mot · G202246 · 1979-01-11 00:00:00 — av m. fl. om åtgärder för att hindra att konkurser utnyttjas för ekonomisk brottslighet I tidningen nr 50-51 1978 publiceras följande dikt av . Den här dikten är egentligen ingen dikt, säger författaren . Det är en verklighetsbeskrivning av hur konkursen gick till - ur ägarnas synvinkel. Alla fakta stämmer. Dikten skildrar hur företag kan flyttas, sättas i konkurs av sina egna ägare för att sen köpas tillbaka igen. har varit klubbordförande i det företag han beskriver. går han arbetslös. (det är naturligtvis ett hopplöst antagande jobbarjävel!) antag att du äger ett foretag och en industrilokal.. Antag vidare att du låter ditt företag hyra dina lokaler (det är ju en fordel att vara både värd och hyresgäst, det blir aldrig bråk om höga hyror). - Antag nu att det pinsamma inträffar att ditt foretag inte går så bra som du tänkt dig. Vi kan t ex anta att du stoppat in modiga 2,5 miljoner i företaget, men resultatet är ändå negativt. Dessutom har du inte fått betalt för hyran under , vilket innebär att du står med en ytterligare fordran på till dig själv. undrar du hur det här ska gå - kommer du att få tillbaka dina pengar och vinst därpå? Till saken hör ju också att du dragit på dig en ordentlig samling anställda, nästan 30 man sägs det. Dessa vill inget hellre än att snuva dig i löner, sociala avgifter och annat förfärligt. Det ser kärvt ut. Uppriktigt sagt har du vid det här laget tuggat i dig naglarna i nervositet. Men ta det lugnt, gamle skojare! Det här är en saga med lyckligt slut - det kommer att ordna sig (nej inte för dom anställda, dumskalle, jag menar för dig och din familj såklart). - Gör så här. För det första: gå i konkurs (välj någon lämplig tidpunkt, nån timme innan dom anställda ska gå på semester det brukar sitta fint). Genom konkursen försätts du i det himmelska tillståndet att du befrias från alla dina utgifter. dom där satans pengarna som du redan lagt i företaget, kan du ta det (som är vald med omsorg och delar advokatkontor med din styrelseordförande) som fortsätter att driva ditt företag kommer att se till att du får ut minst 1.5 miljon i s k prioriterade fordringar. betalar han din hyra kontant till - Men, säger du eftersom du är en man med ansvarskänsla, är det inte synd och skam att företaget gick åt helvete? Så illa är det inte! Firmanamnet är slut, men resten är skendött. Där finns det ännu kulör att hämta, därför ska du köpa tillbaka företaget. - Låt oss anta att företaget värderades till 2,7 miljoner vid konkursutbrottet, varav 2.5 miljoner i varulager tvåhundratusen i inventarier, maskiner (det fina med sådana här siffror är att det är du själv som gör värderingen). Vänta nu någon månad. att varulagret minskar något i värde. Dra i så fall till med att lagret nu bara kan vara värt 1,5 miljoner (i själva verket vet du genom dina datalisor att värdet på lagret bara minskat till 2,4 miljoner..) Försök nu se allvarlig ut och lämna in ditt anbud. (men var beredd att höja anbudet till åttahundratjugofem tusen). För att dräpa till ordentligt bör du begära kräva att köpet ska räknas retroaktivt en månad så att försäljningen under tillfaller dig och inte staten. - står du alltså med ett varulager och inventarier i din hand. Du har betalt åttahundratjugofem som har ett kalkylerat värde på minst två miljoner . (Eftersom du levt dig helt in i din nya roll, genomskådar du lätt även denna siffra, i själva verket vet du vet jag att kalkylvärde är en sak försäljningsvärde en annan. 1 själva verket fördubblar du kalkylvärdet för att få fram det rätta värdet, men det glömmer vi här.) Inventarierna säljer du (konkursförvaltaren har säkert fått in nåt anbud på så där en bara för kontorsmöblerna, utnyttja det). - Skål broder! Du har fått tillbaka ditt företag, men det är inte samma skruttföretag som du hade innan konkursen! Liksom i finns det ett slipper du tänka på alla dom där skulderna som du före konkursen om nätterna för. Du slipper dessutom tänka på alla ylande ulvama, som var ute efter dina surt förvärvade pengar: alla anställda. Som du redan räknat ut på dina små fingrar så har du bara sparat in i löner tack vare konkursen. - Jamen, säger du, en del i personalen ville du ju behålla (själv är du hjälplös som ett barn, när det gäller att sköta ett företag). Oroa dig inte. Låt oss anta att du vill behålla tre pålitliga Antag att dom tjänar i genomsnitt sjutusen femhundra . har du dragit nytta av deras arbete (plus alla andra förståss) dom har utvecklat produkter dom har skaffat nya kunder dom har hållit produktionen i gång. Men dom har inte kostat dig ett öre i lön. Staten har betalt deras löner, bara för dessa tre (inklusive). - Du skrattar.. men låt mig fortsätta: I köpeavtalet bör du få med en passus, som säger att du har rätt Det går säkert konkursförvaltaren på (om han inte till och med föreslår det själv: kan han sälja så kan han naturligtvis sälja arbetare). Givetvis, givetvis käre broder, fortsätter staten att betala deras löner även om gubbarna jobbar åt dig. Antag (du har väl inte glömt att det här är ett tankeexperiment?) antag att du behöver en månad på dig att flytta till den nya lokalen i den nya orten. I firman går fortfarande ett tiotal man på att uppsägningstiden ska ta slut. Under den månad du behöver har du, som på ett bräde, tio man som jobbar åt dig (även om dom föraktar dig som det svin du är). Vad gäller dom tre tappra gossar, som du tar med dig till det nya företaget gäller förmånen ännu längre. Säg att dom har två, fyra och sex månaders uppsägningstid, tillsammans blir det . Det betyder, gosse, att du slipper betala tolv hela månadslöner för deras tjänster (exakt etthundratrettiotvå )! - Således har du kommit ur den här sörjan med hedern i behåll. du har låtit andra Du har gjort en god affär. Till personalen bör du dock inte uttrycka Du bör säga något om att hela konkursen var förfärligt tråkig, och att vi alla fått bära bördorna därav. Vi sitter alla i samma båt, det är en slogan som du bör lära dig. - Är du nöjd? Skrynkla då ihop dikten och försök svälja den. publicerade en rapport med rubriken och ekonomisk brottslighet (1978:1). Rapporten hade upprättats inom brottsförebyggande rådets kansli. Rådet har ansett det vara av värde att det utredningsresultat som redovisats i rapporten ges en vidare spridning. De åsikter som framförs i rapporten är författarens () egna. Rådets beslutsorgan har således ej tagit ställning till författarens ståndpunkt. Ur sammanfattningen anförs följande. Den första huvudfrågeställningen gäller hur konkursinstitutet och andra rättsliga former använts för att uppnå orättmätig ekonomisk i transaktioner som slutat med konkurs. Dessa frågor behandlas i den första delstudien, där ett femtontal modeller över otillåtna transaktioner och konkurs har tagits fram. Detta har skett genom intervjuer med befattningshavare på relevanta myndigheter som har som jurisdiktionsområde: Även omfattande arkivgenomgångar har gjorts på de berörda myndigheterna. De modeller för ekonomisk brottslighet och konkurs som redovisas i denna delundersökning spränger ramen för gäldenärsbrotten, dvs. den brottslighet som traditionellt sätts i samband med konkurs. Modellerna utgörs av kombinationer av tillåtna och otillåtna beteenden och är så komplexa att de inte låter sig sammanfattas mer än vad som skett i rapporten. En analys görs också av vilka samband konkurserna har med de otillåtna transaktionerna. Den andra huvudfrågeställningen avser i vad mån den officiella statistiken redovisar omfattningen av otillåtna transaktioner i samband med konkurs. I den officiella statistiken återfinner man emellertid endast de traditionella konkursbrotten, dvs. I den andra delstudien företas en genomgång av de gäldenärsbrott som polisanmälts i . Hela lagföringen av de polisanmälda gäldenärsbrotten studeras. Under undersökningsåret, , avslutades 1 029 konkurser i . 40 personer anmäldes till polisen misstänkta för gäldenärsbrott där detta var huvudbrott. Samtliga var försatta i konkurs. Populationen personer som polisanmälts för gäldenärsbrott ingår inte helt i populationen personer som avslutat sina konkurser 1974. Skälen till detta diskuteras närmare i rapporten, där det även framgår att detta förhållande inte utgör någon större felkälla vid jämförelser mellan populationen avslutade konkurser 1974 och populationen polisanmälda för gäldenärsbrott. Mot de 40 personer som polisanmälts väcktes misstanke om 55 typer av brott av samma eller olika slag. I 11 fall åtalades olika typer av brott. 9 personer av 40 polisanmälda dömdes för gäldenärsbrott varav 8 dömdes till villkorlig dom och en till fängelse . I den andra delstudien redovisas även undersökningar rörande den dolda gäldenärsbrottsligheten. Enligt undersökning av konkurser som avslutats har av gäldenärerna i de ordinära konkurserna anmälts till åklagarmyndigheterna för gäldenärsbrott.Beträffande fattigkonkurserna har av gäldenärerna anmälts. Enligt Kedners undersökning borde en strikt tillämpning av reglerna i 11 kap. BrB resultera i en anmälningsfrekvens på vid de ordinära konkurserna och på vid fattigkonkurserna.Enligt Kedner skulle således dold gäldenärsbrottslighet finnas i ca 10 96 av de ordinära konkurserna och i av fattigkonkurserna. I denna undersökning utgör andelen polisanmälda personer, försätta i ordinär konkurs, av de ordinära konkurser som avslutades i . Motsvarande andel för fattigkonkurserna uppgick till mindre än en halv procent. Andelen för gäldenärsbrott dömda personer uppgick till knappt en procent av totala antalet konkurser. Den tredje huvudfrågeställningen gäller hur mångå personer som kan tänkas ägna sig åt den typ av otillåtna transaktioner i samband med konkurs som behandlas i den första delstudien. Det finns ingen officiell statistik utöver statistiken över gäldenärsbrott att tillgå för att försöka besvara denna fråga. Den tredje delundersökningen ägnas åt att försöka belysa omfattningen av otillåtna transaktioner och konkurs genom att undersöka ett antal personer som ansvarat för ett urval konkurser i . Frågan gäller i denna undersökning hur många av dessa personer som uppvisar sådana privatekonomiska förhållanden att det kan misstänkas att de gjort sig skyldiga till otillåtna transaktioner och därigenom uppnått orättmätig ekonomisk . Undersökningen baseras på ett antal fysiska och juridiska personer som avslutade konkurserna . Urvalet omfattar 86 av totalt 1 029 konkurser som avslutades detta år. Undersökningen avser såväl konkursansvariga som konkursberörda. Styrelseledamöterna betraktas som konkursansvariga i fråga om juridiska personer och samtliga styrelseledamöter ingår i undersökningen. Konkursberörd är make/maka till konkursansvarig. Sammanlagt avser undersökningen 171 personer. I undersökningen ingår två huvudgrupper av variabler. Den ena gruppen av variabler utgör sådana som används för att beskriva själva konkurserna, s. k. konkursegenskapsvariabler. Konkursakterna har legat till grund för mätningar av dessa variabler. Den andra gruppen av variabler gäller individdata för konkursansvariga och konkursberörda. Individdata har hämtats från olika officiella register och akter. Några huvudresultat skall redovisas från denna undersökning. I rapporten kallas denna tredje delundersökning för Konkurserna på individnivå. Efter ett inledande avsnitt om problem och metod följer ett avsnitt som heter Vissa konkursegenskaper. Av resultaten i detta avsnitt skall endast nämnas att underskottet för samtliga avslutade konkurser 1974 i uppgick till . Jämförelsevis kan nämnas att kostnaderna för socialhjälpen i uppgick till . I det följande avsnittet i rapporten behandlas de konkursansvarigas och de konkursberördas privata ekonomi före och efter konkursen. Inkomst- och förmögenhetsutvecklingen för har undersökts. Undersökningen bygger på självdeklarationerna. Resultatet blev att konkurspersonerna varken inkomstmässigt eller förmögenhetsmässigt avvek från det normala. Jämförelser har då gjorts med siffrorna för hela för . Denna beskrivning bygger emellertid endast på självdeklarationerna och de uppgifter som lämnats där behöver inte spegla den verkliga ekonomiska situationen. 1 nästa avsnitt i rapporten behandlas de s. k. extremgruppsanalyser som utförts i avsikt att spåra personer vars faktiska ekonomiska förhållanden inte verkar stämma med den bild självdeklarationen förmedlar. Till grund för extremgruppsanalyserna ligger alla data som insamlats via de officiella registren och akterna. Extremgruppsanalysen tar primärt sikte på de konkurs ansvariga och det är bland dessa som misstänkta individer spåras. Konkursberördas förhållanden undersöks naturligtvis lika noggrant eftersom dessa måste ingå i bedömningen av de konkursansvarigas privata ekonomi. Antalet konkursansvariga var 104. Extremgruppsanalysen gäller dels en grupp låginkomsttagare, dels en grupp höginkomsttagare. Beträffande låginkomsttagarna fanns det 25 (dvs. 24 96) konkursansvariga som hade i sammanräknad nettoinkomst , dvs. Med sammanräknad inkomst förstås ungefär detsamma som bruttoinkomst. Genom analysen utkristalliserades bland dessa en grupp personer vars möjligheter att existera ter sig små. Denna grupp kallas förden laglösa gruppen och den består av 10 personer (dvs. 9,6 96 av samtliga konkursansvariga). Den laglösa gruppen hade i genomsnitt en sammanräknad nettoinkomst på ca . Den konkursberördes inkomst uppgick till i genomsnitt ca . Trots dessa låga inkomster uppbar ingen socialhjälp . De konkursberörda uppbar inte heller socialhjälp. Samtliga i den laglösa gruppen saknade förmögenhet . De hade varken fastighet, sommarstuga eller båt. Ingen hade någon kriminell belastning. Endast en var antecknad i nykterhetsregistret. De rör sig således inte om socialt utslagna personer av registren att döma. fanns denna grupp i åldersintervallet . De laglösa hade inte varit sjukskrivna i nämnvärd utsträckning. På grundval av de fakta som kommit fram i analysen är det således svårt att förstå hur den laglösa gruppen livnär sig. Det måste därför anses sannolikt att konkursgäldenärerna i den laglösa gruppen olagligt förvärvat eller förvärvar pengar och huvudsakligen livnärde sig på dessa . Bland låginkomsttagarna har också kunnat urskiljas en liten grupp socialt utslagna. Denna grupp utgjordes av 4 personer. Kvar finns så en grupp på 11 personer bland låginkomsttagarna. Dessa personers existensmöjligheter kan förklaras genom att de hade en konkursberörd som hade så hög inkomst att det räckte att försörja båda eller att de båda tillsammans hade en tillräcklig inkomst. Vidare var några så gamla att de uppbar pension. Denna grupp saknade sociala registreringar och uppbar ej heller socialhjälp. För höginkomsttagarna har gjorts en liknande analys. Hit räknas de som uppvisar en sammanräknad nettoinkomst på mer än . Höginkomstgruppen omfattar 18 (17 96) personer. Bland höginkomsttagarna har urskiljts en misstänkt grupp på 8 personer (dvs. 7,6 96 av samtliga konkursansvariga). Denna grupp kallas för välfardsexploatörerna. Välfärdsexploatörerna hade i genomsnitt en sammanräknad nettoinkomst på ca . Underskottet i konkursen uppgick i genomsnitt till , varav skatteskulderna utgjorde ca i genomsnitt. Varken konkursansvariga eller berörda hade fastighet, sommarstuga, båt eller förmögenhet trots den höga inkomsten. Det är anmärkningsvärt att 6 av 8 välfärdsexploatörer gjort sådana konkurser där personligt betalningsansvar förelegat. Detta kan förklara att man inte visar förmögenhet vare sig i kontanter eller som fastigheter o. d. Inkomsten kan man visa och då förlitar man sig tydligen på att kronofogdemyndighetens indrivning inte fungerar. Slutligen utmärkes välfärdsexploatörerna av att de är mycket tungt kriminellt belastade. Sammanfattningsvis kan om denna tredje delstudie sägas att det är sannolikt att individerna i den laglösa gruppen och i gruppen välfärdsexploatörer (sammanlagt ) ägnat och eventuellt ägnar sig åt sådana transaktioner som behandlades i avsnittet om otillåtna transaktioner och konkurs. Siffrorna kan ge en viss uppfattning om hur stor andel ekonomiska brottslingar man kan förvänta sig finna om man närmare skulle utreda alla konkurser. Konkurslagen är föremål för revision. Översynen sker etappvis. Reformarbetet bedrivs av konkurslagskommittén som tillsattes 1971. Kommittén avgav betänkandet (SOU 1977:29) . I tilläggsdirektiv till konkurslagskommittén (dir. 1977:09) framhåller chefen för bl. a. att det under den fortsatta översynen av konkurslagstiftningen bör uppmärksammas att det har gett sig till känna ett behov av att motverka missbruk av konkursinstitutet från gäldenärers sida genom upprepade konkurser: Vad som främst kommer i blickfältet är en utvidgning av det i 199 a § konkurslagen upptagna förbudet för gäldenären att under konkursen driva bokföringspliktig rörelse. En tänkbar lösning är att meddela sådant förbud också efter konkursens upphörande (s. k. konkurskarantän). Också andra alternativ är emellertid möjliga. Fördjupade undersökningar i fråga om de upprepade konkurserna är nödvändiga för att man skall kunna ta ställning till vilka åtgärder som krävs. Kommittén får närmare överväga hur man från konkursrättsliga utgångspunkter kan stävja missbruk av konkursinstitutet. arbetar med den i tilläggsdirektiven angivna frågan. Det har emellertid nu gått praktiskt taget tilläggsdirektiven utfärdades. Tillgängliga fakta visar att missbruken av konkursinstitutet ingalunda avtagit, utan snarare tilltagit i omfattning. Det är därför angeläget att omedelbara åtgärder vidtas för att hindra att konkurser utnyttjas för ekonomisk brottslighet. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär omedelbara initiativ för att förhindra att konkurser utnyttjas för ekonomisk brottslighet. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)