mot · G2021044 · 1979-01-24 00:00:00 — Motion 1978/79:1044 av m. fl. om regionalpolitiska åtgärder i Erfarenheten visar att ett gott arbetsmarknadsläge även regionalt snabbt kan förbytas till motsatsen. är i flera avseenden exempel på detta. Förutsättningarna för näringarna i har försämrats avsevärt . Svårigheterna inom varvsindustrin, verkstadsindustrin, textil- och beklädnadsindustrin, byggnadsindustrin och den privata tjänstesektorn har drabbat enskilda människor och kommunerna i mycket hårt. har i stora drag en differentierad arbetsmarknad. Men där saknas bl. a. statlig central förvaltning. Förutsättningarna att förlägga sådan verksamhet till regionen är emellertid goda. Statsmakterna har dock inte utnyttjat de möjligheter som funnits för att lokalisera nya statliga verk till . Man tycks tro att denna del av landet är en överhettad region. Enligt vår mening är statliga insatser i nödvändiga för att klara sysselsättningen och för att öka framtidstron i omlandets tätorter. Näringslivet i domineras av tillverkningsindustri och varuhandel. Därtill kan läggas förvaltning och tjänster. Dessa tre sektorer svarar för av sysselsättningen i kommunen. Tillverkningsindustrin och varuhandeln har minskat i fråga om sysselsättning . Det gäller också byggnadsindustrin. Utbyggnaden av offentliga tjänster har emellertid fortsatt. Men detta har inte kunnat kompensera nedgången inom de varuproducerande sektorerna. redovisar en tillbakagång med 2 000 arbetstillfällen. Denna utveckling har förstärkts . Utvecklingen i står i bjärt kontrast mot utvecklingen för hela riket. Medan sysselsättningen i har minskat har sysselsättningen i hela riket ökat. I jämförelse med riket redovisar flertalet industrigrenar i en sämre utveckling. Verkstadsindustrin och den kemiska industrin har inte kunnat öka antalet arbetstillfällen som varit fallet för riket. Livsmedels-, textil-, beklädnads- och den grafiska industrin har reducerats i en för snabbare takt. Statistiken ger stöd för uppfattningen att de större företagen i kommunen tappat mer sysselsättning än de mindre. Textil- och beklädnadsindustrin har drabbats hårdast. Inom denna bransch har sysselsättningen minskat med i runda tal . Kommunen har endast kvar en tiondel av den sysselsättning som tekoindustrin gav . 1 1978/79. Den negativa utvecklingen tycks fortsätta, och de som främst drabbas därav är kvinnorna. Av de ca 1 350 personer som är sysselsatta inom tekoindustrin är huvuddelen kvinnor. En fortsatt reducering av arbetstillfällena för den kvinnliga arbetskraften och inom tekoindustrin i är oacceptabel. kommun har träffat en överenskommelse 1974 med Eiserkoncemen. Enligt denna utfäste sig AB Strumpfabrik och AB Eiser att koncentrera viss verksamhet till . Kommunen har genom köpet av strumpfabrikens fastighetsbestånd fullgjort sin del av överenskommelsen. Köpet av fastigheten gjordes för att rädda sysselsättningen. Denna insats på 12 milj. kr. avsågs inte att vara någon kortsiktig lösning. Beslutet fattades med tanke på att klara sysselsättningen på , vilket också bekräftas i överenskommelsen. Det statliga övertagandet av strumpfabriken och Eiserkoncemen förutsätter vi kommer att innebära att överenskommelsen fullföljs. Männens sysselsättning i visar också mycket oroande tendenser. uppgår minskningen till i så gott som alla åldersgrupper. Allt pekar på att denna utveckling fortsätter. Bakom siffrorna döljs en mycket allvarlig utslagning på arbetsmarknaden. Denna utslagning måste mötas med förebyggande åtgärder. Både sociala och arbetsmarknadspolitiska insatser måste till för att lösa dessa problem. Problemen inom varvsnäringen har starkt ökat oron på den skånska arbetsmarknaden. varv har avgörande betydelse för arbete och utveckling långt utanför . Den sysselsättningsgaranti som tillkommit för varvsindustrin måste följas upp med fortsatta insatser från statsmakternas sida. Tidsfristen måste användas till att finna formerna för hur ett företag som skall kunna utvecklas som en stor framtida arbetsplats. varv är ett modernt rationellt varv med högt teknologiskt kunnande och yrkesskicklighet. Inom företaget har ett intensivt utvecklingsarbete pågått för att skapa alternativ sysselsättning. Det måste ligga i samhällets intresse att detta utvecklingsarbete fortsätter för att trygga sysselsättningen för de anställda. Statsmakterna har ett avgörande ansvar för att detta kommer att ske. Industrins struktur och utvecklingsproblem i har i en utredning som utförts genom samhällsgeografiska gruppen på uppdrag av SSK och kommun sammanfattats i följande punkter: o Antalet arbetsställen uppgår till knappt 600 stycken (589 stycken 1976). Detta motsvarar knappt 1/20 av samtliga industriarbetsställen i landet. Antalet industriarbetsställen med fler än fyra sysselsatta har minskat i på samma sätt som i landet i övrigt. o De två största industriarbetsställena med tillsammans nära 9 000 sysselsatta svarar för 1/5 av totala industrisysselsättning. Medelantalet sysselsatta i övriga industriarbetsställen är ca 60 personer. O Industrin omfattar totalt knappt 47 000 sysselsatta, vilket också motsvarar 1/20 av landets samlade industrisysselsättning. 1 motsats till flertalet andra stora tätorter har industrisysselsättningen i minskat snabbt . Vid en snabb produktivitets- och kapitaltillväxt kan en sådan utveckling ses som naturlig. Vid svag eller ingen kapitalbildning blir det i stället fråga om industriell avveckling. o Investeringarna i svensk industri har på ett nära nog dramatiskt sätt minskat . Denna utveckling har gått snabbare i än i landet i övrigt. Kvoten mellan investeringar och produktion, investeringskvoten, i industri har reducerats från till - dvs. mindre än 1/10 av industrins produktionsinkomster har använts på sådant sätt att de gått tillbaka till industrin i form av kapitaltillväxt och förnyelse. Visserligen har investeringskvoten i svensk industri som helhet varit låg , men . O Investeringarna i byggnader och anläggningar, som motsvarar långsiktiga beslut i industrin, har i hela utvecklats på ett negativt sätt . svarade industrins byggherrar i för av industrins samlade byggbeställningar. har denna andel minskat till 8 å - dvs. långt under industrins betydelse i sysselsättningshänseende i . Ser man på bygginvesteringar per industrisysselsatt har utvecklingen inneburit att hamnat långt ned på listan bland landets 70 arbetsmark nadsregioner. o Man kan således konstatera en svag utveckling av industrins investeringar i . Effekterna av tillfällig investeringssvacka skall emellertid inte överbetonas men tillsammans med andra negativa utvecklingsförlopp och en förlängning blir dess konsekvenser snabbt allt svårare att bryta. o har drygt 100 arbetsställen visat minimal lönsamhet i samlade industri. Detta är arbetsställen som saknar överskott för åtgärder som kräver kapitalbildning. Lönebetalningsförmågan är låg och i flera fall är hoten om driftinskränkningar överhängande. o I arbetsställen med minimal lönsamhet sysselsätts i medeltal drygt 5 000 personer. Detta betyder att av industrisysselsättningen omfattas av industrier vars fortlevnad är oviss. o har antalet sysselsatta i arbetsställen med höga bruttovinstandelar drastiskt minskat - från över 11 000 personer till knappt 5 000 personer. Jämfört med landet i övrigt utvecklas således en kraftig brist på sysselsättning med höga bruttovinstandelar i . o I landet som helhet arbetar av de sysselsatta i företag med höga bruttovinstandelar . Motsvarande siffra för är . Kan inte denna utveckling brytas betyder det att industrin i i stort sett kommer att sakna företag som av egen kraft och under en betryggande egen kapitalförsörjning kan klara nyinvesteringar. o Sysselsättningen i arbetsställen med minimal lönsamhet är koncentrerad till verkstadsindustrin. o Ytligt sett har en gynnsam branschsammansättning med inriktning på produkter från verkstad och kemi. Problemet är att båda dessa branscher domineras av var sitt företag med produkter med en ogynnsam världsmarknadsefterfrågan. Det är också regionens två största o Den totala problembilden i industri omfattar således drygt 5 000 sysselsatta i arbetsställen med minimal lönsamhet tillsammans med regionens två största industrier som har sviktande marknader och låg lönsamhet. Detta skulle således betyda att 1/3 av industrisysselsättning är indragen i ett långt gånget strukturomvandlingsbehov. Under långkonjunkturåren 1977 och 1978 har problem förvärrats och problemen är också av sådant slag att en konjunkturförbättring bara temporärt kan lätta akuta betalnings- och likviditetsproblem medan behoven av investeringar, produktutveckling och omorganisation som kräver kapitalförsörjning kan kvarstå. Utvecklingsproblemen i industri är således många och sammansatta. kan man konstatera att mångsidighet som storstadsregion och med en stor relativt diversifierad industri ger regionen utvecklingsmöjligheter som saknas i många andra svenska regioner. Vidare har i flera avseenden en bättre utvecklad privat- och offentlig service än i många andra delar av landet. Tillsammans med en förnämlig tillgänglighet till EG:s norra marknadsområde ger detta en positiv produktionsmiljö för industriell utveckling. Då industrins oförmåga att utvecklas på dessa förutsättningar blir uppenbar som de industriella utvecklingsproblemen inom företagens väggar växer i industri blir samordning och planering genom industri- och näringspolitik nödvändig. Som framhållits har byggnadsverksamheten gått starkt tillbaka i . En starkt bidragande orsak är regeringens passivitet i belåningsfrågorna. behandling av vissa byggnadsprojekt, oförmågan att avgöra planärenden, har också negativt påverkat sysselsättningen inom byggnadsindustrin. Av den pågående diskussionen om samhällsbyggandet kan man lätt få uppfattningen att sydvästra genomgår en ohämmad expansion och att stora arealer jordbruksmark på ett oansvarigt sätt tas i anspråk för tätortsändamål. Detta är fel. , där ingår, har allvarliga sysselsättningsproblem och en kontinuerlig utflyttning till andra delar av landet. När därför jordbruksmark tas i anspråk för tätortsändamål inom regionen sker detta som regel inte i expansivt syfte utan för att den egna befolkningen skall kunna få en fullgod bostadsstandard och för att redan befintliga sysselsättningsmöjligheter skall kunna behållas inom regionen. Den sydvästskånska jorden utnyttjas effektivt. Detta gäller inteendast den mark som utnyttjas av jordbruket, utan även den mark som utnyttjas för bostäder, industrier och andra verksamheter. tätort, inklusive , kommer som nummer fyra av landets mest tätbebyggda orter. En sammanställning av landets mest tätbebyggda orter visar att inte mindre än tio SSK-orter finns med bland dessa, trots att det i finns sammanlagt 1 775 tätorter, varav endast 44 i SSK. Om kommunerna i sydvästra ej ges möjlighet att bygga en erforderlig mängd bostäder kommer tusentals familjer att tvingas flytta från sina nuvarande bostadsorter. En sådan utveckling skulle stå i strid med de mål för regionalpolitiken som beslutade om 1976. Därvid fastlades att samtliga län i landet skulle ges förutsättningar att åtminstone behålla sin nuvarande folkmängd. Denna målsättning måste även gälla sydvästra . Ett otillräckligt bostadsbyggande inom SSK-området kommer också att resultera i en oönskad ökning av den långväga pendlingen. Redan nu sker en utflyttning till angränsande regioner, där en förhållandevis omfattande småhusbebyggelse uppföres. Dit flyttar familjer, som i många fall torde vara helt beroende av sysselsättningsmöjligheterna i SSK-området. Dessa människor måste således företaga en långväga pendling mellan bostad och arbetsplats. Av samhällsekonomiska skäl bör människorna erbjudas bostäder närmare de stora arbetsplatserna. Det är angeläget att planärendena, inte minst från sysselsättningssynpunkt, blir avgjorda. Det intresse som kommer till uttryck hos kommunerna själva att bevara en god miljö och slå vakt om de produktiva resurserna, utgör den bästa garantin för att jordbruksintressena blir beaktade. Detta får dock inte ske så ensidigt att en från social synpunkt riktig samhällsutveckling hindras. borde kunna få möjligheter att också utveckla de unika fördelar som finns på grund av närheten till de stora exportmarknaderna på kontinenten. För detta krävs emellertid en samordning av statliga och kommunala insatser för att utveckla kommunikationerna med kontinenten. Insatser måste göras för att försöka förmå industrier med lämplig exportinriktning att etablera sig i . En kraftfull sysselsättnings- och näringspolitik är absolut nödvändig om man vill nå dessa mål. Förbindelserna över är här viktiga för näringslivets utveckling. Förverkligandet av fasta förbindelser över sundet måste ges hög prioritet och besked möjigt lämnas när projektet kan genomföras. Som tidigare visats är sysselsättningsläget i synnerligen besvärligt. Flera av regionens traditionella industri- och branschgrenar har betydande strukturproblem. Socialdemokraterna i har inte stillatigande åsett denna utveckling. Trots att arbetsmarknads- och näringspolitiken egentligen är en statlig angelägenhet har den socialdemokratiska majoriteten satt in kraftfulla insatser för att erbjuda sysselsättning åt så många arbetslösa som möjligt. De kommunala åtgärderna innefattar bl. a. följande: o inrättandet av 678 nya befattningar huvudsakligen inom vårdområdet, vilket innebär att ca 1 000 personer kan beredas fast anställning. o kraftigt ökade kommunala anslag för sysselsättningsskapande åtgärder. Det innebär bl. a. att kommunen kan erbjuda beredskapsarbeten åt 1 000 ungdomar. O sysselsättningsgaranti åt alla ungdomar . Kommunen har vidtagit alla de åtgärder som kan anses ligga inom ramen för den kommunala kompetensen. Trots detta uppgick antalet arbetslösa i till ca 4 900. Det är nödvändigt med kraftfulla statliga åtgärder för att komma tillrätta med sysselsättningsproblemen i . Enligt vår uppfattning måste en sysselsättningspolitik för storstadsområdena utformas. Att den totala sysselsättningen där utvecklas positivt är inget skäl för att negligera de sysselsättningsproblem som är ett faktum i dessa områden. De problem som alltmer gör sig gällande på storstadsområdenas arbetsmarknader kräver särskilda insatser. Förslaget till sysselsättningspolitiska program för dessa områden måste utarbetas. Det är av avgörande betydelse inte bara för utvecklingen i storstadsområdena utan också för hela landsdelar. En sysselsättningsplanering för bör bl. a. ta sikte på följande utvecklingsfrågor och områden: Samordnad utbildning, kunskapsspridning och forskning kring industrins marknadskontakter och marknadsutvecklingen i EG:s norra marknadsområde. Teknisk och ekonomisk samordning. Teknisk och ekonomisk kartläggning av möjligheterna att stimulera och utveckla industriellt samarbete och s. k. industrikombinat mellan företag i tre största industribranscher - verkstad, kemi och livsmedel. Utveckling och planering av kontinuerliga förnyelseåtgärder i befintliga arbetsområden med industri. Utveckling av olika former för samplanering av åtgärder i äldre centrala och yngre perifera områden med industri. Speciellt intresse bör ägnas åt förnyelseplanering för mindre och medelstor industri tillsammans med andra verksamheter i centrala och mångsidigt sammansatta produktionsmiljöer. Utveckling av nya former för täckning av industrins fasta kapitalkostnader i förnyade miljöer, byggnader och anläggningar. Samhällsinvesteringar och planering. Vid utbyggnad av nya arbetsområden för industri krävs kraftsamlingar av planeringsinsatseroch samhällsinvesteringar kring ett starkt begränsat antal områden. På så sätt kan en stegvis utbyggnad, som i varje utbyggnadsperiod inriktas på ett litet antal områden, medge satsningar på kompletta, genomtänkta och effektivt försörjda produktionsmiljöer. Planering och åtgärder inom samtliga dessa områden är av sådant slag att de kräver samverkan mellan företag, anställda och fackliga företrädare, kommunala och regionala planeringsorgan, kreditinstitut och forskningsorgan. Med hänvisning till det anförda hemställer vi att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts rörande insatser för att främja sysselsättningen och näringslivets utveckling i . () () () ()