mot · G202405 · 1979-01-17 00:00:00 — av m. fl. om den ekonomiska ersättningen för kommunala förtroendeuppdrag Inför tillkomsten av den nya kommunallagen framhölls av såväl demokratiutredningen som departementschefen vikten av att ekonomiska hinder för att åtaga sig kommunala uppdrag undanröjs. I propositionen 1975/76:187 s. 231 framhålls följande: betonar starkt vikten av att ekonomiska hinder för att åtaga sig kommunala uppdrag undanröjs. Värdet aven utvidgad rätt till ledighet kan bli begränsad om inte möjligheterna till ekonomisk kompensation uppmärksammas. Det gäller möjligheterna att få kompensation för inkomstminskning men det kan också vara fråga om att ge en rimlig ersättning för det merarbete som uppdraget medför. Vidare gäller det möjligheterna att få direkta omkostnader till följd av uppdraget ersatta. konstaterar att den ersättning som utgår i vissa kommuner och landstingskommuner är så låg att många förtroendevalda drabbas av ett betydande inkomstbortfall, när de fullgör förtroendeuppdrag. Utredningen anför att detta kan ha betydelse för möjligheterna att rekrytera förtroendevalda från grupper av medborgare som är underrepresenterade. Med utgångspunkt i principen att alla skall ha möjlighet att åtaga sig kommunala uppdrag rekommenderar utredningen kommunerna och landstingskommunerna att betala sådan ersättning att ekonomiska skäl inte skall behöva hindra någon från att åtaga sig ett förtroendeuppdrag. Utredningen avvisar tanken att arvodet skall bestämmas med inkomstbortfallet som grund. De ersättningsformer som finns f. n. är i stort sett tillräckliga, anser utredningen. På s. 132 anför departementschefen följande: För egen del anser jag att det är utomordentligt väsentligt att inte ekonomiska skäl blir avgörande för medborgarnas möjligheter att åtaga sig förtroendeuppdrag. Det är betänkligt om de nuvarande ersättningsprinciperna försätter vissa kategorier, t. ex. de skiftarbetande, i en sämre situation än andra och därmed leder till att dessa grupper rentav blir underrepresenterade bland de förtroendevalda. Enligt min mening kan det alltså finnas skäl för en ordning som innebär att hänsyn får tas till förlorad arbetsförtjänst, när ersättningen bestäms. De nuvarande reglerna innebär att ersättningen skall bestämmas efter tidsåtgång och andra grunder som kan bedömas enhetligt. En enhetlig bedömning blir däremot svår om hänsyn skall få tas till förlorad arbetsförtjänst. En fråga blir t. ex. hur den förlorade arbetsförtjänsten skall beräknas för yrkesgrupper som egna företagare och fria yrkesutövare. Även från administrativ synpunkt skulle svårigheter kunna uppstå. Lagen har praktiskt tillämpats av kommunerna . Det har då visat sig, bl. a. genom utslag av regeringsrätten (nr 2 1978), att kommunernas möjligheter att fastställa arvode enligt lagens mening och anda är starkt begränsade. Det medför i motsats till vad såväl demokratiutredningen som propositionen anfört att grupper av medborgare förhindras åtaga sig förtroendeuppdrag. Det är sannolikt att de grupper medborgare som redan nu är underrepresenterade (exempelvis skiftarbetare) drabbas hårdast av detta. Det finns därför, enligt vår mening, anledning att ändra kommunallagens 2 kap. 29 § och 3 kap. 16 § så att kommunernas möjligheter att besluta i arvodesfrågor vidgas. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att kommunallagens 2 kap. 29 § och 3 kap. 16 § ändras på så sätt att kommunernas kompetens att besluta i arvodesfrågor vidgas. HANS () I