mot · G2021128 · 1979-01-25 00:00:00 — av m. fl. Under en följd av år har moderata samlingspartiet i motioner till framhållit de problem som hänger samman med den långsiktiga kapitalförsörjningen till lantbruket. Krav har också rests från vår sida på förbättrad och rättvisare fördelning av kapital mellan olika intressenter på den s. k. långa kapitalmarknaden. Vissa marginella förbättringar när det gäller kapitaltillskott till lantbruket har också genomförts av statsmakterna. Emellertid har behoven ytterligare ökat , och motiven för att tillgodose dessa har vuxit sig än starkare. Dessutom har nya krav tillkommit, bl. a. beroende på tillfälliga och stora markutbud som en följd av skogsindustrikrisen. Motivet att nu göra en allmän värdering av den primära lantbruksnäringens kapitalförsörjning växer sig allt starkare. Likaså är det angeläget att de akuta kapitalbehoven kan lösas i avvaktan på en sådan utredning. Från moderata samlingspartiets sida vill vi särskilt framhålla att det är principiellt viktigt och praktiskt ändamålsenligt att den mark som frigörs till försäljning genom den pågående strukturomvandlingen inom skogsindustrin kan försäljas till enskilt ägda lantbruk och skogsbruksenheter. Härtill fordras kapital såväl inom landshypoteken som tillfälligt i jordfonden. Det förtjänar att påpekas att de här aktuella arealerna med stor sannolikhet i annat fall försäljs till domänverket med åtföljande krav på kapitaltillskott till domänfonden, som måste rekvireras från . Från vårt håll kan vi inte biträda sådana regeringsförslag med mindre än att det kan påvisas att alla möjligheter att försälja utbjudna arealer till enskilda prövats. Likaså anser vi att ett ovillkorligt krav skall vara att inköp till domänverket skall följas av utförsäljning av domänverket redan tillhörig mark, dvs. markaflärerna skall vara ett led i rationalisering och omarrondering. Vi vill erinra om våra tidigare krav om utförsäljning av delar av statens av domänverket förvaltad mark till enskilda. Härigenom flyter medel in i domänfonden som efter vederbörligt beslut och efterföljande ombokföring kan ingå i jordfonden såsom ett tillfälligt kapitaltillskott till denna fond. Härigenom skulle rationaliseringsverksamheten inom jordbruket främjas, vi vidhåller vår principiella inställning i detta sammanhang men är införstådda med att det för tillfället av andra skäl är så stort markutbud att de av oss föreslagna åtgärderna får genomföras stegvis. Inkomstmålet, produktionsmålet och rationaliseringsverksamheten har sedan varit grundläggande för svensk jordbrukspolitik. Inkomstmålet innebär att de som är sysselsatta inom jordbruket i alla delar av landet skall nå en ekonomisk standard som är likvärdig med den som erbjuds inom andra näringar. Produktionsmålet syftar till att hålla jordbruksproduktionen vid en lämplig omfattning. Målet för rationaliseringsverksamheten är att jordbruksproduktionen skall kunna ske till lägsta möjliga kostnad, som inkomstmålet uppnås. För att detta mål skall nås har statsgaranterade lån beviljats lantbrukare som uppfyllt uppställda krav. På detta sätt underlättas investeringar inom jordbruket. Rationaliseringarna har lett till produktivitetsförbättringar, och som en följd därav har löneförmågan ökat. Det är i detta sammanhang angeläget att framhålla betydelsen av fortsatt rationaliseringsverksamhet med hänsyn till ingångna jordbruksavtal, där rationaliseringsvinster är en förutsättning för att lönsamhetsförbättringar skall uppnås. Rationaliseringsverksamheten inom jordbruket förutsätter investeringar i markanläggningar, maskiner och byggnader samt tillköp av mark. lantbrukare har en hög ambitionsnivå då det gäller att se till att de jordbrukspolitiska målsättningarna uppnås. Karaktären av kapitalbehovet är till största delen av långfristig natur. Villkoren på obligationsmarknaden borde enligt vår mening utformas så att de ger förutsättningar för uppfyllandet av näringspolitiska och regionalpolitiska målsättningar. För nyetablerade lantbrukare är kapitalbehovet särskilt stort. Det är således av synnerligen stor vikt att erforderliga, långfristiga kreditmöjligheter erbjuds dem som skall etablera sig som lantbrukare. Deras möjlighet till egen kapitalinsats är ofta mycket begränsad i förhållande till det totala kapitalbehovet, vilket starkt ökat , då lantbruket blivit alltmer kapitalintensivt. Detta, i kombination med att säljares benägenhet att kvarstå med en del av köpeskillingen är liten, utgör de främsta orsakerna till att kapitalbehovet oavbrutet ökat. En stor del av den skuldbelastning som egentligen bort lösas med långsiktiga krediter har av många lantbrukare måst lösas med sådana korta krediter som rätteligen bort användas såsom rörelsekapital. Detta har i sin tur fört med sig att flera bankers låneutrymme för detta ändamål begränsats. Dessa förhållanden diskuterades också ingående avjordbruksutredningen, som i sitt betänkande framhöll att en förutsättning för att de jordbrukspolitiska målsättningarna skall kunna uppnås är att en väl avvägd och tryggad försörjning av långfristigt kapital till näringen kan åstadkommas. Det förtjänar vidare att framhållas att endast en del av det kapital som frigörs vid försäljning av lantbruksfastigheter återplaceras inom lantbruket. Av naturliga skäl placeras i stället betydande kapital av säljare av jordbruksfastigheter i exempelvis villor, stadsfastigheter eller disponeras för finansiella placeringar. En del av kapitalet återgår också till samhället i form av realisationsvinstbeskattning och arvsbeskattning. Således sker fortlöpande ett nettokapitalutflöde från näringen som behöver ersättas. har angivit Hypoteksbankens ändamål: hypoteksbanken har till uppgift att anskaffa medel och lämna råd åt sina delägare i landshypoteksföreningarna. Dessa skall i sin tur lämna dels långfristiga lån till fast ränta mot säkerhet i jordegendom, dels andra lån för jordbruks- och skogsändamål för vilkas fulla betalning staten svarar (garantilån). har inte i något avseende ifrågasatt Hypoteksbankens och landshypoteksföreningamas ändamål och verksamhetsområde. Emellertid är det en allvarlig brist att såväl kapitalmarknadsutredningen som jordbruksutredningen inte behandlat lantbrukets kapitalförsörjning i ett längre perspektiv. Enligt vår mening motiverar nu rådande förhållanden en utredning av jordbrukets kapitalförsörjning. Såväl från allmän som från jordbruksnäringens synpunkt är detta en angelägenhet av största vikt. Härvid bör en rad faktorer beaktas, exempelvis att utslitet realkapital måste kunna ersättas så att ny teknik kan utnyttjas. Härigenom tillvaratas produktionsresurser som jord och skog och därpå vilande verksamheter på ett ändamålsenligt sätt, och produktiviteten kan således höjas i enlighet med av fastställda målsättningar. Det är vidare av särskild vikt att generationsväxlingar inte onödigtvis försvåras genom kapitalbrist. Tid från annan förs den meningen fram att lantbruket till stor del skulle vara en självgenererande näring i kapitalhänseende. Detta bygger på den felaktiga föreställningen att kapitalet förblir intakt inom näringen även vid försäljningar och generationsskiften inom lantbruket. Så är, som vi ovan påtalat, ingalunda fallet. Flera motiv kan anföras som skäl till en utvidgning av Hypoteksbanken emissionstillstånd. Ett relevant skäl i sammanhanget är onekligen den lånekö, uttryckt såväl som i volym pengar, som växer i landshypoteken. Denna lånekö bör ställas i relation till lantbrukets normala investeringsbehov med hänsyn till kapitalintensiteten i näringen. Dessutom skall numera också det extra lånebehov beaktas som uppstår då, som är fallet, stora arealer mark utbjuds till försäljning från bolag. Enligt vår mening skall arealer överföras i enskild personlig ägo, dvs. i huvudsak lantbrukare skall få köpa tillskottsmark eller självständiga brukningsenheter. Då det nu är fråga om mycket stora arealer - f. n. är ca 250 000 ha utbjudna eller förväntas utbjudas till försäljning - bör även andra enskilda köpare kunna komma i fråga. Vi anser att, då fysiska personer med stöd av gällande lagstiftning vägras förvärvstillstånd med motiv att köpet i fråga kan vara kapitalplacering, möjligheter bör öppnas att låta dessa förvärva vissa arealer som bolag önskar sälja och som lantbrukare eller andra bolag inte önskar eller finner lämpliga att förvärva. Flera av dessa personer har ett långsiktigt ägande och brukande som målsättning med sitt förvärv, vilket bör beaktas. Likaså utgör dessa presumtiva förvärvare en allvarlig konkurrens när det gäller förvärv av sådana fastigheter som lantbrukare i allmänhet konkurrerar om. I valet att överföra mark till samhällets ägo och till enskilda fysiska personers enskilda ägo är vårt ställningstagande klart och entydigt till förmån för enskilt ägande. 1 detta sammanhang vill vi också påpeka vikten av att omarronderingar kan ske exempelvis mellan enskilda, bolag, kyrkan och domänverket. Mot bakgrund av de ovan redovisade principiella uppfattningar vi hyser är vi utomordentligt oroade över den utveckling som sker genom de stora markförsäljningar som pågår. Enligt tillgängliga uppgifter är närmare 250 000 ha skogsmark utbjudna till försäljning av i huvudsak stora bolag. Huvuddelen av den arealen eller ca 2/3 avses försäljas till domänverket. Detta är enligt vår mening principiellt oriktigt med hänsyn till att nämnda arealer på olika sätt kunde förstärka många lantbrukares brukningsenheter. Exempelvis skulle 1 000 lantbrukare teoretiskt kunna få sina gårdar förstärkta med 250 ha skogsmark. Härigenom skulle skatteunderlaget för staten också öka, vilket inte sker i motsvarande mån, när domänverket förvärvar mark. Vidare skulle ett sådant marktillskott betyda en avsevärd förstärkning av försörjningsunderlag från de lantbrukare vars fastigheter får marktillskott. De av oss påvisade möjligheterna att utnyttja nu salubjuden mark vid omarronderingar och till försäljning till lantbrukare borde främjas i större utsträckning än vad som sker. Det kapital som erfordras i detta sammanhang bör tillhandahållas genom landshypoteken. Med stöd av vad som anförts hemställs 1. att beslutar hos regeringen anhålla om skyndsam utredning och förslag till förbättrad långsiktig kapitalförsörjning till lantbruket, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts rörande fördelning av emissionstillstånd för obligationer avseende Hypoteksbankens behov av lantbrukskrediter i avvaktan på förslag till långsiktiga riktlinjer för lantbrukets kapitalförsörjning, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om lantbrukets lånebehov i förhållande till lånekö, och pengar, vid hypoteken, 4. att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om det särskilda lånebehov som föreligger med hänsyn till de arealer som f. n. utbjuds till försäljning. () () . NISSER (m) (m) PER () L. () i