mot · G2021108 · 1979-01-25 00:00:00 — I den starka prioriteringen av den materiella tillväxten, förklarlig i ett samhälle där nöden bokstavligen talat stod för dörren, kom inte sällan miljövården på undantag. För den ekonomiska tillväxtens skull har icke godtagbara miljö- och naturingrepp ägt rum. har emellertid kraven på hänsyn till miljön vuxit sig starka. Miljöproblemen berör alla människor, även kommande generationer. Det är enligt moderata samlingspartiets uppfattning nödvändigt att miljöförstöringen hejdas och vad som redan skadats i möjligaste mån rättas till. Vi måste vara beredda att av gemensamma resurser avdela vad som krävs för att åstadkomma detta. Vården av naturmiljön måste ses som en del i en allmän och nödvändig resurshushållning. En aktiv och framsynt naturvård är därför ofrånkomlig vid ett balanserat tillvaratagande av naturens resurser. 1978/79: 1108 Den svenska miljöpolitiken arbetar med en rad olika medel. Särskilt värdefulla naturområden avsätts inom ramen för den fysiska riksplaneringen, föroreningar motverkas genom ett särskilt tillståndsförfarande för miljöfarlig verksamhet och åtgärder vidtas för att återställa förstörd natur. Ca har satsats av statliga och kommunala medel inom miljövårdsarbetet. Till denna offentliga satsning skall läggas ansenliga belopp som satsats av berörda företag. Inom många industrier har utvecklats en ökad medvetenhet om miljöhänsynens betydelse, en medvetenhet som stimulerat insatser som varit hela miljöpolitiken till gagn. De vidtagna miljövårdsåtgärderna har på vissa områden lett till påtagliga resultat. Framför allt har utsläppen av föroreningar i luft och vatten kunnat minskas. Beräkningar visar t. ex., att utsläppen av olika organiska och suspenderade ämnen till sjöar och andra vattendrag nästan halverats . Betydande områden har också skyddats för att säkerställa kommande generationers tillgång till värdefull natur. tillsattes den s. k. naturresurs- och miljökommittén med uppgift att göra en total översyn av den förda naturresurs- och miljöpolitiken. Kommittén tillsattes bl. a. mot bakgrund av den intensifierade debatten om hur samhället långsiktigt bör utformas för att miljöhänsynen i tillbörlig utsträckning skall bli beaktade. För moderata samlingspartiet är det en självklarhet att verksamhet som minskar människans fortlevnadsmöjligheter inte kan accepteras. Ett exempel på en i längden oförsvarlig miljöförstöring är verkningarna av oljeanvändningen. Svavelföroreningar försurar jordar och sjöar, som koldioxidutsläppen hotar att förändra jordens klimatförhållanden. Miljöhänsynen innebär restriktioner för vårt handlande. Dessa restriktioner behöver emellertid inte som ibland antytts innebära någon grundläggande omprövning av industrisamhället som sådant. De ställer dock krav på hur samhället bör utvecklas för att hänsynen till miljön skall kunna tillgodoses. Långt ifrån alla miljökrav har emellertid absolut karaktär. I dessa senare fall är det ytterst frågan om en prioritering av en bevarad miljö visavi det utbyte i andra hänseenden som en uppoffring av ett visst miljövärde kan ge. I detta sammanhang förtjänar det påpekas, att en positiv miljö långt ifrån alltid är liktydig med en helt orörd miljö. Dessutom besitter naturen själv i ett längre perspektiv en inte oansenlig reparativ förmåga. Naturresurs- och miljökommitténs arbete kommer att få stor betydelse för den framtida politiken på miljöområdet. I direktiven till kom 1978/79: 1108 mittén läggs särskild vikt vid att samhällets miljöansträngningar i ökande utsträckning nu måste läggas på den förebyggande miljövården. En sådan förändrad tyngdpunkt ifrån reparativa till förebyggande åtgärder är naturlig med tanke på de stora värden som kan göras genom att upptäcka miljörisker och ha möjlighet till ingripanden redan innan en miljöskada kommit till stånd. Kommitténs uppdrag är mycket vidsträckt. Enligt vår mening är det av största betydelse att kommitténs arbete bedrivs så, att konkreta riktlinjer för de nödvändiga förändringarna i den hittillsvarande miljö- och naturresurspolitiken kan bli föremål för riksdagsbehandling av . Utgångspunkten för kommitténs överväganden bör vara att finna sådana riktlinjer för miljöpolitiken som förenar hänsynen till miljön med en fortsatt utveckling av det svenska industrisamhället. Kommittén skall enligt sina direktiv utgå från vad som kallas en ekologisk grundsyn. Vad detta innebär står emellertid inte helt klart. Av direktiven kan man få uppfattningen att därmed avses en grundläggande utgångspunkt för samhällsarbetet. Ett sådant synsätt kan vi inte biträda. Den ekologiska vetenskapen är väsentlig som underlag för beslut inom stat, kommun och företag, men utgör inte något sammanhållet tankemönster utifrån vilket allt samhällsarbete kan bedrivas. Enligt vår mening är det angeläget att den syn på ekologien som kommittén har att utgå från preciseras. Detta bör ske genom tilläggsdirektiv. är det angeläget att kommittén noga analyserar de ekonomiska konsekvenserna för hela samhället av de förslag som framförs. De styrmedel som används för att nå de miljöpolitiska målen är av administrativ karaktär. Genom regleringar, i vissa fall generella men i huvudsak selektivt inriktade, anges den mängd föroreningar som en viss verksamhet får belasta miljön med. har behandlat frågan om vilka styrmedel som bör utnyttjas . Som alternativ till de förhärskande metoderna har man därvid övervägt olika former av avgifter. Moderata samlingspartiet menar för sin del att miljöavgifter som princip är en tänkbar styrmetod. Genom avgifter belastas en föro renare av de kostnader som en viss verksamhet ger upphov till också i mljöhänseende. är det svårt att sätta det rätta priset på ett utnyttjande av en viss miljöresurs. Strävan bör dock vara att fördjupa analyserna i dessa hänseenden för att möjliggöra introduktion av ekonomiska styrmedel inom miljöpolitiken. I synnerhet torde avgifter kunna introduceras som ett komplement till regleringar för att stimulera längre gående åtgärder inom industrin än vad man med hjälp av direkta ålägganden önskar belasta en verksamhet Sådana restavgifter bör verksamt bidraga till en successivt nedgående föroreningsnivå och stimulera forskning kring lämplig teknik. Risken ur forskningssynpunkt med att endast förlita sig till regleringar ligger däri att forskningen inte stimuleras att nå de låga föroreningsnivåer som miljöpolitiken i sin helhet i ett längre perspektiv bör sträva emot. Det är emellertid angeläget att poängtera att långt ifrån alla verksamheter lämpar sig för avgiftssystemet. Inte heller får avgifterna utformas så att de i realiteten får effekt av höjd skatt. Naturvården är en integrerad del av miljöpolitiken. Naturvården syftar till att bevara och vidareutveckla det svenska kulturlandskapet. som naturvårdspolitiken är en del av miljöpolitiken är den också avhängig jord- och skogsbrukspolitiken. Ett lönsamt jord- och skogsbruk skapar förutsättningar för att förhindra förfulning av landskapsbilden. En naturvårdspolitik som söker stöd i det aktiva jord- och skogsbruket har större förutsättningar än en naturvårdspolitik som verkar isolerat. En del av naturvårdspolitiken utgörs av skyddande av speciellt värdefulla naturvårdsobjekt. Genom inlösen eller restriktioner när det gäller utnyttjandet har staten möjlighet att för kommande generationer bevara särskilt angelägna områden. Staten och kommunerna bör enligt vår mening som ett alternativ framför allt till upprättande av naturvårdsområden söka ett organiserat samarbete med markägare till gagn för naturvården. Samarbetet kan t. ex. ha formen av avtal om vissa naturvårdande insatser från jordbrukets sida. Härav framgår att staten skall vara restriktiv vid val av nya områden. Det är i detta sammanhang väsentligt att understryka att de avtal det här är frågan om träffas mellan två parter som i den egenskapen skall vara likställda och som båda har legitima anspråk. Det innebär att avtalen inte får slutas under direkta eller indirekta hot om tvångsmedel från det allmännas sida tvångsmedel som kan fördärva den positiva effekt som samarbetsmodellen syftar till att nå. För den uppoffring som markägare genom avtal förbinder sig att göra bör ersättning utgå. Detta anses inte vara möjligt, därför att ersättningsrätten knutits till inrättandet av naturreservat. Enligt vår mening bör klarlägga att också sådana avtal som träffas för skyddande av naturmiljöer skall kunna förenas med rätt till ersättning åt markägare. Syftet med att avsätta värdefulla naturområden är av långsiktig karaktär. När avsättningen har skett, bör endast utomordentligt starka skäl kunna föranleda ingrepp eller övriga förändringar, som avsatta områden måste vårdas på ett sådant sätt att syftet med avsättningen Inte minst väsentligt är i detta sammanhang forskningens behov av orörd natur. Enligt vår mening bör det övervägas, om inte skyddet för avsatta naturområden och då i första hand nationalparkerna, bl. a. med hänsyn till internationell erfarenhet, bör skärpas. Alltjämt finns ett antal naturvårdsobjekt enligt äldre lagstiftning, där ersättningsfrågorna ännu inte är avgjorda. Enligt vår mening är det ett oavvisligt krav att dessa områden ges högsta prioritet framför avsättande av nya områden. Behovet av avsättning av sådana nya områden torde dessutom minska, om den ovan nämnda avtalsmodellen introduceras. Behoven av forskningsinsatser inom miljövården är omfattande. Den av statsmakterna direkt understödda forskningen på miljövårdsområdet leds av . Inom verket finns en särskild forskningsnämnd. Administrationen av miljövårdsforskningen är, liksom administrationen av flertalet andra prioriterade forskningssatsningar, starkt knuten till den ansvariga statliga myndigheten. Därigenom vinnes obestridligen fördelen att områden som statsmakterna utpekar som särskilt angelägna kan prioriteras också i forskningshänseende. En till den berörda statliga myndigheten hårt knuten forskningsorganisation innebär emellertid också nackdelar. En sådan forskningsorganisation ökar risken för relativt sett kortsiktiga forskningsbedömningar. Den angelägna objektiviteten och mångfalden i forskningsinsatserna kan därmed motverkas. Alternativet till den förhärskande forskningsorganisationen är en motsvarande satsning direkt på universitet och högskolor. Den främsta fördelen med en sådan alternativ forskningsorganisation är att forskningsinriktningen mera kommer att avgöras av de i forskningsläget bäst insatta. Enligt moderata samlingspartiets uppfattning bör en successiv omfördelning av de anslag för miljöforskningsändamål som f. n. går till inledas. bör huvuddelen av ifrågavarande anslag övergå till naturvetenskapliga forskningsrådet och till högskolor och universitet med på området aktuell kompetens. Inom egen ram bör emellertid en viss grundläggande forskningskompetens finnas, i första hand för att rätt kunna bedöma erhållna forskningsresultat både från vårt eget land och från utlandet. Miljöproblem är internationella. De flesta länder, särskilt de på ungefär samma utvecklingsnivå, möter i huvudsak samma slags föroreningar från den egna produktionen, men också föroreningar som med vindar och vatten sprids mellan länderna. 1978/79: 1108 Det internationella samarbete inom naturvård och miljö har efter hand fått en allt större omfattning. Praktiskt taget alla mellanstatliga organisationer, både de med världsomspännande och de med regional räckvidd har sådana frågor på sina program. Flertalet av sysslar t. ex. i någon utsträckning med naturvårds- och miljövårdsproblem. Inom är verksam en naturvårdskommitté där arbetet koncentrerats till frågor rörande natur- och landskapsvård samt hotade växt- och djurarter. En konvention rörande skyddet av vilda djur och växter i är under utarbetande. I regi planeras det tredje miljöministermötet äga rum , vilket avses behandla sambandet mellan de areella näringarna och naturvården. verksamhet och rekommendationer med avseende på byggnadsvård är också av betydelse för miljöfrågornas handläggning och utveckling. Bland organisationer med växande betydelse på miljövårdsområdet förtjänar speciellt de Europeiska Gemenskaperna att omnämnas. Det starka sambandet mellan ekonomisk utveckling och miljöproblem har medfört att organisationer som skapats för att främja ekonomisk utveckling efter hand fått en mycket omfattande miljövårdsverksamhet. Detta gäller också . antog 1972 vägledande principer rörande internationella ekonomiska aspekter på miljöpolitik, i första hand den s. k. Pollutor Pays Principle (PPP), dvs. principen om förorenarens kostnadsansvar. PPP är en effektivitetsprincip som syftar till att uppsatta mål skall nås till lägsta samhällsekonomiska kostnad. I programmet för fortsatta arbete på miljövårdsområdet intar frågor om förorening över gränserna en central plats. Det nordiska samarbetet på miljövårdsområdet leds under nordiska ministerrådet av den nordiska ämbetsmannakommittén för miljövårdsfrågor. I det nordiska samarbetet är en samordning av miljövårdsåtgärder i de nordiska länderna när så är lämpligt, ett genomförande av gemensamma nordiska projekt på miljövårdsområdet och ett utbyte av information om miljövårdsarbetet i de enskilda länderna särskilt uppmärksammade områden. Ett resultat av det nordiska miljövårdssamarbetet är den nordiska miljöskyddskonventionen. Miljöpolitiken är alltså till sin karaktär ett internationellt problemområde genom att föroreningar lätt transporteras från ett land till ett annat. Också i ett annat hänseende har emellertid miljöpolitiken en internationell dimension. Samordnas inte miljöansträngningarna, kan de kostnader som en aktiv miljöpolitik betingar leda till betydande konkurrensolikheter länderna emellan. I förhållande till jämförbara länder kan svensk industris miljöskydds14 1978/79. 1978/79: 1108 kostnader bedömas som höga. Den årliga kostnad som miljöskyddsåtgärder medförde för produktionen åren 19701975 kan uppskattas till ca 800 milj. kr. Kostnaden för innevarande femårsperiod kommer sannolikt att bli än högre. Enligt vår mening är fortsatta ansträngningar för att fördjupa det internationella samarbetet på miljövårdsområdet angelägna. Särskilt vill vi understryka betydelsen av att samarbete i hithörande frågor med de västeuropeiska länderna, Europeiska gemenskaperna och de övriga nordiska länderna förs vidare, inte minst på grund av våra intima handelsrelationer med dessa länder. Erfarenheter vunna genom internationellt samarbete på miljövårdsområdet måste spridas till alla dem som påverkar miljöpolitikens praktiska genomförande. bör internationellt sträva efter en harmonisering av ikraftträdandet av olika miljövårdsåtgärder. Kan samtidiga åtgärder vidtas såväl i som i länder med vilka vårt land har ett stort handelsutbyte förbättras möjligheterna till snabba miljöförbättringar utan skadlig inverkan på företagens konkurrensmöjligheter. att miljö- och naturresurskommitténs direktiv skall preciseras i vad gäller den ekologiska grundsynen, att naturresurs- och miljökommittén kompletteras med ekonomisk expertis, att vidare forskning om möjligheterna att introducera miljöavgifter inom miljöpolitiken stimuleras, att slutreglering med berörda markägare sker i vad gäller avsättning av markområden enligt äldre naturvårdslagstiftning, att avtal mellan staten och berörda markägare prövas som ett alternativ till statliga köp eller övrig reglering av särskilt värdefulla naturområden. En skola för livet Dags för kvalitetsreförmer i skolan Få områden i samhället har reformerats så mycket som skolan. Efterkrigstidens reformer har inneburit en imponerande kvantitativ expansion av utbildningsväsendet. Alla ungdomar har den formella möjligheten att få minst en tolvårig skolutbildning. Men kvarstår många problem som man avsåg att avskaffa, och nya problem har tillkommit. Snedrekrytering i olika hänseenden förekommer alltjämt. Även om den sociala snedrekryteringen avsevärt minskat, har skiftande hembakgrund och bostadsförhållanden fortfarande inflytande på ungdomars val av utbildning. Den könsmässigt sneda rekryteringen till olika utbildningsalternativ är ännu påfallande. Svårigheterna att rekrytera elever till viss utbildning, företrädesvis av tekniskt och naturvetenskapligt slag och till vissa yrkeslinjer, är likaså påtagliga. Föräldrarnas reella möjligheter att påverka sina barns skolgång och att i enlighet med av undertecknade konventioner välja skola för sina barn är starkt begränsade. Många elever känner vantrivsel i skolan, vilket påverkar arbetsklimatet framför allt i ; ordningsproblemen är på många håll betydande, och lärarnas arbetssituation blir inte sällan oacceptabel. Eleverna känner inte delaktighet i skolarbetet, de fostras inte till ansvar och självständighet. Undervisningen har för många elever blivit alltför teoretisk och saknar verklighetsanknytning. Många elever lämnar med bristfälliga basfärdigheter de saknar funktionella färdigheter i läsning, skrivning och elementär matematik. Också baskunskaperna är ofta undermåliga. Socialdemokratisk skolpolitik har syftat till att anpassa eleverna till skolan i stället för tvärtom; elevernas skilda intressen och förutsättningar har i missriktat jämlikhetsnit åsidosatts. Valfriheten i har gradvis minskats, och den socialdemokratiska ambitionen synes vara att göra grundskoleundervisningen helt sammanhållen. Syftet tycks vara att också göra gymnasieskolan mera enhetlig och låta den bli närmast en förlängd grundskola. Moderata samlingspartiet utgår i sin politik från en djup respekt för den enskilda individen. Hans eller hennes egenart måste värnas. Människors olikheter är en samhällets rikedom. Konformism leder endast till vantrivsel och förlamande passivitet. Inte minst viktigt är det att dessa utgångspunkter får prägla skolpolitiken. Det är ofrånkomligen nödvändigt att den kvantitativa expansionen av utbildningsväsendet kompletteras med en satsning på det kvalitativa målet: att ge varje enskild elev möjlighet att utvecklas maximalt utifrån hans eller hennes förutsättningar, anlag och intressen till kunniga, dugliga och ansvarskännande individer och samhällsmedborgare. Utopier måste vika för realism. Utbildningens organisation och de metoder och hjälpmedel som används måste anpassas till de studerande, så att effektivitet, arbetsglädje och arbetsro får prägla utbildningen. Regeringen måste förelägga ett åtgärdsprogram för en kvalitativ upprustning av skolan. T vå år av förändringar I trepartiregeringen vilade ansvaret för skolpolitiken främst på moderata samlingspartiet, och det var därför naturligt att en lång rad initiativ kom att tas under trepartiregeringens för att uppnå en väsentlig förändring och förbättring av skolväsendet. Att förändra tar emellertid tid, och endast en del av de planer som dragits upp kunde realiseras , medan de viktiga och avgörande beslut 1978/79: 1108 som planerats för det tredje året ej kunde fullbordas. De åtgärder som hann vidtagas betydde dock inledningen till en process som om den fullföljs med kraft och konsekvens kan vrida utvecklingen i våra skolor rätt igen. Under trepartiregeringen genomfördes en unik satsning på decentralisering inom skolväsendet. Utrymmet för lokala initiativ i vad gäller pedagogik och resursutnyttjande är därför mycket stort. Detta bör möjliggöra en snabbare spridning av idéer, som visar sig framgångsrika när det gäller att förbättra skolmiljön och höja utbildningens kvalitet. Omvänt kan idéer och projekt prövas utan att deras negativa effekter får nationella konsekvenser. Många av de senaste årens misslyckanden när det t. ex. gäller matematik- och språkundervisningen hade med mindre centralstyrning kunnat undvikas. En rad viktiga inslag i decentraliseringspolitiken har redan genomförts: Ett statsbidragssystem som möjliggör en friare resursanvändning och ökar det lokala inflytandet över skolans verksamhet. Anpassad studiegång för elever som inte kan tillgodoses inom reguljär skolgång. Den kan innebära allt ifrån mycket små förändringar i en elevs timplan till en kursplan där större delen av skoltiden förläggs utanför skolan. Ett nytt arbetstidsavtal för lärarna. Förbättrad skolledarfunktion, dvs. fler skolledare och sänkt undervisningsskyldighet för skolledare. Andra delar av reformpolitiken är beslutade, men de får växa fram i den takt man ute i kommunerna och skolorna själv önskar: Ändrade arbetsformer som bygger på arbetslag och arbetsenheter. Den samlade skoldagen. Allmän fritidsverksamhet före och efter skoldagen. Ännu inte genomförd är ett lokalt samverkans- och ledningsorgan, en s. k. bestyrelse. Enligt trepartiregeringens planer skulle förslag härom ha lagts fram för , men så har ej skett. Slutligen planerades en ny läroplan för , där proposition avsågs föreläggas . En fast organisation med lärarvikarier i har införts. En bättre anpassning av lärarutbildningen till det faktiska behovet har eftersträvats, vilket bl. a. medfört en ökning av utbildningsplatserna för musiklärare, speciallärare och vissa yrkeslärarkategorier inom gymnasieskolan. Fortbildningen har fått en närmare anknytning till skolans egna problem genom att fortbildningsavdelningarnas och länsskolnämndernas resurser i viss utsträckning samordnats. 1978/79: 1108 För att möjliggöra en rationell och behovsorienterad skolledarorganisation har på trepartiregeringens förslag beslutat att kommunen fr. o. m. får eget ansvar för och förfogande över dess samlade skolledarresurs för . Arbetet på att lösa det besvärliga rektorsproblemet har lett till förslag i årets budgetproposition. En utredning för att söka öka andelen kvinnliga skolledare har tillsatts. Utbildning av hemspråkslärare startades /78. En utvärdering av erfarenheterna av hemspråksreformen påbörjades i syfte att bl. a. möjliggöra prioritering av de yngre åldersgrupperna bland invandrarbarnen. Nya normer för beräkning av lokalbehovet för invandrarundervisning inom och gymnasieskolan har beslutats. Mål, innehåll och organisation för skolhälsovården har förändrats. En försöksverksamhet i vissa kommuner med förbättrad och utökad praktisk yrkesorientering har startats. 16-årspuckeln De problem som föranletts av årskullar 16-åringar och framför allt den ökade efterfrågan på gymnasieutbildning till följd av det ändrade arbetsmarknadsläget, möttes av trepartiregeringen med kraftfulla åtgärder. Utbildningsplatserna inom gymnasieskolan ökades. Vidare ökade möjligheterna att utnyttja utbildningsresurser utanför gymnasieskolan genom att anslagen till inbyggd utbildning, företagsutbildning och lärlingsutbildning ökades . Antalet bidragsrum inom lärlingsutbildningen ökades också kraftigt. Flera nya utbildningsvägar har startats inom gymnasieskolan. Den nya utbildningen av vårdbiträden inom sjukvård och social service samt utbildningen av undersköterskor kan fr. o. m. /78 bedrivas i samtliga landstingskommuner. Korta förberedande kurser har anordnats i betydande omfattning, och uppdrag har lämnats att pröva möjligheterna att kombinera dessa kurser med praktik eller beredskapsarbete i syfte att kunna erbjuda en längre, varvad, utbildningsgång. Statsbidragsbestämmelserna för förhyrning av skollokaler för utbildning för industri och hantverk har ändrats. Ett särskilt bidrag för saxad schemaläggning planerades. En proposition förbereddes i syfte att anpassa gymnasieutbildningens organisation till den förändrade efterfrågesituationen, där bl. a. närheten till utbildningen måste förbättras. SSA-råd s k o 1 p 1 a n e r i n g Planeringsråd för samverkan skolaarbetsliv (SSA-råd) inrättades i varje kommun fr. o. m. /78. /79 tilldelades dessa särskilda medel för att följa den inbyggda utbildningen och företagsutbildningen. Trepartiregeringen lämnade nya anvisningar för beräkningar av skolbyggnadsbehovet, vilka innebar att alla projekt rangordnades efter angelägenhetsgrad inom hela riket i stället för som tidi gare för varje län för sig. Det är nu möjligt att direkt avläsa vilka konsekvenser olika investeringsramar får och att garantera att de mest angelägna objekten får förtur.