mot · G202595 · 1979-01-22 00:00:00 — av m. fl. om sänkning av försvarskostnaderna Det finns ingenting nytt i årets försvarsproposition. Det nytänkande och den kreativitet som är högsta ideal, nästan lag, inom samhällslivets övriga områden och som det alltid talas så mycket om, de egenskaperna har ännu inte hittat vägen in i försvarsdepartementet. Där går allt sin gilla gång, som det gjorde på den gamla regeringens tid och på den ännu äldre regeringens tid. Den försvarsorganisation som socialdemokrater och borgare i största sämja byggde upp och som kostat de svenska skattebetalarna miljarder och åter miljarder, vilka i stor omfattning hamnat direkt i storfinansens fickor, den organisationen hålls fortfarande intakt. Det verkar som om de som är ansvariga för vår försvarsplanering har stängt alla fönster och dörrar till dagens verklighet. Försvarsministern hänvisar till försvarsbeslut. Det innebar, som han själv påpekar, att planeringsramen för det militära försvaret höjdes något. Det var en av den borgerliga trepartiregeringens många åtgärder med avsikt att föra över resurser från angelägna samhälleliga och sociala områden till storföretag och storfinans. Men det var inte tillräckligt. Ambitionerna i beslutet kan inte till alla delar fullföljas i den ekonomiska nivå som angetts, säger försvarsministern. Då har det ändå för /79 anslagits 2 030 milj. kr. i priskompensation, och det föreslås 1 400 milj. kr. för samma ändamål för det kommande budgetåret. Hur långt det kommer att räcka är svårt att säga. Det invecklade system som används, där vissa utgifter lyfts ut ur den föreslagna ramen och där tidigare innehållna medel får disponeras med tillägg enligt nettoprisindex, gör det omöjligt att ange en exakt summa för försvarsutgifterna för ett kommande budgetår. För det senaste budgetår som kan överblickas, 1977/78, har den budgeterade ramen räknats upp med 21,enligt nettoprisindex, vilket innebär ungefär 2 210 milj. kr. Inget annat departement kan räkna med en så generös behandling. Det hänvisas i dessa sammanhang alltid till försvarets behov av långsiktig planering och överblick, men vad är det inom försvarets område som motiverar en sådan favör i jämförelse med andra departement? Den summa, omkring 15 miljarder, som anges i årets försvarsproposition kan således endast betraktas som ett riktvärde; den kan bli åtskilligt mycket större. För totalförsvaret som helhet måste sedan läggas till utgifterna för det ekonomiska försvaret inom och försvarsutgifter inom övriga departement, vilket ger en slutsumma i budgeten på 15 900 milj. kr. 1 1978/79. Till denna summa måste också läggas de medel som budgeteras för beredskapsändamål. Även om dessa pengar inte förbrukas i fredstid, så hålls de undan och kan inte beräknas till användning för andra ändamål. De uppgår till 6 000 milj. kr., vilket innebär att totalförsvarets budget når upp till ca 21 miljarder. Vad får vi för pengarna? Vad får vi för dessa pengar? Jo, vi får en försvarsorganisation som det blir allt svårare att upprätthålla. Kostnaderna för ledning och förbandsverksamhet har stigit kraftigt , framför allt beroende på ökade löne- och utbildningskostnader. Detta har medfört att utrymmet för materielanskaffning minskat. Då blir det oro i leden. Våra strateger och militarister ser framför sig en situation dådet inte kommer att bli möjligt att hålla sig med ett flygvapen värdigt en stormakt eller ett pansarvapen där antalet stridsvagnar procentuellt kan hållas i nivå med vår omvärld, som det heter. Inom marinen är det ju länge sedan man fick släppa tanken på kryssare, och är också jagarna på väg att försvinna-en vettig utveckling som behöver drivas vidare. I detta läge börjar man laborera med tankegångar om att vi har för stor värnpliktskontingent som vi inte har råd att hålla med den tekniska vapenutrustning som soldaterna har rätt att begära. Lösningen enligt dessa tänkare skulle vara att minska personalen och satsa mera på materielsidan. I realiteten innebär detta en övergång till ett elit- och/eller yrkesförsvar. Man måste ju trots allt ha människor som sköter de invecklade systemen, och till det fordras lång och speciell utbildning. Men det är inte en utveckling i folkflertalets intresse. Det militära systemet är redan i alldeles för hög grad undandraget det övriga samhällets insyn och kontroll, och en elitisering skulle förstärka detta förhållande. En motsatt utveckling är önskvärd. Det är i detta sammanhang debatten om ett nytt attackflygplan har väckt sådan uppmärksamhet. Denna fråga tas inte upp i propositionen, då den ju skall behandlas särskilt, men den är för viktig att helt lämna åt sidan. Något nytt attackplan ryms inte inom försvarsramen, däremot kan man fl in utveckling och anskaffning av flygplan A 20, en vidareutveckling av . Flygvapenchefen har på ÖB:s uppdrag redovisat ett alternativ som omfattar anskaffning av det nya attackplanet . Det skulle kosta ytterligare 350 milj. kr. för varje budgetår . Men argumenten för att bibehålla ett flygvapen av nuvarande utseende eller att utveckla nya plan, också med de sänkta prestanda som B3LA eller dess tänkta efterföljare SK-A/38 innebär, är helt ohållbara. Avskräckningseffekten, som det görs ett stort nummer av, påverkas inte i nämnvärd grad av om vi harO, 100,300 eller 500 flygplan. producerar , i fredstid, omkring 20 stridsflygplan per Vi vet att de dagliga förlusterna i de senast utkämpade krigen har varit större. Vi har alltså ingen möjlighet att upprätthålla ersättning och underhåll i en krigssituation, utan vårt flygvapen kommer att vara utslaget . Vad har vi då för nytta av alla miljarder som lagts ner på det? Vi måste komma fram till ett helt annat flygvapen, med helt andra och begränsade uppgifter än vad man inbillar sig att den nuvarande organisationen skall kunna utföra. En mycket större och viktigare fråga än antalet flygvapen och brigader av olika slag är den samhällsstruktur som vi tvingas in i genom den kapitalistiska utvecklingen. Det är meningslöst att, som försvarsledningen och de politiska ledarna för socialdemokratin och de borgerliga partierna nu gör, diskutera försvarsfrågan som om den skulle finnas utanför samhället i övrigt. Några miljoner hit eller dit i försvarsanslag , det är vad som skiljer socialdemokrater och borgare åt. Men det är betydelselöst när samhället t. o. m. i fredstid blir alltmera sårbart för de minsta störningar. Trovärdigheten av att vi kan och vill försvara oss minskar givetvis drastiskt, när en angripare vet att han med några väl placerade insatser effektivt kan lamslå hela det svenska samhället. Det gäller ett område som t. ex. energiförsörjningen, demonstrerat vid ett elavbrott. Det gäller folkförsörjningen i vid mening, där stora delar av landet är helt beroende av tillförsel av både livsmedel och andra oumbärliga varor. Det gäller kommunikationerna, som inte minst den militära planeringen till stor del bygger på. Vi måste t. ex. vid en moblisering flytta tiotusentals man från Syd- och för att kunna fylla upp krigsorganisationen i norr, med åtföljande underhållsproblem i släptåg. Det gäller befolkningskoncentrationen, som redan vid ett avspärrningsläge kommer att medföra stora problem. Överstyrelsen för ekonomiskt försvar (ÖEF), som försöker följa upp och bemästra dessa problem, har inga möjligheter att neutralisera de negativa effekter som samhällsutvecklingen medför. Diskussionen om vår motståndsförmåga och våra möjligheter att överleva som fri nation måste börja på det här planet. Aldrig så många miljarder i försvarsanslag hjälper inte om andra viktiga samhällsfunktioner är så lätta att slå ut. kommunisterna har i samband med försvarsbeslut och i andra sammanhang ständigt påpekat de ovan redovisade skälen för en ny syn på totalförsvarets utformning. Utvecklingen visaralltmera riktigheten i partiets förslag. Partiet anser att ett nationellt försvar skall upprätthållas men utformas med anknytning till dagens verklighet och en rimlig insats i förhållande till andra samhällssektorer. Vpk har begärt att den sittande försvarskommittén skulle få direktiv för nedrustning och omfördelning av resurser inom totalförsvaret. Detta blir en alltmer tvingande nödvändighet. Partiets uppfattning i försvarsfrågan kan i övrigt sammanfattas på följande sätt: Försvaret av det nationella oberoendet måste ses som en samhällsfråga, inte som en militär fråga. Därför börjar det verkliga försvaret i samhällsorganisationen, i internationella förbindelser och handelsberoenden samt andra ekonomiska bindningar. Vpk hävdaratt måste öka sitt oberoende och vidga handelsutbytet. Inom landet måste utarmningen i vissa regioner stoppas och en jämnare fördelning av arbete och bosättning genomföras. Totalförsvaret måste omorganiseras och resurser överföras från den militära sektorn till folkförsörjningen och befolkningsskyddet. Inom det militära försvaret måste i första hand en nedskärning av flygvapnet genomföras. Vpk säger nej till en fortsatt utveckling av till flygplan A 20, till utveckling av B3LA och dess variant SK-A/38. Vi har inte råd att i fortsättningen vidmakthålla en dyrbar konstruktion och utveckling av militära flygplan vars värde i försvaret är mycket tvivelaktiga. Vpk kan gå med på en fortsatt produktion av det lätta attackplanet 60/105 i ett övergångsskede, något som partiet framförde redan vid försvarsbeslut. Den minskning av pansarförbanden som aviseras i propositionen är bra och ligger i linje med vpk:s tidigare förslag. En förstärkning av pansarförsvaret behöver inte innebära fler stridsvagnar, utan i stället en satsning på moderna pansarvärnsvapen. bör således avvecklas och moderniseringen av gamla stridsvagnar avbrytas. Pansarförbanden på bör dras in. Det finns inga möjligheter att upprätthålla ersättning och underhåll till sådana förband där. Det militära försvaret i övrigt skall grundas på allmän värnplikt. En värnpliktsarmé organiserad i ett så stort antal förband som möjligt och utrustad med moderna vapen för pansarvärn och flygbekämpning är det billigaste och effektivaste alternativet för ett land som . De bedömningar som idet fallet görs av arméchefen pås. 29-30 i propositionen kan vpk i stort sett instämma i. En annan och viktigare synpunkt, som arméchefen antagligen inte instämmer i, är att insynen och kontrollen av värnpliktsarmén i mycket större utsträckning måste överföras till de värnpliktiga själva. Endast så kan en demokratisk styrning och utveckling av det militära försvaret säkerställas. Vpk utvecklar dessa synpunkter i en särskild motion. Den militära stabs- och ledningsorganisationen kan rationaliseras och förbilligas ytterligare. Det finns fortfarande alltför mycket skråtänkande i vapenslag och förvaltningar som förhindrar en rationell utveckling. Vpk häri samband med proposition om försvarsmaktens centrala ledning krävt en minskning av stabsorganisationen och ett ökat civilt inflytande. Detta krav gäller också det regionala planet, för vilket förslag nu snart kommer att framläggas. Det är mycket hög tid att ett omtänkande i försvarsfrågan nu kommer till stånd. Det finns ett ökande intresse och en ökande kritik bland stora delar av det svenska folket när det gäller dessa problem. Det är orimligt att försvaret ensamt av alla samhällsområden skall vara garanterat en oförändrad tilldelning av samhällets resurser i ett läge då stora inskränkningargenomfors på andra områden. Problemen måste lösas på både kort och lång sikt. En omedelbar minskning av försvarskostnaderna går att genomfora genom att verksamheten inom flygvapnet skärs ned kraftigt. En rejäl minskning av antalet flygtimmar minskar både den direkta kostnaden och reparations- och underhållskostnader. Detsamma gäller marinen där dyrbara enheter som jagarna direkt kan läggas upp; de skall ändå utgå ur organisationen . Inom armén bör moderniseringen av gamla stridsvagnar avbrytas, stridsvagnsutbildningen skäras ner och antalet sådana förband i krigsorganisationen . Detta tillsammantaget bör ske i en omfattning som säkerställer en prutning av forsvarsanslagen med minst den summa som tillfördes i priskompensation för /78, dvs. drygt 2 000 milj. kr. På lång sikt bör utredningar och planeringar inriktas på en försvarsorganisation av det slag som vpk här och vid tidigare tillfallen har föreslagit. Endast så kan det svenska försvaret utvecklas i riktning mot ett verkligt folkförsvar som har medborgarnas förtroende och i vilket de känner att de har inflytande och rättigheter. Mot bakgrund av det anförda föreslås 1. att hos regeringen hemställer att den sittande försvarskommittén får tilläggsdirektiv om svensk nedrustning och omrustning, 2. att uttalar sig för omedelbara nedskärningar och inskränkningar av den militära verksamheten i enlighet med vad som föreslagits i motionen, 3. att med ändring i propositionen 1978/79:100 beslutar om en sänkning av försvarskostnaderna /80 med . (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)