mot · G2021444 · 1979-01-25 00:00:00 — Motion 1978/79:1444 om tiden för jakt på vildgås i , m. m. Stammen av vilda gäss har visat en påtaglig ökning i . Det gäller framförallt två arter, kanadagåsen och grågåsen, där utvecklingen av experter betecknas som explosionsartad. Hur glädjande ur naturvårdssy npunkt denna utveckling än är har den också medfört problem. De övervintrade gåsflockarna går hårt åt vintersäden: höstraps, höstvete och höstråg. Betydande skador har åsamkats odlarna, som icke har någon möjlighet att få ersättning för dessa förluster. Detta måste uppmärksammas, och det är rimligt att ersättning utgår i detta fall liksom vid skördeskador av annat slag, t. ex. sådana som orsakas av älg och hjort. jordbruksnämnd har i utlagda försök följt gässens framfart på de nämnda tre grödorna, och förste jordbrukskonsulent . konstaterar i en utvärdering att i de gjorda undersökningarna betningsskador i höstraps har lett till avsevärda skördeförluster, medan skadorna i höstråg haft varierande inverkan på utbytet från mindre skördeökningar till betydande skördenedsättningar. För att utröna omfattningen av skadorna utlades i parceller om på starkt betade, medelmåttigt betade och obetade delar av höstsådda fält som varit utsatta för gässens fodersökande. har lämnat anslag till dessa undersökningar. Fem försök har gällt höstraps, ett höstvete och nio höstråg. Om försöken skriver förste jordbrukskonsulent följande: "Försöken i höstraps genomfördes i sydvästra delen av länet 1977. Skadorna var i huvudsak förorsakade av kanadagäss och åstadkomna under eftervintern. I starkt betade parceller var skadorna av sådan omfattning att man kunde överväga om odlingen skulle ligga kvar eller plöjas upp och fältet besås med annan gröda. Medelmåttigt betade parceller representerade ett bestånd som intog en mellanställning mellan starkt betat och obetat och med ungefär hälften av plantorna skadade. Vid tröskningen visade sig skörden från de svårast skadade parcellerna variera av skörden från den oskadade rapsen. Högsta skörden, 68 96, hänför sig till ett försök med kraftigt utvecklad raps som haft lättare att hämta sig från skadorna än raps som varit sämre utvecklad. I de medelmåttigt betade parcellerna låg skörden av skörden från oskadat. Skadorna i höstrapsen var sålunda betydande. Höstveteförsök visade enligt samma utvärdering att avkastningen blev , lägst från den starkt betade parcellen, medan den svagt betade parcellen lämnade högre utbyte än den helt obetade parcellen. Ett enda försök är dock ej tillräckligt för att dra säkra slutsatser. I fråga om höstråg har försök genomförts 1975, 1976 och 1978. visade skörden från lägre avkastning i betade parceller än i obetade. 1978 gav betningsskador på mellan 10 och 20 96. Av fem utlagda försök gav den fjärde lokalen en avsevärd skördenedsättning i betade parceller. Som nämndes inledningsvis har stammen av vildgäss ökat kraftigt . Professor i ger i Skåne-Jakt (nr 2-3 1978) en sammanfattning av utvecklingen. Han konstaterar att dels antalet gäss ökat kraftigt, dels har ytterligare två arter börjat uppträda i betydande antal. I stora skaror förekommer sädgås, bläsgås och kanadagås. Mera tillfälligt uppträder spetsbergsgås (en underart av sädgås), vitkindad gås, prutgås och snögås. Sädgås och bläsgås har ökat i , dit de kommer för att övervintra sädgåsen från sina sommarvisten i norra och europeiska , bläsgåsen från tundrorna längs . Kanadagåsen har enligt professor ökat explosionsartat och ökningen tenderar att accelerera ytterligare. Detsamma gäller grågåsen, som kan uppträda i flockar om många hundra fåglar. Till detta kan läggas en iakttagelse av länsjaktvårdaren i , , att gässen ändrat vanor. Från sjöarna i det inreav länet hårde flyttat ut mot kusterna, där man inte varit van att se gäss uppträda i denna omfattning och där man inte heller tidigare varit utsatt för de skador de åsamkar jordbruket. Grågåsen, som häckar i , kommer redan tidigt , och det är då den kan - för att citera professor - vålla lokal men mycket koncentrerad skada på växande gröda. Kanadagåsen och sädgåsen hör till vinterfäglarna i . Framför allt rapsfälten utgör lätt åtkomliga betesställen för dem. Här ställer de till skada dels genom att de betar av plantorna under tillväxtpunkten och därvid kan ta död på dem, dels genom att de trampar ner broddén med sina platta fötter. Det sistnämnda kan inträffa , när nattfroster och dagsmeja förvandlar marken till uppblött gyttja. Under den osedvanligt hårda vintern har de vilda gässen uppträtt i större flockar än , bl. a. på (sydvästra hörnet av mellan och ). Snön, som vållat stopp och kaos på vägarna, ligger dock inte djupare på fälten än att rapsplantorna, som utvecklats väl under den milda hösten, är lätt åtkomliga. Ytterligare risk för skada föreligger när vintern börjar övergå i vår och mildare väder kommer. Tillväxten av vildgässtammen i är nu så påtaglig att den måste hållas inom rimliga gränser. Professor , som i hög grad månar om det vilda i , säger om den korta allmänna jakttid - som är tillåten - att när det gäller sädgås och bläsgås stammen gott tål en sådan måttlig beskattning. Kanadagåsen importerades hit av . Den har funnit sig väl till rätta och ökar nu så kraftigt att det måste övervägas, om vi inte här-för att citera professor förnyelsebar naturresurs som kan och bör beskattas genom en ganska omfattande jakt, gärna . En förlängning skulle kunna ske efter sädgåsjakten. Då skulle man också kunna komma till rätta med den betydande skada som kanadagåsen nu åsamkar jordbruket. Med nuvarande utveckling av stammen bör en kort sommarjakt på grågås kunna vara befogad i liksom den har förekommit på . Ett system med grupplicenser bör kunna användas. I fråga om den förlängda jakttiden bör också den synpunkten framhållas att den skulle kunna bidra till ett lugnare jakttempo. De som är tillåtna för jakt skapar hets bland jägarna, med resultat att alltför många fåglar skadeskjuts. Att hålla rimlig balans mellan det vilda och jordbrukets berättigade anspråk på skydd för växande gröda är en viktig uppgift för det allmänna och därtill väl förenligt med naturvårdens intressen. Med den omfattning som skada på främst växande vintergrödor nu fått bör det också vara rimligt att ersättning utgår från det allmänna till odlarna. Med anledning av vad som anförts hemställer jag att beslutar att hos regeringen anhålla E att motionen med hänsyn till vad däri sagts om behovet av förlängda jakttider på vildgås i hänskjuts till jakt- och viltvårdsbe redningen, 2. att frågan om ersättning till jordbrukare för skador genom vildgäss på växande gröda görs till föremål för utredning.