mot · G2021108 · 1979-01-25 00:00:00 — SÖ har också på trepartiregeringens uppdrag inventerat förekomsten av överbelagda högstadieskolor, och åtgärder kan nu vidtas för att eliminera dessa allvarliga problem. SIA-betänkandet Skolplanering och skolstorlek överlämnades i korrektur till dåvarande skolministern , och på regeringens uppdrag färdigställdes och aktualiserades detta. Ett betydligt säkrare beslutsunderlag då det gäller att avgöra t. ex. en skolas storlek finns därmed till de kommunala myndigheternas förfogande. Avsikten var att utifrån detta betänkande lägga fram proposition till om förbättrad skolplanering. Under socialdemokraternas regeringsinnehav utvecklades en mycket snäv praxis, som inte stod i överensstämmelse med gällande lag, när det gällde rätten att starta enskilda skolor. Skollagens bestämmelser är dock entydiga och trepartiregeringen handlade i enlighet med denna lag och undanröjde därmed den rättsosäkerhet som många hade känt. På regeringens uppdrag har vidare en utredningsman dels inventerat förekomsten av och förhållandena för enskilda skolor, dels klarlagt rättsläget beträffande föräldrarätten i detta avseende. Avsikten var att efter remissbehandlingen av utredningsmannens betänkande söka finna vägar att bättre garantera en reell valfrihet för föräldrar att välja skola för sina barn. Nya regler för anordnande av och bidrag till utlandsskolor har införts. har fr. o. m. /79 ansvar för information om samtliga läromedel för (med undantag av film och videogram) samt om läromedel för invandrarundervisningen. Ett arbete inleddes inom för att se över bl. a. objektivitetsgranskningen av läromedel och den nuvarande kopplingen mellan centrala läromedel och gåvoläromedel. Det pedagogiska forsknings- och utvecklingsarbetet kostar samhället stora belopp /79 drygt 36 milj. kr. Huvuduppgiften är att förbättra undervisningen och bidra till skolans inre utveckling. Men det är ofrånkomligen nödvändigt att FoU-arbetet utgår från de problem som elever och lärare har, och erfarenheterna måste snabbt komma dem som arbetar i skolans vardag till del. Bristerna härvidlag är betydande. Trepartiregeringen tillsatte en kommitté för att se över inriktning och organisation samt erfarenheterna av framför allt SÖ:s pedagogiska utvecklingsarbete. En försöksverksamhet inleddes med decentralisering av FoU-arbetet genom att fem länsskolnämnder tilldelades medel för konkreta utveck 1978/79: 1108 Trepartiregeringens avsikt var att, med hänsyn till de många ansökningar om medel för kvalificerade projekt som kom in föregående år, utöka verksamheten till sju länsskolnämnder. Förberedelser gjordes för en genomgripande översyn av och uppgifter. SÖ har dels alltmer fått uppgifter som bör åvila politiska instanser, dels skapat en alltför centraliserad skoladministration. Syftet var att begränsa SÖ:s skolpolitiska roll och återföra t.ex. långsiktig övergripande planering till riksdag och regering och att i betydande utsträckning decentralisera den direkta ledningen av skolväsendet till länsskolnämnderna. Frågan om en ny läroplan, betygsfrågan och den s. k. normgruppens arbete är av central betydelse i arbetet för en bättre skola och måste leda till snara ställningstaganden i . Det är lika angeläget att arbetet inte avstannar när det gäller att bättre anpassa gymnasieskolan till elevernas skiftande behov. De initiativ som trepartiregeringen tog innebar en betydelsefull kursomläggning i skolpolitiken. Dessa måste nu fullföljas för att eleverna skall få en utbildning, anpassad till vårt moderna samhälles behov av välutbildade och dugliga samhällsmedborgare. Föräldrarna har huvudansvaret för sina barns fostran och utbildning och måste i förskolan kunna få stöd i fullgörandet av detta ansvar. Den pedagogiska uppgift som åvilar förskolan måste klargöras i arbetsplanen för förskolan. Uppgiften innebär bl. a. att lära barnen förstå grundläggande begrepp, utveckla dem intellektuellt och socialt och därmed främja deras språkliga utveckling. Barnens sociala, känslomässiga och intellektuella utveckling bestäms i stor utsträckning i den känsliga förskoleåldern. I nu gällande arbetsplan förbigås helt de konflikter som kan uppstå när föräldrarnas värderingar och ambitioner i vad gäller barnens uppfostran skiljer sig från personalens. Problemet är särskilt uppenbart när det gäller invandrarfamiljer. Samma krav på objektivitet och allsidighet som ställs på måste självfallet också ställas på verksamheten i förskolan. Arbetsplanen måste också kompletteras i vad gäller miljön. Den psykiska miljön är lika viktig som den fysiska. 1978/79: 1108 deras metod att tillägna sig kunskaper och färdigheter. Det är ett allvarligt misstag att betrakta deras lek som ett rent tidsfördriv. Verksamheten måste ges en för barnen begriplig struktur. Också i förskolan måste det ställas krav på ordning och reda. Barnen måste ha rätt att ibland få leka ostört och kunna koncentrera sig på vad de gör. De ordningsproblem som redan på lågstadiet börjat bli vanliga har säkerligen sin grund i att barnen inte i förskolan ställts inför krav anpassade till deras ålder. Språkträning måste få en framskjuten plats i förskolan. Förskolan kan få en stor betydelse särskilt när det gäller att stimulera språkinlärning hos barn som kommer från hemmiljöer där språket är torftigt. Att ta till vara förskolans möjligheter i detta hänseende är ett nödvändigt inslag för att höja kvaliteten i utbildningen över huvud taget och för att förhindra att vissa elever i skolan drabbas av allvarliga språkliga handikapp. Forskning visar att det är som den språkliga identiteten utvecklas. Hemspråksträningen (och hemspråksundervisningen på lågstadiet) måste prioriteras. Det är viktigt för invandrarbarnens intellektuella och emotionella utveckling, deras förmåga till begreppsbildning, deras abstraktionsförmåga och deras samhörighet med sin familj och sin kultur. Den allmänna förskolan skall vara en förberedelse för skolan. Alla sexåringar, även de som vistas på daghem, skall ha rätt att delta i deltidsgrupp inom den allmänna förskolan. Övergången mellan förskolan och skolan skall göras så mjuk som möjligt och ske med hänsyn till elevernas mognad. Barn med samma levnadsålder kan skilja sig avsevärt i fråga om psykisk och intellektuell utveckling. Många sexåringar skulle, efter förberedelse i förskolan mycket väl kunna börja på lågstadiet. Omvänt finns det sjuåringar, som har behov av en förlängd förskola. Den försöksverksamhet som länge bedrivits med flexibel intagning i bör nu kunna permanentas. Utvecklingen inom har på många håll inte motsvarat de förväntningar man haft. I många skolor är ordningsproblemen allvarliga och såväl lärare som elever upplever stora brister i arbetsmiljön. Även om situationen på många skolor också är tillfredsställande, är dagens problem oacceptabelt stora, och kraftfulla åtgärder måste sättas in för att komma till rätta med dem. 1978/79: 1108 Föräldrarnas rätt till inflytande på sina barns skolgång måste klarare framgå i skollagen. Skolan bör lika väl som andra samhällsinstitutioner ses som en serviceinstitution till föräldrarna och deras barn. Föräldrarna bör i ökad utsträckning ges tillfälle att aktivt deltaga i skolans vardag; deras inflytande bör garanteras genom medverkan av föräldrarepresentanter i ett lokalt ledningsorgan. Undervisningen måste präglas av en hög grad av individualisering. Att i missriktat jämlikhetsnit behandla alla elever som om de vore lika är orealistiskt. Grova kategoriseringar i praktiska och teoretiska elever tjänar heller inget vettigt syfte. Tvärtom riskerar skolan då att nonchalera elever med en speciell begåvningsprofil. Elever är olika och måste ha rätt att vara olika. Allas resurser behövs i det gemensamma samhällsbyggandet. Det krav vi ställer att alla skall ges en likvärdig utbildning får aldrig tolkas så att alla skall få samma utbildning. Speciell hänsyn måste tas till elever med fysiska eller psykiska handikapp. Under trepartiregeringen skedde en uppräkning av anslagen till undervisning av handikappade barn med . Särskilt uppmärksammades de flerhandikappade barnen. har en ökad integration av handikappade barn i ägt rum. Integration måste alltid ske utifrån den handikappade elevens behov och intressen. En planmässig uppbyggnad av tillräckliga resurser för en utökad integration måste ske. En kommitté tillsattes av trepartiregeringen i syfte att lägga fram förslag om detta. Antalet elever med psykiska och psykosomatiska problem har ökat kraftigt. Skolan måste i ökad utsträckning försöka förebygga psykiska och sociala problem hos eleverna. För en fungerande individualisering av undervisning och fostran krävs också en fungerande elevvård. Någon samlad genomgång och analys av skolans elevvårdsarbete och problem och hinder som försvårar detta har inte gjorts förrän trepartiregeringen tillsatte en kommitté för att se över det psykosociala arbetet i skolan. Moderata samlingspartiet har under en följd av år påpekat att kvaliteten när det gäller kunskaper och färdigheter i basen för senare utbildning stadigt sjunker. Särskilt påtagliga är bristerna i svenska och matematik. En rad svenska undersökningar bekräftar nu att så är fallet. som skolan har misslyckats med att ge de svaga eleverna en tillräcklig kunskapsgrund har skolan också svårt att motsvara de be hov som de studiebegåvade barnen har. Möjligheten för varje barn att utvecklas i sin egen takt och i enlighet med sina intellektuella förutsättningar har inte varit tillfredsställande. Dagens brister i vad gäller baskunskaper och basfärdigheter får inte leda till en sänkt ambitionsnivå för skolan. Eleverna är inte hjälpta av att skolan passivt accepterar deras prestationer utan att ställa krav. Det drabbar dem senare i livet då de får svårt att ta del i en samhällsgemenskap som blir alltmer komplicerad och ställer allt större krav på de enskilda människorna. Den kravlösa skolan drabbar inte minst de svaga de som inte senare kan tillägna sig det som skolan aldrig brydde sig om att lära ut. Och de högpresterande får omvänt det alltför lätt att göra sig gällande utan att egentligen anstränga sig. Eleverna har inte bara rätt att kräva en utbildning som motsvarar deras kapacitet. De måste också göras medvetna om sin skyldighet att utnyttja sina resurser för att kunna tjäna vårt samhälle och vårt land. Brister i kvaliteten drabbar de elever särskilt hårt som inte kommer från hem med studietradition. En utjämning av den sociala snedrekryteringen förutsätter att skolan tar till vara alla elevers behov av intresse, stimulans och uppmuntran. Det är ett allmänt omvittnat problem för eleverna att, vid övergången från mellanstadiet med dess klasslärarsystem, på högstadiet undervisas av tolv eller flera lärare. Att söka lösningen i att införa ett slags enhetslärare och därvid minska kraven på ingående ämneskunskaper kan dock inte accepteras. Lärarnas ämneskunskaper är av avgörande betydelse för undervisningens kvalitet. En breddad kompetens för lärarna kräver i så fall en avsevärd förlängning av lärarutbildningen. En annan väg att gå vore att söka organisatoriska lösningar; exempel på sådana förekommer redan. Den nuvarande läroplanen för fungerar inte tillfredsställande. Bristerna i utbildningens kvalitet är påtagliga, och skolan uppfattas som meningslös av alltför många elever. Det läroplansförslag som överlämnat till regeringen kan inte ligga till grund för en proposition. Respekten för elevernas olika förutsättningar, anlag och intressen har fått vika för ett diffust jämlikhetstänkande, som i praktiken bottnar i en djup oförståelse för andra än de teoretiskt lagda. Ingenstans i förslaget markeras skolans kunskapsförmedlande roll. De grundläggande basfärdigheterna att kunna läsa, räkna och skriva har inte fått den plats som de måste ha. Förslagen bygger på förlegade tankegångar som verkligheten eftertryckligt tvingat de i skolan verksamma att ompröva. 1978/79: 1108 Följande utgångspunkter bör gälla för utarbetandet av en ny läroplan för . Den nya läroplanen måste medge varje enskild elev en studiegång som är anpassad till hans eller hennes egenart i mognad, begåvningsprofil och intressen. Skolan måste slå vakt om rätten att vara olika. Alla elever kan inte undervisas med samma metod, och elever behöver olika att lära sig saker. Läroplanen måste kraftigt understryka att det är ofrånkomligen nödvändigt att skolan ger alla elever goda basfärdigheter i svenska och matematik. Skolan får under inga förhållanden svika sitt ansvar i detta hänseende. Mål och riktlinjer måste fortfarande fastställas centralt, liksom också tim- och kursplaner. Utbildningsväsendet måste bevara en sådan grad av enhetlighet att alla kan erhålla en likvärdig utbildning oavsett var de bor. Läroplanen skall också ange utrymmet för de olika ämnena. Den får alltså inte vara så löslig att vissa ämnen, t. ex. religionskunskap, helt kan förbigås. Inom dessa fasta ramar kan det dock ges utrymme för en betydande flexibilitet. Målnivån för basfärdigheter i svenska och matematik måste fastställas centralt. Användbara diagnosinstrument måste tillhandahållas. På så sätt erhålles ett klart beslutsunderlag för resursfördelningen då det gäller stödinsatser, gruppindelning och anpassad studiegång. Läroplanens mål och riktlinjer skall gälla för hela den samlade skoldagen med dess värvning av lektioner och friare aktiviteter, av formell och informell utbildning. Hela skoldagen skall ha ett klart uttalat pedagogiskt syfte. Skolarbetet måste läggas upp så att eleverna fostras till att samarbeta med kamrater med annan läggning och andra förutsättningar. Verklighetsanknytningen måste öka. Eleverna måste kunna se sambandet mellan skolan och livet utanför och efter skolan. Läroplanen måste ge struktur åt skolarbetet. Det måste byggas upp så att eleverna uppfattar syftet med skolarbetet och inser varför kunskaper är nödvändiga. Den ämnesinriktade sektorn eller grundkurssektorn bör vara av ungefär samma omfattning som . Viss tid, med angivande av minimum och maximum, bör kunna få användas för projektarbeten för att medge fördjupning och tillämpning av de inhämtade kunskaperna. Projektarbetena, som kan vara tillämpbara såväl på högstadiet som på mellanstadiet, bör kunna vara ämnesbundna eller gripa över flera ämnen. De kan vara gemensamma för alla elever eller vara olika för skilda elevgrupper. Med fördel kan elever med olika intresseprofil samverka. 1' i 11 v a 1 e n Tillvalen på högstadiet, som konstruerats centralt inom snäva ramar, har inte tillgodosett elevernas mångskiftande intressen. De har vidare lett till sociala och könsmässigt styrda val. SÖ:s tillvalsförslag torde inte medföra någon förbättring härvidlag; utgångspunkten har inte heller varit eleverna. Enligt vår mening bör tillvalet ske inom två breda sektorer, en med huvudvikt på det tekniska området och en med huvudvikt på det sociala området. Genom att låta eleverna välja inom den ena sektorn första året och inom den andra för att under det tredje få välja helt fritt skapas förutsättningar för att erfarenheter och kunskaper kan inhämtas över ett brett fält liksom att ett könsbundet tillval undviks. I tillvalet bör också ligga möjligheter att välja metod eleverna bör kunna få arbeta praktiskt, teoretiskt eller estetiskt-praktiskt. Också här bör samverkan mellan elever med olika inriktning vara möjlig och önskvärd. Det är självfallet nödvändigt att ge de elever som så önskar breda språkkunskaper redan i . B-språk måste erbjudas inom tillvalen. Tiden för tillval bör dock vara så tilltagen att de som väljer Bspråk kan använda en del av tillvalstiden inom de övriga tillvalen; deras språkkunskaper skulle t. ex. kunna användas för att inhämta fakta i facklitteratur på främmande språk. Rekrytering till n a t u r v e t e n s k a p 1 i g /1 e k n i s k utbildning Från moderat håll har vid ett flertal tillfällen rests krav på en förstärkning av den naturvetenskapliga och tekniska utbildningens ställning i skolan. Rekryteringen till naturvetenskaplig och teknisk utbildning är ett av de stora problem som svenskt utbildningsväsende möter . Särskilt viktigt är det att få flickor intresserade av dessa utbildningsvägar. Intresset för naturvetenskap och teknik måste väckas redan i de tidiga skolåren. Barns upptäckarglädje och experimentlusta måste stimuleras genom att naturvetenskap och teknik ges en starkare ställning redan på lågstadiet. har lagt fram en råd förslag i syfte att förstärka naturvetenskapens och teknikens ställning. De förefaller väl värda att prövas. Likaså har den arbetsgrupp trepartiregeringen tillsatte framlagt förslag som måste sättas i verket. Då det gäller lågstadiet och mellanstadiet är det dock väsentligt att undvika att man närmar sig problemen på ett överdrivet teoretiskt sätt. De ting som finns i barnens vardagsmiljö kan ofta tjäna som undervisningsmaterial. En annan möjlighet är att låta äldre elever få demonstrera olika försök och visa att också många till synes komplicerade ting i vår tillvaro alla bygger på samma grundprinciper. 1978/79: 1108 Enligt vår mening måste i läroplanen särskild uppmärksamhet ägnas åt behandlingen av naturvetenskap och teknik. Förskolans och betydelse för att stimulera ett aktivt kulturintresse är av avgörande betydelse. Upplevelsen av kultur som en central del av mänskligt liv förutsätter en tidig förtrogenhet med kulturlivet. Skolan måste förmedla inte blott kunskaper om olika uttrycksformer utan också ge möjligheter till direktkontakt med kulturskapare. Det finns skäl att också här understryka hur viktigt det är att eleverna bibringas reella kommunikationsfärdigheter, dvs. att kunna skriva, läsa, tala och räkna. En nedskärning av timtalet för ämnet svenska kan inte accepteras. Bild- och musikämnena är självfallet viktiga ämnen. Vid projektarbete .bör bild- och musiklärare betecknas som en viktig resurs som kan berika andra ämnesområden. Men det är också väsentligt att kulturskapare av olika slag får möjlighet att komma till skolan i ökad utsträckning och där presentera sin verksamhet och få eleverna att vara medaktiva. Likaså måste eleverna få möjlighet att besöka såväl kulturinstitutioner som kulturskaparna i deras arbetsmiljö. Läroplanens föreskrifter om objektivitet och allsidighet, som skall gälla all skolans verksamhet, måste också gälla kulturverksamhet i skolan. Föreskrifterna har tillkommit för att skydda barn och ungdomar från obehörig påverkan. Kulturyttringar som med samhällets stöd riktar sig till barn och ungdom bör vara anpassade till elevernas utvecklingsnivå och erfarenhetsbakgrund. De åtgärder som den s. k. barnkulturen inom föreslår förefaller inte vara sådana att skolans kulturförmedlande roll blir effektivare. I stället bör insatserna koncentreras på några pilotprojekt inom olika områden, där erfarenheter av hur barns och ungdoms kulturaktiviteter kan ökas kan vinnas med större säkerhet. Det är dock nödvändigt att angripa ett bristområde som är uppenbart, nämligen kulturutbudet för de något äldre åldersgrupperna. Situationen i tonåren är bekymmersam, eftersom alternativen till det rent kommersiella utbudet är små. Vi finner det önskvärt att ett åtgärdsprogram för att stimulera kulturintresset bland tonårsungdomarna utarbetas. Så kan t. ex. ungdomarnas litteraturintresse stimuleras genom att bidrag utgår till läsecirklar i högstadiet. Det skulle dels ge möjligheter till ett aktivt läsande kopplat till diskussioner, dels innebära ett inte oväsentligt produktionsstöd till ungdomslitteraturen. Behovet av utbildning efter har ökat i betydande grad. var det i stort sett endast de teoretiska yrkena som krävde lång formell utbildning. Många andra arbetstagare lärde sig sitt yrke genom att arbeta. Det fanns även en mängd okvalificerade arbeten som är bortrationaliserade. Arbetslivet ställer större krav. Dyrbara maskiner, komplicerade arbetsprocesser, kravet på arbetsskydd och ökat medinflytande kräver utbildade människor. Detta är inte bara en följd av den tekniska utvecklingen utan också en direkt följd av den stigande utbildningsnivån. Arbetslivet måste anpassa sig till att ungdomarna nu kommer ut i arbetslivet betydligt senare än förr, efter en minst nioårig utbildning, och arbetsgivarna förväntar sig också nu en bättre utbildad arbetskraft. Ungdomarna själva ställer högre krav på arbetenas kvalifikationsgrad. Alla yrken kräver lång utbildningstid, och samhället har tagit över utbildningsansvaret. Det är angeläget att utbildningspolitiken utformas efter denna nya situation. Ambitionen måste vara att kunna erbjuda alla ungdomar utbildning efter . Gymnasiereformen är i flera avseenden redan föråldrad. Målet för gymnasieskolan skall vara att den skall förbereda direkt för en yrkesroll eller var studieförberedande. Elevernas studiemotivation måste upprätthållas under hela studiegången. Gymnasieskolan måste därför även innehålla såväl i huvudsak yrkesinriktade som till övervägande del studieförberedande alternativ. Inom alla studievägar bör det dock finnas både yrkesförberedande och studieförberedande inslag. Ett utbildningssystem anpassat till eleverna måste vara så flexibelt att alla ungdomars behov av utbildning kan tillgodoses. Huvudparten av utbildningen måste vara förlagd till den reguljära gymnasieskolan, men därutöver skall det finnas tillräckliga möjligheter till inbyggd utbildning, företagsutbildning, lärlingsutbildning och värvning av arbete och kortare kurser. Olika utbildningsvägar och olika utbildningsformer bör för att garantera likvärdighet organiseras i ett samlat gymnasialt utbildningssystem. De yrkesinriktade utbildningsvägarna bör organiseras i samarbete med arbetslivet för att garantera att utbildningen är anpassad till arbetslivets aktuella krav. Lärlingsutbildning, inbyggd utbildning och företagsutbildning var tidigare vanliga utbildningsformer men är nu ganska marginella företeelser. Socialdemokraterna ansåg dem inte jämlika och försökte därför svälta ut dem. De ansåg också, att det fanns risk för att detta bleve en sämre sorts utbildning och att på detta sätt integrationen mellan ungdomar med olika studieinriktning inte skulle kunna komma till stånd. Deras politik innebar en oacceptabel nedvärdering av det kvalificerade yrkesarbetet. Inga åtgärder vidtogs för att förbättra dessa utbildningsformer, och den organisation av gymnasieskolan som avsågs skapa integration mellan ungdomar med olika studieinriktning ledde till byggandet av mastodontskolor; vid sidan av de negativa effekter som detta storskaliga byggande fört med sig kan konstateras att det inte lett till den önskade integrationen. Argumenten för att vi återigen skall satsa på sådana utbildningsformer är självklara: vi har inom en rad mindre branscher brist på utbildad arbetskraft, och många ungdomar efterfrågar sådan direkt konkret utbildning för dem är gymnasieskolans reguljära utbildning inte något attraktivt alternativ. Den höjning av bidragen till dessa utbildningsformer som trepartiregeringen vidtog var den första 1,960. Trepartiregeringen beslöt vidare att SS A-råden skulle få uppgiften att skapa en bättre samordning mellan skola och företag i fråga om inbyggd utbildning och att de skulle närmare följa utbildningen i företagsskolorna. Undersökningar visar klart att benägenheten att söka gymnasieutbildning varierar med närheten till utbildningen. Många elever vill inte fortsätta med gymnasieutbildning, om det innebär att man måste åka långa vägar eller kanske rent av bo på annan ort. Undantag härifrån är givetvis mycket målinriktade elever. Det är nödvändigt att ändra gymnasieskolans organisation så att hänsyn kan tas till detta förhållande. Den organisation som beslöts 1970 föreföll rationell och ekonomisk. Men den förutsåg inte att av årskullen 16-åringar skulle fortsätta till gymnasieutbildning. Elevernas inställning till resor och andra besvärligheter har ändrats. Gymnasieutbildningen måste förändras så att utbildningen kan närmas till eleverna. Det är hög tid att se förutsättningslöst och nyanserat på den utbildning som behövs i vårt samhälle.