscher som nått en kritisk produktionsnivå. Det tillfälliga stödet till äldre arbetskraft föreslås bli kvar och utgå oförändrat under /80. Förslagen i propositionen är således i huvudsak motiverade av försörjningsberedskapspolitiska skäl. Några andra egentliga motiv finns inte enligt föredraganden för att upprätthålla den löpande produktionen eller produktionskapaciteten på en viss nivå. Han preciserar i propositionen (s. 24) sin syn på vilka allmänna riktlinjer som bör gälla för åtgärderna inom tekoområdet: 1978/79: 2429 Från industripolitiska utgångspunkter finns inte anledning att sträva efter detta slag av mål. Eftersom industripolitiken syftar till att bl. a. främja utvecklingen av livskraftiga företag är det snarare ett industripolitiskt mål att stimulera en viss rörlighet från stagnerande sektorer till sektorer med bättre konkurrensförutsättningar. Tekoindustrin är till stor del koncentrerad till vissa begränsade delar av landet. Att av regionalpolitiska skäl upprätthålla sysselsättningen i en hel bransch på en viss nivå strider dock enligt min mening mot grundläggande principer för vår samhällsekonomi. Syftet med de omfattande arbetsmarknadspolitiska åtgärder som har riktats mot tekoindustrin har i första hand varit att minska takten i branschens omställning och på så sätt förbättra möjligheterna att med övriga arbetsmarknadspolitiska insatser underlätta omställningen för den berörda personalen. Den faktor som enligt min mening kan motivera ett bibehållande av den levande produktionen på en viss nivå är hänsynen till försörjningsberedskapen. Det är av central betydelse att produktionskapacitet som är oundgänglig i en krissituation inte spolieras. I det uttalande som gjorde beträffande en långsiktig plan på tekoområdet och vilket jag redogjort för i det föregående hänvisas också till försörjningsberedskapen som ett motiv för att ange nivåer för produktionen. De ovan redovisade utgångspunkterna har också otvivelaktigt legat till grund för de förslag som propositionen innehåller. Efter att ha citerat uttalande att regeringens förslag om en långsiktig plan för försörjningsberedskapen på tekoområdet bör syfta till att den nuvarande produktionsvolymen i allt väsentligt skall bibehållas sammanfattar föredragande sina förslag enligt följande (s. 35): De mål jag i det föregående har förordat i fråga om den löpande produktionen av kläder innebär att en begränsad minskning av denna skulle kunna godtas . Sammantaget med vad jag har föreslagit beträffande den grundtextila tillverkningen samt med hänsyn till vad cheferna för arbetsmarknads- och industridepartementet kommer att föreslå i fråga om åtgärder för tekoindustrin, bedömer jag att den årliga minskningen av produktionsvolymen /801981/82 skall kunna bli måttlig. Vi kan för vår del inte acceptera det synsätt som ligger till grund för regeringens förslag. Det synsätt som präglar propositionen kan närmast karakteriseras som eko av en låtgåpolitik från en förgången tid som för dagens samhälle helt saknar relevans. Det måste noteras som anmärkningsvärt att detta synsätt tillämpas i sammanhang som gäller beredskapsförsörjningen, dvs. en integrerad del av vår totalförsvarsplanering. Påståendet att de regionalpolitiska insatserna för att upprätthålla sysselsättningen inom tekoområdet strider mot grundläggande principer i vår samhällsekonomi är också synnerligen anmärkningsvärt. Detta synsätt skulle om det mot förmodan skulle bli vägledande för samhällets insatser leda till okontrollerade strukturförändringar med svåra pro 1978/79: 2429 blem för såväl enskilda som berörda orter och bygder. Regionalpolitiska insatser måste enligt vår mening ses som en del av en offensiv näringspolitik. Vi måste vidare vara medvetna om att näringslivets verksamhet inte är något självändamål. Produktionsresultatet skall bl. a. skapa förutsättningar för att bereda likvärdiga levnadsbetingelser i alla delar avlandet. Detta innebär att samhället skall fastställa de ramar inom vilka näringslivet skall verka. Inom dessa ramar bör samhällsägda, kooperativa och privata företag få konkurrera på likvärdiga villkor för att tillfredsställa konsumenternas valfrihet. Ett sådant ekonomiskt system skapar mångfald och bygger på att besluten fattas ute i företagen. Därmed ges också möjligheter till att ta till vara de skiftande förutsättningarna i de enskilda fallen, vilket är en nödvändig förutsättning för ett effektivt näringsliv med tillfredsställande lönsamhet, samt ge trygghet för de enskilda människorna en socialt anpassad marknadshushållning. Det är givet att vår strävan att komma till rätta med problemen i olika krisbranscher i de fall problemen inte är helt konjunkturbetingade måste vara att anpassa varuproduktionen till nya produkter, specialprodukter och alltmer bearbetade varor. Det är viktigt att tillvarata de möjligheter som finns i specialisering med krav på teknologiskt kunnande och väl utbildad arbetskraft. Detta förhållande får emellertid inte undanskymma nödvändigheten av att även ett industriland som måste ha en näringsstruktur som tillgodoser olika grundläggande behov bl. a. av försörjningsberedskapsskäl. Vi måste även utnyttja de olika former av resurser som varit en förutsättning för svensk industris utveckling under många årtionden. Vi kan inte enbart satsa på vissa konkurrenskraftiga exportbranscher utan måste bibehålla ett differentierat näringsliv och ta till vara de möjligheter hemmamarknaden ger. Detta synsätt innebär att vi även måste ha en livskraftig tekoindustri. Vi måste på samma sätt som övriga länder i västvärlden slå vakt om den tekoindustri vi har. I annat fall riskerar vi att få en utslagning, som omöjliggör förutsättningarna att upprätthålla en tillräcklig försörjningsberedskap. Vi vill i detta sammanhang understryka att den krisimport som förutsätts i propositionen i realiteten är mycket osäker, eftersom vi till en stor del importerar tekovaror från geografiskt avlägsna delar. Vi ansluter oss således till den syn som dåvarande departementschefen framförde i propositionen 1976/77: 105 beträffande principerna för samhällets insatser inom tekonäringen och som är tillämplig på näringslivet i övrigt. Regeringens hantering av beslut finner vi f. ö. vara synnerligen förvånande. Man lämnar helt utan avseende uttalande att det nu framlagda förslaget skulle innehålla en plan för bibehållande av nuvarande produktionsvolym i allt väsentligt. 1978/79: 2429 godtar i stället en fortsatt minskning av tekoindustrins produktionsvolym, helt i strid med uttalande. Regeringens förslag är desto mera anmärkningsvärt eftersom det bevisligen finns en marknad för tekoprodukter. På hemmamarknaden utgör tekoprodukter inom detaljhandeln näst efter livsmedel den största varugruppen med en omsättning på ca . Tillförseln av tekovaror täcks som ovan nämnts till av import, och det är framför allt i de stora detaljhandelskedjorna som det svenska inslaget av tekovaror är lågt. I propositionen har f. ö. inte behandlats fackhandelns betydelse för svensk produktion. a. ovan redovisade skäl kan inte föreliggande proposition om åtgärder på tekoområdet accepteras, utan den bör enligt vår mening avvisas och beslut om riktlinjer för tekonäringen ges följande inriktning. Enligt vår mening är det angeläget att man även definitionsmässigt bibehåller den försörjningsberedskapsnivå som beslutades av med anledning av propositionen 1977/78: 42. Vi föreslår sålunda att en försörjningskapacitet skall säkerställas som ger en försörjningsuthållighet under antagande av en krisimport som motsvarar det genomsnittliga intervallet av av importen 1976. Av de i propositionen 1978/79: 145 lämnade redovisningarna framgår att produktionskapaciteten beräknas utvecklas på sådant sätt att det övre gränsvärdet, krisimport, underskrids i samtliga fall utom ett. I detta fall tangeras övre gränsvärdet. I flera fall underskrids även det lägre gränsvärdet, krisimport. Om därjämte beaktas att den beräknade nedgången i produktionskapaciteten givetvis är behäftad med betydande osäkerhet, måste det konstateras att relevanta åtgärder måste vidtas om försörjningsberedskapen inte skall komma i allvarlig fara. Vissa variationer finns mellan olika delområden, men på det hela taget måste, såsom framhållit, nuvarande produktionsvolym i allt väsentligt bibehållas, eftersom en levande produktion är nödvändig för försörjningsberedskapens upprätthållande. En plan avseende åtgärder för att säkra försörjningsberedskapen måste utformas på sådant sätt att telcobranschens konkurrensförmåga stärks som konkurrensneutraliteten upprätthålls. Såsom framhållit måste också arbetsmarknadspolitiska bedömningar inbegripas i grunderna för planeringen. Med hänsyn till branschens geografiska fördelning är det vidare nödvändigt att de regionalpolitiska aspekterna tillmäts mycket stor vikt vid planens genomförande. 1978/79: 2429 också erforderligt att ett långsiktigt perspektiv anläggs. Eftersom försörjningsberedskapen utgör en integrerad del av totalförsvaret är det vilket också framhållits i propositionen riktigt att en samordning sker även tidsmässigt med totalförsvarsplaneringen i övrigt. De åtgärder som vidtas under innevarande planperiod måste emellertid ha till syfte att säkra försörjningsnivån även efter periodens slut, dvs. på lång sikt. Vi föreslår att vad här anförts skall utgöra utgångspunkten för en övergripande plan för tekoindustrin. I propositionen har föreslagits att utöver tidigare föreslagna 26,2 milj. kr. ytterligare 21,3 milj. kr. skall anvisas till försörjningsberedskapslån för /80, sammanlagt 47,5 milj. kr. Vi föreslår att anslaget upptas med 50 milj. kr. Den av oss förordade ökningen bör användas som en särskild förbättring av eljest förekommande lånevillkor i regionalpolitisk! I fråga om de handelspolitiska åtgärderna på tekoområdet framhålls i propositionen att EG och EFTA bör undantas från begränsningar, oavsett begränsningssystem. Vidare avvisas under åberopande av flera olika skäl tanken på ett s. k. globalkontingentsystem. Vi delar uppfattningen att vårt land skall stå för sina internationella åtaganden och ansluter oss således till ovannämnda synpunkt beträffande EG och EFTA. I fråga om begränsningssystemet föreligger möjligheter till olika lösningar. , till vilket vårt land har anslutit sig, löper t. o. m. . Möjligheten till uppsägning och utträde föreligger dock med några månaders varsel. Därmed skulle också möjlighet finnas att övergå till ett globalkontingentsystem. Såsom framhålls i propositionen måste försörjningsberedskap på konfektionsområdet i allt väsentligt upprätthållas genom levande produktion. I ett läge då gränsen för försörjningsberedskapen uppnåtts, måste följaktligen importen kunna begränsas så att erforderlig levande produktion kan upprätthållas. Eftersom importen från EG- och EFTA-länder förutsätts försiggå utan begränsningar, kan sådana situationer uppkomma att importen från andra länder måste hållas helt oförändrad eller vid importökning från EG- och EFTA-länderna helt minskas. Till denna del kan således någon form av globalkontingenttillämpning bli nödvändig. Vi vill här fästa uppmärksamheten på att utvecklingen på tekoområdet har medfört att industriländerna, däribland länder tillhörande eller avtalsvis knutna till EG eller EFTA, hamnat i en konfliktsituation i fråga om å ena sidan handelspolitiska och jämförliga åtaganden och regler och å andra sidan de deklarerade strävandena att tillgodose länder i tredje 1978/79: 2429 Sålunda medges obegränsad import från andra industriländer som åtminstone delvis som följd av nämnda fria import kvantitativa restriktioner införts gentemot andra länder, dvs. länder i tredje, världen. Därjämte görs i de berörda industriländerna betydande insatser för att med olika medel stärka den egna tekoindustrins möjligheter på både inhemsk och internationell marknad. a. svenskt arbetstagarhåll inom tekobranschen har framhållits att det i länder som svarar för en betydande del av tekoexporten till vårt land förekommer tekoproduktion i multinationella företags regi under lönevillkor och arbetsförhållanden i övrigt som inte kan anses tillfredsställande eller acceptabla med hänsyn till omständigheterna. Dessa synpunkter torde gälla tekoexporten inte bara till vårt land utan även till t. ex. de västeuropeiska industriländerna över huvud taget. I sammanhanget bör uppmärksammas att många anser tekoindustrin som en särskilt lämplig industrigren när det gäller att utveckla industri och sysselsättning. Kraven på infrastruktur är relativt begränsade, branschen är lämplig för småskalig produktion och den anses särskilt lämplig när det gäller att bereda sysselsättning för kvinnor. Med hänsyn till vårt lands traditionella u-landspolitik borde det vara angeläget att kunna medverka till en positiv social och ekonomisk utveckling i . Det får härvid konstateras att ett globalkontingentsystem enligt GATT-reglerna inte medför några styrningsmöjligheter. Kontingenterna skall i princip stå öppna, varför det kan uppkomma risk för ett priskrig mellan de berörda exportländerna. Detta kan knappast vara en önskvärd utveckling vare sig i fråga om vad som nämnts ovan om lönevillkor och arbetsförhållanden i vissa länder eller med hänsyn till dem som är verksamma inom den svenska tekoindustrin. erbjuder i detta avseende vissa möjligheter, åtminstone om en importökning, t. ex. på vissa delområden, är aktuell. Däremot synes det inte möjligt att med avtalets stöd omdirigera en export till vårt land, som uppnåtts av ett land, till export från ett annat land. Det får sålunda konstateras att utvecklingen på tekoområdet numera medfört en situation som knappast kan ha förutsetts eller ansetts önskvärd när de olika internationella regelsystemen etablerades. En omprövning med utgångspunkt i nu föreliggande perspektiv och aktuella och relevanta målsättningar ter sig därför önskvärd. Vårt land bör arbeta för en sådan omprövning. Omprövningen bör enligt vår mening ha till syfte dels att tillgodose de berörda industriländernas berättigade intressen av en tillräcklig inhemsk produktion, dels att i fråga om importen till dessa länder leda utvecklingen i sådana banor att en positiv ekonomisk och social utveckling i främjas. Vårt land bör i internationella sammanhang verka för en sådan inriktning av den internationella kanske sär 1978/79: 2429 skilt den västeuropeiska tekopolitiken. Då de nordiska länderna i frågor av denna art har ett gemensamt synsätt, bör ett gemensamt nordiskt uppträdande eftersträvas. Då såsom nämnts ovan multifiberavtalet i här berörda avseenden erbjuder vissa önskvärda möjligheter, talar enligt vår mening övervägande skäl för att vårt lands anslutning till avtalet bibehålls t. v., dock utan långsiktiga bindningar i de enskilda fallen. För att försörjningsberedskapen inte skall äventyras under den nu aktuella perioden måste emellertid de totala importkvantitetema på olika delområden kunna fastläggas och en fortlöpande uppsikt upprätthållas. Ett så enkelt registreringsförfarande som möjligt i samband med import bör tillämpas i detta syfte. Även riskerna för kringgående genom s. k. tredjelandsimport måste uppmärksammas. Ursprunget måste därför säkerställas på ett tillfredsställande sätt i samband med registreringen. Ett sådant förfarande torde vara väl förenligt med t. ex. . För att den åsyftade försörjningsnivån skall kunna upprätthållas måste de olika medlen inom den arbetsmarknadspolitiska arsenalen utnyttjas med stor kraft. Givetvis måste härvid ett syfte vara att övervinna temporära svårigheter. Av särskild vikt är emellertid att de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna ges en sådan inriktning att branschens utveckling stärks. Med hänsyn till den regionalpolitiska betydelse som tekobranschen har måste också det regionala balansmålet upprätthållas. Såsom framgått av olika undersökningar spelar det s. k. äldrestödet en stor roll f. n. Ett borttagande av detsamma skulle direkt äventyra beredskapsförsörjningsnivån. Det är därför nödvändigt att det nu bibehålls oförändrat och att det för återstoden av planeringsperioden lämnas garantier till branschen om att stödet kan påräknas i den omfattning som erfordras för att konkurrensförmågan skall bibehållas. Endast om nämnda förutsättningar är uppfyllda bör en avtrappning komma i fråga. För att hindra utslagning av äldre inom företag med hög andel äldre arbetskraft bör förutom de i propositionen förordade jämkningsreglerna regeringen bemyndigas att medge att maximiregeln, högst av den totala lönesumman, i vissa fall kan få överskridas. Även om äldrestödet sålunda bör bibehållas , bör dock den långsiktiga målsättningen vara att på annat sätt stärka branschen så att detta stöd kan avtrappas och avvecklas. Bland de övriga arbetsmarknadspolitiska åtgärder som kan komma i fråga vill vi särskilt poängtera utbildningsinsatserna. Dessa bör särskilt inriktas på att dels främja nyrekryteringen till branschen, dels tillgodose regionalpolitiska mål. Eftersom den textilinriktade utbildningen vid tekniska hög 1978/79: 2429 skola liksom utbildningen vid i f. n. har svårigheter att upprätthålla en tillfredsställande rekrytering, bör vidare överläggningar upptas med företagens och fackens organisationer inom branschen. Syftet bör härvid vara att så konkret som möjligt kartlägga branschens behov av personal med kvalificerad utbildning och därigenom söka säkra anställningar för dem som genomgår kvalificerad utbildning. I sammanhanget bör också särskilt prövas möjligheterna att utnyttja de nämnda institutionerna för fortbildning av redan i branschen verksamma. På grund av att branschen minskat i omfattning sysselsättningsmässigt har nyrekryteringen varit svag. Osäkerheterna om branschens framtidsmöjligheter har också medverkat till en svag nyrekrytering. Ett väsentligt syfte med det nu aktuella planprogrammet bör vara att undanröja denna osäkerhet. Därjämte bör inom arbetsmarknadspolitikens ram utformas kombinerade rekryterings- och utbildningsinsatser så att arbetskraftsbehoven på lång sikt kan säkerställas. Företagen inom branschen spelar i många fall en betydelsefull roll för den regionala sysselsättningen. I många fall är tekoföretagens verksamhet helt avgörande för att bereda sysselsättning för kvinnor på vissa lokala arbetsmarknader. Det är därför nödvändigt att vid utformningen av de arbetsmarknadspolitiska åtgärderna ävensom i fråga om andra åtgärder beakta de regionala sysselsättningsmöjligheterna. Inom ramen för arbetsmarknadspolitiken bör därför riktade utbildningsinsatser kombineras med t. ex. industripolitiska åtgärder i syfte att öka produktivitet och konkurrensförmåga ifrån regionalpolitisk synpunkt viktiga företag. Förutom av tidigare nämnda skäl kan nyrekryteringen till tekobranschen också hämmas av att företagens resurser är uttömda och lönsamheten svag. Detta har givetvis en menlig inverkan på möjligheterna att anställa personal som ännu inte uppnått full yrkesfärdighet. Även detta bör uppmärksammas vid utformningen av utbildnings- och rekryteringsåtgärderna inom branschen. Åtgärderna för att säkerställa rekryteringen av yngre arbetskraft till branschen synes kunna bedrivas inom arbetsmarknadspolitikens ram. Det bör ankomma på arbetsmarknadsorganen att i samråd med intressenterna inom branschen utforma ett principiellt program.