mot · G2022698 · 1979-05-15 00:00:00 — av och med anledning av propositionen 1978/79:213 med redovisning av planeringsskedet i den fysiska riksplaneringen I propositionen 1978/79: 213 redovisas de utgångspunkter som regeringen har angett för det fortsatta arbete som bör komma till stånd för att fullfölja tidigare beslut beträffande den fysiska riksplaneringen. I detta sammanhang ägnas särskild uppmärksamhet åt markanvändningen på Sydbillingen i . Därvid redovisas regeringens beslut i ärendet, där det sägs att det med hänsyn till naturvårdens och friluftslivets intressen är mycket angeläget att det förordnande om naturreservat som planeras för Sydbillingens platå kommer till stånd och kan ersätta det interimistiska förordnande enligt 11 § naturvårdslagen som f.n. gäller. I rapporten nr 6/79 Sydbillingens platå har i redovisat det utredningsarbete som utförts för att klarlägga områdets värde som naturvårdsobjekt. Denna rapport har remissbehandlats av berörda kommuner och andra instanser. framhåller att sammanhängande områden av någorlunda orörda naturskogar blivit mycket ovanliga i . Både för skogsforskningen och av naturvårdsskäl är det därför av utomordentligt värde att kunna bevara en snart 100-årig naturskog för framtiden. Men förutsättningen för att naturskogens värde skall bestå är att den lämnas utan skogsskötsel eller annan påverkan, påpekar både och i sina remissvar över . i och Vänerskog ekonomiska förening anser emellertid i ett gemensamt remissvar att området saknar i princip värde ur vetenskaplig synpunkt. För det rörliga frilufts livets del är det ej motiverat med reservatsbildning. Skulle myndigheterna trots det och mot markägarnas vilja besluta om reservatsbildning skall marken lösas in, skriver LRF och Vänerskog och fortsätter: Den enskilde skogsägaren drabbas ekonomiskt vid förordnanden av denna typ. Långt utdragna utredningsarbeten och diskussioner försvårar hans planering, leder till stillestånd i skogsbruket och till undersysselsättning. Slutligen påpekar man att skogsägaren i gemen har en vilja att bära sitt samhälleliga ansvar både gentemot naturvårdens intressenter och gentemot skogsindustrin och dess anställda. Denna vilja till ansvarstagande åter 1 1978/79. speglas i det särskilda remissvar vilket bilägges denna motion som företrädare för de direkt berörda markägarna har avgivit. Även inom berörda kommuner reser man invändningar mot det planerade naturreservatet. , inom vilken den större delen av området är beläget, avstyrker att Sydbillingen avsätts som naturreservat med bl.a. följande motiv: utredningsmaterial har sammanfattats av professor vid lantbruksuniveristetet. Han konstaterar bl.a. att friluftslivet inte är speciellt omfattande inom reservatet medan den militära aktiviteten i området lämnar sina spår. Kardell stryker under att man i fallet Sydbillingen på intet sätt kan tala om vildmark eller en urskog, utan att dessa begrepp ligger under förutsättning att området lämnas ostört från mänskliga ingrepp. Kardell har på uppdrag även skisserat riktlinjer för en skötselplan för området. Sammanfattningsvis kan de sägas gå ut på att någon skötselplan inte fordras utan området lämnas ostört för framtiden. Härigenom skulle området kunna fungera som ett jämförelseobjekt till områden med normal skogsskötsel. Han anser emellertid att området bör utvidgas till att omfatta hela platån inkl. delar av sluttningarna. Ett alternativ som diskuteras med hänvisning till de tidigare planerna på ett militärt skjutfält vid - skulle vara att bevara ett intakt sydsvenskt mossekomplex, dvs. den nordöstra delen av det tillfälliga naturreservatet. Mot bakgrund av vad som framkommit ovan är synnerligen tveksam till ett naturreservatsförordnande för Sydbillingen i den form som det nu har beskrivits i meddelande. Som skäl till denna stora tveksamhet önskar kommunen framhålla att efter beslut i skjutfältsfrågan kvarstår flera skilda markanspråk i området: skogsbruk, industri, rörligt friluftsliv och vetenskaplig naturvård, att flera av tidigare argument för avsättandet av ett tillfälligt naturreservat visat sig vara oriktiga vid en närmare granskning, att bedömningen stor mångformighet motsägs av de floristiska och faunistiska inventeringarna, att urskogsstadiet ligger och fordrar att området lämnas orört till dess, samt att kostnaden för att lämna ett 2.000 ha stort representativt avsnitt av vår vanliga natur orört fordrar resursmässiga avvägningar gentemot övriga riksintressen i det nya argumenteringsläge som uppstått, dvs. att de miljonbelopp som förverkligandet av handlar om måste jämföras med t.ex. , och . Avslutningsvis avstyrker således att Sydbillingen avsätts som naturreservat enligt de riktlinjer som angivits i . Kommunen vill dessutom uppmärksamma på behovet av att avverkningsförbudet upphör att gälla, då det orsakat stor osäkerhet för berörda markägare i området.. i avstyrker reservatbildning på Sydbillingen. Nämnden anser att tillfredsställande lösningar kan nås genom ett naturvårdsanpassat skogsbruk. Som huvudregel för detta ställningstagande framhåller nämnden bl.a. följande: I den fysiska riksplaneringen har Sydbillingen bedömts vara av riksintresse för bl.a. det rörliga friluftslivet. Vissa andra delar av Sydbillingen och dess omgivningar har otvivelaktigt höga kvaliteter som lockar till friluftsliv, men det gäller icke för det planerade naturreservatet, som till övervägande del är svårtillgängligt. För rörligt friluftsliv torde flertalet människor önska sig en välskött skog, dock ej med stora slutavverkningsytor. Skulle allt skogsbruk inom naturreservatet upphöra, torde dettas dragningskraft på det rörliga friluftslivet ytterligare minska. Skogens karaktär av skräpskog tilltar utan att det blir någon äkta urskog. Utförda inventeringar och professor utredning visar att de argument, som vid tillkomsten av det tillfälliga naturreservatet anfördes som belägg för Sydbillingens värde för vetenskaplig naturvård, ej var väl underbyggda. Verkställda biologiska inventeringar ger vid handen att växt- och djurlivet på Sydbillingen ej är särskilt artrikt och att det ej synes vara av något större vetenskapligt värde. Att skogen skulle ha något speciellt värde som genreservat inom området i samband med bildandet av det tillfälliga naturreservatet, kan ej sägas ha belagts genom den senast gjorda utredningen. Något egentligt och klart utformat program för områdets användning för vetenskaplig forskning och naturvård vid en definitiv reservatsbildning föreligger ej. Motiven är genomgående mycket allmänt hållna. Detta försvårar och gör det nära nog omöjligt att jämföra Sydbillingens värde som naturreservat med andra områden av liknande karaktär vilka också aktualiseras som reservat. Samhällets årliga kostnader i form av produktionsbortfall i skogsbruket vid en reservatsbildning har beräknats till . Detta är ett betydande belopp, trots att förutsättningarna för skogsbruk inom området icke är de bästa. Därtill kommer de kapitalkostnader som blir följden av att staten måste överta äganderätten till området. Tillfredsställande lösningar kan uppnås genom någon form av naturvårdsanpassat skogsbruk. Detta synes accepteras av nuvarande ägare, vilket framgår av respektive remissvar. Enligt vår mening är det med hänsyn till det statsfinansiella läget mera lämpligt att satsa de begränsade ekonomiska resurser som staten förfogar över på att i första hand göra centrala delar av till nationalpark, för att förverkliga andra angelägna önskemål om naturreservatsbildning exempelvis Rösjö mosse samt med kraft fullfölja riksdagsbeslutet om restaurering av . När i samband med bildandet av det tillfälliga naturreservatet förbjöd avverkning inom området vållade denna åtgärd en storm av protester från berörda skogsägare. Orsaken härtill är att markägarna inte får någon ersättning för uteblivna inkomster från skogsavverkningen. Förfarandet regleras i flera lagar med inbördes olika bestämmelser för dispensförfaranden och handläggning av överklagningsärenden, som dessutom leder till att tas i anspråk. Även om det förefaller möjligt att förenlda bestämmelserna kvarstår dock principfrågan, dvs. när markägarna skall få ersättning för det intrång som samhället påbjuder; med andra ord vilka kostnader för naturvården skall den enskilde markägaren svara för, och när och vad skall staten betala? Enligt vår mening bör då naturvårdsområden, reservat, översiktliga planer m. m. initieras så att ett nära samarbete redan i inledningsskedet etableras mellan myndigheterna och berörda parter. Detta samarbete bör även inkludera överenskommelser beträffande ansvarsfördelning och underhållskostnader. Vid genomförandet av nya naturvårdsobjekt måste klarhet vinnas om att ägarna kan erhålla ersättningsmark vid intrång eller nyetablering. Vi efterlyser därför i detta sammanhang generella förbättringar för att hålla berörda brukare och deras anställda skadeslösa som erforderliga utredningar och beslutsprocesser i dylika ärenden tar i anspråk. Med hänvisning till vad som anförts hemställer vi 1. med anledning av redovisningen i propositionen 1978/79:213 uttalar att ett förordnande om naturreservat för Sydbillingens platå ej bör komma till stånd, 2. beslutar att det interimistiska förordnandet enligt 11 § naturvårdslagen skall avvecklas till förmån för ett naturvårdsanpassat skogsbruk, 3. hos regeringen anhåller om översyn av bestämmelserna för dispensförfarande och handläggning av överklagningsärenden i frågor som angivits i motionen, 4. beslutar att berörda markägare skall tillerkännas skälig ersättning för det intrång som bildandet av tillfälliga naturreservat medför, 5. beslutar uttala att ersättningsmark skall garanteras berörda markägare vid bildandet av naturreservat eller vid motsvarande former av intrång på enskilt ägd mark. Remissvar angående bildande av naturreservat på Sydbillingen Vi av det tänkta naturreservatet berörda markägare önskar efter att ha tagit del av det tillhandahållna remissmaterialet lämna följande synpunkter. Ett reservat på Sydbillingen skulle bli yngsta och mest kulturpåverkade urskog. Området är nu relativt glest bevuxet av rester från betesskog och , då betesdriften och topphuggningen successivt minskade. Kända planteringar av skog har förekommit men den värdefullaste skogen har uppkommit och efter sådd och planteringar av övervägande utländskt ursprung. Påståendet att skulle ha en värdefull genresurs är orealistiskt, eftersom området konsekvent hårdbetats, eldhärjats och skogen skövlats på ved och virke, varför de sämsta träden fått reproducera sig. De större mossarna är intressanta inte minst ur energisynpunkt, men vid industriell exploatering har myndigheterna redan genom full beslutanderätt. Enligt i utredningen behöver inga åtgärder vidtagas för att skydda mossar och mossvegetation. Vi frågar också om de 250 skogsägarna på Sydbillingen måste vara värdar för forskning i skogens rötsvampar. Kunde inte den forskningen förläggas till av staten redan ägda skogar. Samma gäller insektsfaunan. Anmärkas bör att allvarliga barkborrangrepp förekommer på Sydbillingen, bl.a. inom reservatsområdet. Och dessa angrepp har kommit sedan området belagts med restriktioner som förhindrat ägarna att rätt sköta sin skog. utredning är i mångt och mycket föredömlig, men vi ställer oss frågande inför de slutsatser han dragit. Vi får närmast intrycket att Kardell behagar skämta med sina uppdragsgivare. Han skriver t.ex. 1 ett skede då man har tillräckligt med skog och god försörjning med materiella resurser i samhället har vi råd att avstå från en del produktion för ett i vissa fall ganska diffust naturvårdsintresse. Det finns en tendens til! att ekonomiskt oansvariga personer fattar beslut som sedan både enskilda och hela samhället får lida för. Det är hög tid att stoppa en urskillningslös och ekonomisk katastrofal expansion av stornaturreservat inom länet. Myndigheternas trevande agerande och den oftast långa utredningstiden för sådana här områden skapar ovisshet om framtiden, irritation och handlingsförlamning hos markägarna. Trädfällningsförbuden på Sydbillingen kom helt överraskande för skogsägarna utan någon föregående information och samråd (inte ens med ). Även handläggningen senare lämnar en hel del övrigt att önska. Skogsägarna har t.o.m. förhindrats att utföra de mest nödvändiga skogsvårdande åtgärder, som att ta vara på vindfällen och utföra plantering på redan avverkad mark. Det ligger ju i varje skogsägares eget intresse att i nära samarbete med SVS driva sitt skogsbruk på bästa tänkbara sätt. Får brukarna i stället för restriktioner, handlingsfrihet inom skogsvårdslagens gränser kommer också naturvårds- och samhällsintressena att bättre tillgodoses. Ägarstrukturen är förnärvarande en garanti för att områdets mångformighet vad gäller växtlighet och djurliv skall bestå. Arronderingens brister ur skogsbrukssynpunkt bör kunna prövas av och elimineras med hjälp av därav berörda myndigheter. Vi direkt berörda markägare har tidigare framfört förslaget om samråd och gör det nu igen. Vi menar att man genom frivilliga överenskommelser kan komma fram till resultat som garanterar en god naturvård på Sydbillingen. Ett reservatsbildande är obefogat. Vi vill understryka att, när vi återfår förfogandet över vår mark, ser vi även i fortsättningen liksom tidigare gärna fritidsfolket som våra gäster på Sydbillingen. Om det trots allt som talar emot det, bildas ett naturreservat på Sydbillingen, måste vi kräva, att man före beslutstillfället genom detaljutredningar kan visa vilka ersättningsmarker och vilken ekonomisk gottgörelse som erbjuds de drabbade för stilleståndstid och i övrigt. Med stöd av ovanstående föreslår vi att beslutar avvisa förslaget att bilda naturreservat på Sydbillingen. För berörda markägare på Sydbillingen