mot · G2021698 · 1979-01-25 00:00:00 — av m. fl. om den ekonomiska politiken Den ekonomiska politiken skall syfta till att skapa full sysselsättning, rimlig prisstabilitet, ekonomisk tillväxt, rättvis inkomstfördelning, regional balans och jämvikt i bytesbalansen. Dessa målsättningar är i hög grad inbördes beroende av varandra. Av grundläggande betydelse är nu att forma en aktiv och expansiv närings- och regionalpolitik, syftande till arbete för alla, och att fullfölja den ekonomiska stabiliseringspolitiken från trepartiregeringens tid. Inte minst viktigt därvidlag är att upprätthålla prisstabilitet. 1979 tycks bli ett bra år för svensk ekonomi - detta trots att man knappast kan förvänta någon starkare efterfrågeökning på världsmarknaden. En expansion av exporten måste i väsentlig mån ske genom återtagande av marknadsandelar. Inom OECD-området kan efterfrågetillväxten successivt avta . Då dragkraften flyttas från till länder som spelar en större roll för utrikeshandel, främst , kan detta positivt påverka vårt näringslivs efterfrågebild. Den stora skillnaden för del,jämfört med situationen då vi förra gången hade en konjunkturuppgång 1975-1976, är att vi till följd av trepartiregeringens ekonomisk-politiska åtgärder och ett ansvarsfullt avtal på arbetsmarknaden i stor utsträckning har kunnat återge svenskt näringsliv dess konkurrenkraft. Insatser för att ge vår valuta ett realistiskt värde och anpassa hemmakonsumtionen till de tillgängliga resurserna har givit utdelning. Förutsättningarna finns att vi en bit in skall ha nått en varaktig balans mellan konsumtion och produktion och kommit till rätta med det löpande underskottet gentemot utlandet. För att bedöma det svenska näringslivets ekonomiska situation och det ekonomisk-politiska handlingsutrymmet bör man också ta in 1980, och helst även 1981, i bilden. Den förväntade utvecklingen för denna tidshorisont kommer emellertid att beröras först i den reviderade finansplanen . Mycket talar emellertid för att 1980 och 1981 internationellt kommer att bli sämre än 1979, bl. a. beroende på riskerna för att en amerikansk tillbakagång då kan slå igenom kraftigare på den internationella efterfrågan, samt att verkningarna av nu föreslagna stimulansåtgärder i olika länder ebbar ut. räknar med en viss försämring redan under loppet av 1979. De internationella förutsättningarna , och kanske i viss mån även 1 1978/79. 1980, kan dock komma att erbjuda svenskt näringsliv möjlighet att nå ett stycke på väg tillbaka till balans. Dessa möjligheter måste utnyttjas fullt ut. Prognoserna är dessutom osäkra, och utvecklingen kan medföra försämringar bl. a. i fråga om tillförsel och priser på råvaror (t. ex. olja). Med vårt utsatta läge har vi inte råd at ta några risker genom att basera den ekonomiska politiken på prognoser som visar sig vara alltför optimistiska. Detta kan inte minst gälla finansplanens bedömning av 1980. Den ekonomiska politikens möjligheter Det är nu förutsättningarna finns att återställa jämvikten i svensk ekonomi. Den inhemska efterfrågan måste hållas på en sådan nivå att det yttre balansmålet inte äventyras. Vi måste utnyttja tillfället att öka våra marknadsandelar så mycket som möjligt, både på export- och på hemmamarknad så länge förutsättningarna härför är gynnsamma. Vi står således kvar vid den grundläggande bedömningen av svensk ekonomi som vi redovisade i partimotionen 1978/79:94 . Detta innebär att såväl den offentliga sektorns som hushållskonsumtionens expansion på kort sikt måste begränsas för att trygga sysselsättningen och den långsiktiga välfärdsutvecklingen. Vi varnade för de konsekvenser folkpartiregeringens stimulanspolitik skulle kunna föra med sig för stabiliseringspolitiken,och då särskilt de förödande effekteren ny inflationsvåg skulle ge. beslöt halvera den av regeringen föreslagna stimulansen via inkomstskatterna. Regeringens bedömning grundade sig på att den privata konsumtionen borde öka 1979. Trots att minskade stimulansen har den siffran nu räknats . Om man till detta skulle lägga bedömning av sparkvoten, vilket det finns vissa skäl som talar för med hänvisning till tidigare erfarenheter, skulle vi nå en privat konsumtionsökning på 3,5 å . En sådan händelseutveckling skulle rasera den relativa stabilitet som mödosamt byggts upp . Vi skulle ånyo glida in i en inflations- och kostnadsutveckling som skulle resultera i förlorade marknadsandelar och minskad sysselsättning. Det bör i sammanhanget påpekas att långtidsutredningen i sina bedömningar kommit fram till att de långsiktiga balansmålen förutsätter en privat konsumtionsökning . I finansplanen argumenteras kring nödvändigheten av att upprätthålla den inhemska efterfrågan för att därigenom nå bättre kapacitetsutnyttjande i näringslivet. Konsumtionsstimulanser skulle i ett sådant perspektiv väga lätt i förhållande till de stora belopp som transfereras till industri- och arbetsmarknadspolitiska åtgärder. I det nuvarande ansträngda läget har sådana argument emellertid begränsad räckvidd, så länge man inte kan påvisa att kostnaderna för industri- och arbetsmarknadspolitik reduceras i samma takt som konsumtionen ökar. Anställningsgarantier för de anställda vid varven är ett exempel på att regeringen i detta avseende inte lever upp till sina målsättningar. Det finns skäl peka på att kapacitetsutnyttjandet redan nu växer i svensk industri, främst som ett resultat av exportefterfrågan. I vissa branscher och regioner finns flaskhalsproblem med överhettningseffekter som följd. Det finns därför skäl erinra om att stor försiktighet måste iakttagas med expansionsåtgärder under en konjunkturuppgång. Regionalpolitiken som medel för ekonomisk balans Efterfrågans inriktning mot olika branscher och företag uppmärksammas, vilket bl. a. har belysts i tidigare finansplaner (jfr prop. 1977/78:100 s. 17f.). Det kan visa sig att den totala outnyttjade kapaciteten i betydande utsträckning finns i andra branscher och regioner än dem som blir föremål för en snabbt ökande efterfrågan. Som man konstaterar i årets finansplan (s. 27-28) är kapacitetsutnyttjandet redan nu högt inom de mest expansiva delarna av industrin. Om sådana flaskhalsfenomen blir vanliga är riskerna stora för att den påbörjade uppgången starkt försvåras och att den gynnsamma pris- och kostnadsutvecklignen ej kan fullföljas. Överhettningssymptom sprider sig snabbt i hela ekonomin och kan äventyra hela stabiliseringspolitiken. Erfarenheterna från välfardssynpunkt av flyttningspolitik är sådana att motståndet mot en ny flyttningsväg är stor. Endast genom att i större utsträckning styra produktionstillväxten till regioner med hög arbetslöshet kan en fördelning av efterfrågetrycket inom näringslivet åstadkommas, som tryggar expansion utan inflationstryck. När nu efterfrågan på arbetskraft inom industrin väntas öka, är det utomordentligt viktigt att skapa sådana incitament att kapitalet företagsamheten - söker sig till arbetskraften, i stället för att söka framtvinga den motsatta utvecklingen. Liksom sysselsättningsutredningen har kommit fram till att detta kräver 400 000 nya jobb till mitten av . Det är den uppgift vi står inför när det gäller utformning av ekonomisk politik, närings- och regionalpolitik. En förstärkt regional orientering av den ekonomiska politiken blir därför inte bara en förutsättning för full sysselsättning och regional balans utan också för inflationsbekämpningen. Särskilt betydelsefulla i detta sammanhang är insatser för en utjämning av skatteunderlaget mellan olika kommuner, enligt KEU:s (kommunalekonomiska utredningen) förslag. 1979 kommer av allt att döma att erbjuda möjligheter för företagen att ta igen en del av vad som gick förlorat under de osedvanligt besvärliga åren 1* 1978/79. inträdde forbättringar, men i många fall hårde samlade svårigheterna blivit så stora, att endast omfattande resultatförbättringar kan trygga framtida verksamhet och sysselsättning. Det är givetvis i första hand genom näringslivets egen kraft, förmågan hos de anställda och företagsledningen ute på företagen att ta vara på den förbättrade efterfrågan som marknaden nu erbjuder, som ökad sysselsättning och växande investeringsvilja måste skapas. Företagen måste nå resultat som möjliggör satsningar på förnyelse och utveckling och återställer deras finansiella styrka. Tillräckliga resurser ger också en uthållighet vid priskonkurrens, som företag med förlust eller dålig lönsamhet inte klarar. Det är omöjligt att skapa riskbärande sparande så länge detta lämnar lägre avkastning än bank- eller obligationssparande. I detta sammanhang kan också pekas på de möjligheter som medvetna statliga satsningar, inom ramen för t. ex. energipolitiken (utnyttjande av inhemska energikällor m. ), kan skapa för näringslivet och sysselsättningen, inte minst i de regioner där behoven av ökad aktivitet är särskilt stora. I den speciella situation av ökande aktivitet som ekonomi befinner sig i 1979 och 1980 kommer de regional- och branschpolitiska insatserna att spela en central roll för utfallet av den ekonomiska politiken. ställningstagande till denna förutsätter att viktiga näringspolitiska frågor klarläggs. Den senaste tidens erfarenheter har visat att näringspolitiska ställningstaganden för sin framgång är beroende av en bred politisk förankring, förutan vilken såväl helhetsperspektivet på den ekonomiska politiken som kraften i besluten går förlorad. Regeringen bör därför skyndsamt kalla partierna och övriga berörda till överläggningar om dessa frågor. I finansplanen redovisas att det finansiella sparandet i samhället hamnar på ett minus. Den situationen måste med det snaraste rättas till. En viktig utgångspunkt därvidlag är självfallet att hålla tillbaka de nya anspråk som riktas mot den offentliga sektorn. Det är också så att stora budgetunderskott under en högkonjunktur begränsar handlingsmöjligheterna då tiderna blir sämre. Hushåll Bostäder Näringsliv Offentlig sektor -18 (staten -34, socialförsäkringar +15, kommun + 1 = -18) Dessa siffror belyser den finansiella situationen i vårt land. Det råder inget som helst tvivel om att vi inte kan leva med ett totalt sett negativt sparande. Det finns i princip tre vägar som står till förfogande i en sådan här situation. Det är att öka sparandet, minska utgifterna eller låna utomlands. Om inte påfrestningarna på statens budget minskar genom en ökad aktivitet i ekonomin kan vi stå inför en situation där omfattande offentliga besparingar är det enda tillgängliga alternativet. Sådana åtgärder har måst vidtagas i andra industriländer. politik för stabilisering syftar till att undvika sådana påfrestningar. Det krävs den största möjliga återhållsamhet inför nya offentliga åtaganden. Detta är i grunden en fråga om samhällssolidariteten. Samhällets åtaganden måste inriktas på de svagaste grupperna i samhället - pensionärer, sjuka, handikappade och barnfamiljerna. Redan för att kunna genomföra gjorda åtaganden för dessa grupper erfordras största möjliga restriktivitet på andra områden. De insatser som sker på andra områden måste ha till syfte att stärka och stabilisera ekonomin i sin helhet. De svenska hushållens vilja och förmåga att solidariskt medverka till att stabiliseringspolitiken skall nå resultat innebären tillgång för den långsiktiga utvecklingen mot ekonomins balans. Detta bör inte äventyras av kortsiktiga konsumtionsstimulanser. I slutet av detta år skall arbetsmarknadens parter träffa nya avtal, som blir av avgörande betydelse för utvecklingen . Det finns goda förutsättningar att denna uppgörelse kommer att präglas av samma ansvar för den samhällsekonomiska utveckilngen som avtalet för 1978-1979. , 1978, förbättrades reallöneutfallet med inemot jämfört med vad arbetsmarknadsparterna förutsatt. Även fortsatt gäller, att förutsättningarna för ett ansvarsfullt avtal är beroende av att inflation och inflationsförväntningar kan hållas tillbaka. Beslut på skatteområdet och på det familjepolitiska området är andra viktiga åtgärder som bidrar till att höja de reala inkomsterna och härigenom underlätta höstens avtalsrörelse. Förutsättningen härför är i avgörande grad att inflation och inflationsför väntningar kan hållas tillbaka. Åtgärder på skatteområdet och på det familjepolitiska området bör ses i perspektiv av höstens avtalsrörelse. Vi vill när det gäller skattepolitiken erinra om den klara prioritering av den kommunala skatteutjämningen, som gjorde : De utredningsförslag som f. n. övervägs inom budgetdepartementet innebär att åtgärder bör genomföras för att uppnå snara förbättringar i dessa hänseenden. Enligt utskottets uppfattning bör marginalskatterna sänkas, vilket också skatteutredningen föreslagit. är det av vikt att inte nu binda sig för skattelättnader av sådan omfattning att man försvårar genomförandet av kommunalekonomiska utredningens förslag. Som framhålls i motionen 1978/79:94 innebär detta utredningsförslag en väsentligt utökad skatteutjämning och andra åtgärder för att skapa större rättvisa både mellan kommunerna inbördes och i fråga om kostnadsfördelningen mellan stat och kommun. Detta återverkar i sin tur också på de kommunala utdebiteringarna och därmed på marginalskatten, något som kan skapa avsevärda lättnader i skattetrycket inte minst för de lägsta inkomsttagarna. Enligt utskottets uppfattning bör åtgärder av detta slag prioriteras vid det fortsatta arbetet. (SkU 1978/79:19.) Förutom de fördelningspolitiska aspekterna av en kommunalskatteutjämning vill vi framhålla att det är inom denna sektor som de stora åtagandena har gjorts. Det gäller utbyggnad av äldreomsorg, långtidssjukvård och barnomsorg. Om detta skall kunna ske med en rimlig fördelning av bördorna mellan individer och regioner, förutsätter det en prioritering av K.EU (kommunalekonomiska utredningen) så som beslutat. Folkpartiregeringens ekonomiska politik bygger till stor del på den grundval trepartiregeringen lade. Vi har emellertid sett oss föranlåtna att varna för en alltför lättvindig syn på frågan om konsumtionsstimulans. Detta är befogat inte minst med utgångspunkt i den utveckling av den privata konsumtionen som förutspås, trots den återhållsamhet lyckades genomdriva . Regeringen har ännu inte presenterat sin syn på en råd viktiga frågor . Det gäller skattepolitiken, närings- och regionalpolitiken, trafikpolitiken, familjepolitiken och energipolitiken. Förslag kommer emellertid att presenteras inom dessa områden. Vi återkommer med förslag i anslutning till dessa propositioner. De kraftfulla åtgärder som vidtagits för att trygga sysselsättning och svensk industris långsiktiga utveckling måste fullföljas. Det gäller de program som beslutats för att rädda de s. k. krisbranscherna, och det gäller självfallet en fortsatt hög industripolitisk beredskap. Av särskilt stor betydelse för en långsiktig näringspolitik är att hävda de mindre och medelstora företagens utvecklingsmöjligheter. De förslag redan nu presenterat av ekonomisk innebörd har till syfte att trygga sysselsättningen och att bevara tillgängliga resurser för framtiden. Det är angeläget att tunga förslag av ekonomisk-politisk innebörd som skall presenteras ges en sådan utformning att de passar in i det decentraliserade ekonomisk-politiska mönster som lades av den regering som avgick . Därigenom läggs en stabil ekonomisk grund för en positiv välfärdsutveckling. Med hänvisning till det anförda hemställes 1. att godkänner de i motionen förordade riktlinjerna för den ekonomiska politiken, 2. att godkänner de i motionen förordade riktlinjerna för budgetregleringen, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vadsom i motionen anförts om närings- och regionalpolitikens betydelse för den ekonomiska utvecklingen, 4. att hos regeringen begär skyndsamma överläggningar mellan partierna och berörda parter om närings- och regionalpolitikens inriktning med hänsyn till de samhällsekonomiska förutsättningarna. () () () () () MAJ () () () () () () . ÅSLING (c)