mot · G2022631 · 1979-04-23 00:00:00 — Motion 1978/79: 2631 av m. fl. med anledning av propositionen 1978/79: 180 om läroplan för m. m. I moderata samlingspartiets partimotion 1978/79: 1108 redovisas i avsnittet En skola för livet partiets syn på flera viktiga skolpolitiska frågor. I detta avsnitt preciseras ett antal utgångspunkter som bör gälla vid utarbetandet av en ny läroplan för : o Läroplanen måste medge varje enskild elev en studiegång som är anpassad till hans eller hennes egenart, mognad, begåvningsprofil och intressen. o Det är ofrånkomligen nödvändigt att skolan ger alla elever goda basfärdigheter i svenska och matematik, o Målnivån för basfärdigheter i svenska och matematik måste fastställas centralt. o Mål och riktlinjer måste fastställas centralt, liksom också tim- och kursplaner, i syfte att i utbildningsväsendet bevara en sådan grad av enhetlighet att alla kan erhålla en likvärdig utbildning oavsett var de bor. 0 Läroplanens mål och riktlinjer skall gälla hela den samlade skoldagen; hela skoldagen skall ha ett klart uttalat pedagogiskt syfte. förslag till ny läroplan uppfyllde inte dessa krav. Remissinstanserna har också utsatt förslaget för en förödande kritik. Det är tillfredsställande att regeringen delar vår grundsyn och utformat ett förslag som klart avviker från . Den framlagda läroplanspropositionen utgår i huvudsak från de principer och riktlinjer som trepartiregeringen drog upp, vilket moderata samlingspartiet hälsar med tillfredsställelse. 1 vissa stycken en fast och konsekvent linje och innehåller ett stort antal oprecisa formuleringar, något som ger ett opportunistiskt intryck. På väsentliga områden finns det anledning att rikta allvarlig principiell kritik mot propositionens förslag; i andra avseenden måste preciseringar ske vid riksdagsbehandlingen. Ingenstans i propositionen nämns det att skolan måste ställa krav. Men med krav följer ansvar och en insikt om att man även som ung räknas i vårt samhälle. Vi anser att detta klart måste utsägas i en ny läroplan. 1 1978/79. 1978/79: 2631 Skola för att lära Trots betoningen av fasta kunskaper och goda färdigheter kan man inte i propositionen finna en entydig plädering för att kunskaper och färdigheter skall värderas högt. Föredragande statsrådet hävdar att kunskapssynen har ändrat karaktär. Moderata samlingspartiet tar avstånd från sådant illusionsmakeri, som varit ett av den socialdemokratiska skolpolitikens främsta kännetecken. Vi känner nu resultatet av många års experimenterande och kan avläsa facit i en rad undersökningar. Avsaknad av kunskaper eller bristande färdigheter kan och får aldrig rättfärdigas med hänvisning till förändrade kunskapsbegrepp. Moderata samlingspartiet hävdar att vikten av goda kunskaper och färdigheter måste slås fast, och att det är skolans främsta uppgift att förmedla kunskaper och färdigheter. Alla elever måste få möjlighet att skaffa sig goda basfärdigheter. Den som inte på ett godtagbart sätt kan tala, läsa, skriva eller räkna kan inte heller fungera tillfredsställande i det modema samhället. Skolan får därför inte svika de svagpresterande eleverna i tron eller med förevändningen att färdighetsbegreppet breddats. Vi finner det angeläget att basfärdigheter klart definieras som förmågan att tala, läsa, skriva och räkna. Vidare bör det av läroplanen framgå att sådana färdigheter inte kan vinnas utan att också formella övningar får ett utrymme. Användbara diagnosinstrument måste tillhandahållas. På så sätt erhålles beslutsunderlag för resursfördelningen då det gäller stödinsatser, gruppindelning och anpassad studiegång. Några remissinstanser har uttalat önskemålet att eleverna i tillvalen skulle kunna få välja att fördjupa sig i något av de obligatoriska ämnena. Skolministern avvisar detta och hävdar att det skulle leda till en differentiering inom skolan liksom en fortsatt könssegregation. Moderata samlingspartiet vänder sig bestämt mot detta resonemang och hävdar att eleverna under sina skolår måste ha rätt att tillägna sig så mycket kunskaper som möjligt. Moderata samlingspartiet har länge förespråkat en förstärkning av de naturvetenskapliga ämnena, och propositionens förslag på detta område är därför positiva. I propositionen hävdas dock att teknik och naturvetenskap behöver förstärkas av demokratiska och metodiska skäl och att detta måste innebära en orientering bort från traditionellt upplagt stoff i främst fysik och kemi, som anses vara utformat för utbildning av specialister. Detta uttalande kan endast förklaras av bristande kunskaper om de grundläggande insikter som förmedlas på här avsett stadium, insikter som måste anses nödvändiga för förståelse av de grundläggande sammanhangen i natur, miljö och teknik. Vad gäller samverkan förskolalågstadium synes föredraganden mena att behov finns att närma lågstadiet till förskolan. I stället bör för 1978/79: 2631 skolans pedagogiska uppgift understrykas och förskolan närmas lågstadiet. Det finns inget behov av att ytterligare förbarnsliga barn; tvärtom är ett av de stora felen i dagens förskola och skola att barns kapacitet att utvecklas och lära inte tas till vara i tillräcklig utsträckning. Sambandet mellan grundskola och gymnasieskola I propositionen föreslås att frikopplas från gymnasieskolan genom att alla studieval på högstadiet i skall ge behörighet till samtliga linjer i gymnasieskolan. Motivet för en sådan förändring anges vara att den sociala snedfördelningen förstärks med nuvarande konstruktion av högstadiet. Att den föreslagna frikopplingen skulle förändra den sociala snedfördelningen ter sig osannolikt och för också med sig ett flertal negativa effekter. Det moderna samhället blir alltmer komplicerat och kräver allt högre genomsnittlig utbildningsnivå hos medborgarna. Särskilt arbetsmarknadens utveckling mot högt specialiserade yrkesroller förutsätter god utbildning före utträdet i arbetslivet. Utbildning på gymnasienivå har blivit en nödvändig förutsättning för att ungdomar skall få fotfäste på arbetsmarknaden. Det är mot denna bakgrund orimligt och verklighetsfrämmande att betrakta såsom skild från gymnasieskolan eller som en avslutad utbildning. skall förbereda för fortsatta studier i en eller annan form och måste således vara utformad efter de krav som ställs på och under den fortsatta utbildningen. Med den föreslagna förändringen av tillträdeskraven till de treåriga linjerna i gymnasieskolan riskerar man dels att bädda för studiemisslyckanden i individuella fall genom att förespegla tillräckliga förkunskaper för dessa linjer, dels att utbildningens kvalitet sänks p. g. a. för dåliga förkunskaper i vissa ämnen, något som också får effekt för högskolans del. Vidare kommer den tendens till taktiska val som redan är ett problem att förstärkas. Det måste understrykas att det härvidlag regelmässigt är de svaga eleverna som drabbas. För den som finner att man gjort ett felaktigt val i högstadium finns möjligheter att välja om. Den som avbryter sin utbildning efter avslutad grundskola måste också få förnyade chanser att söka till gymnasieskolans alla linjer efter att ha behörighetskompletterat eller läst upp sina grundskolebetyg i relevanta ämnen. Inget val i får skapa utbildningsmässiga återvändsgränder; alla individer skall kunna erbjudas möjligheter till gymnasiestudier på valfri linje utan att kraven på förkunskaper behöver sänkas eller att individerna erhåller felaktiga föreställningar om de krav som ställs för dessa linjer. Allt pekar på att sambandet mellan grundskola och efterkommande utbildning snarare kommer att förstärkas . Propositionens förslag på denna punkt är därför otidsenligt och bör avvisas. 1978/79: 2631 Vårt internationella beroende växer från dag till dag, vilket betyder att vi måste motverka tendenser till nationell isolering. För ett litet land som blir medborgarnas språkkunskaper av stor betydelse. Vår levnadsstandard är beroende av hur näringslivet lyckas på exportmarknaden, något som kräver internationellt orienterade affärsmän med goda språkkunskaper. Även forskare, yrkesarbetare och tjänstemän kommer att behöva god språklig utbildning . Mot denna bakgrund är förslaget att alternativkurserna i B-språk skall avskaffas oacceptabelt. Motiveringen i propositionen är att det är ett frivilligt ämne och ett nybörj arämne. Det finns ingen anledning, enligt skolministern, att i det frivilliga kursutbudet erbjuda mer än en B-språkkurs. Det bör påpekas att allmän och särskild kurs har tillkommit för att förbättra undervisningen i färdighetsämnen. Också B-språk är färdighetsämnen. En ny läroplan måste bereda större utrymme för individuella val. Det är därför glädjande att propositionen betonar det fria studievalets betydelse. Det bör dock vara en målsättning att eleverna inte väljer studieväg utifrån sociala eller könsmässiga utgångspunkter. Föredragande statsrådet hävdar att ett av skälen till den sociala snedrekryteringen är att eleverna måste välja tillval och olika kurser redan i årskurs 6. Påståendet att detta system har i betydande utsträckning missgynnat många barn och lett till en påtaglig social snedrekrytering förs fram, men styrks inte med några bevis. Forskningen på detta område torde vara enig om att eleverna når en intressemognad, vilket också är skälet till att man vid införande där ville bredda elevernas möjligheter att välja. Om man skall angripa den sociala snedrekryteringen, bör man ge skolan möjligheter att spela en mera aktiv roll, när det gäller att få eleverna att välja utifrån förutsättningar och intressen. Även de könssneda valen utgör ett problem. De förslag i propositionen som syftar till att angripa könsrollstänkandet ger ett splittrat intryck. Förslaget att begränsa den lokala friheten att organisera ett fritt studieval genom kravet på att kurser inte får anordnas där man kan förutse en sned könsfördelning är ett exempel. Detta förslag innebär en allvarlig inskränkning i valfriheten, och effekterna kan bli egendomliga. Antag att en flicka väljer en kurs med teknisk inriktning. I övrigt söker bara pojkar. Skall hon då hindras från ett sådant val, trots att man kan förutsätta att det är mycket medvetet från hennes sida? En målmedveten satsning på att förhindra könssneda val måste börja 1978/79: 2631 redan på lågstadiet. bör moment som berör praktiska färdigheter, nödvändiga i vardagslivet, kunskaper om barn- och familj efrågor och konsumentfrågor samordnas och vara gemensamma för pojkar och flickor. Då finns det stora förhoppningar att man under låg- och mellanstadiet har påverkat barnens könsrollstänkande, så att deras möjligheter att göra ett icke könsstyrt val på högstadiet betydligt ökar. I propositionen betonas att den allvarligaste ojämlikheten i dagens skola är att många elever har stora och irreparabla kunskapsblottor i elementära avseenden. Det framhålls att skolan kan bidra till att förstärka en ojämlikhet i samhället, om man försummar att lägga en god grund av basfärdigheter. Moderata samlingspartiet instämmer i denna bedömning. Den socialdemokratiska skolpolitiken synes vilja utgå från att alla elever har samma förutsättningar, vilket är i grunden felaktigt och en missriktad jämlikhetsideologi. Resultatet har också blivit att många elever fått sin självkänsla försvagad eller knäckt. Synen på människorna som jämlika, dvs. lika värda, måste innebära att man har respekt för elevers olika förutsättningar och intressen. Studier behöver inte nödvändigtvis betyda teoretiska studier. Även elever med annan begåvningsprofil och andra förutsättningar är nödvändiga och betydelsefulla i vårt samhälle. Ju mångsidigare innehåll skolan kan erbjuda, desto lättare blir det för elever att finna områden, ämnen och aktiviteter där de kan nå framgång. Med framgång följer en förstärkt självkänsla vilket också medför att eleven kan ställa krav på sig själv, men också på undervisningen. Skolan skall motsvara dessa krav, men också ställa krav på eleverna. En falsk jämlikhetsideologi och kollektiva lösningar leder till en kravlös skola. En skola utan krav skapar passiva och likgiltiga elever med dåligt självförtroende. En sådan attityd hos eleverna gentemot skola och utbildning kan utvecklas till ett allvarligt utbildningshandikapp under resten av livet. Vi människor är olika men lika mycket värda; en falsk jämlikhetssyn innebär en grymhet, särskilt mot dem som inte har så goda förutsättningar för teoretiska studier. Propositionens antydan om att vissa moment från särskild kurs i matematik skall tillföras allmän kurs innebär att man ytterligare försvårar för dem som har svårt för matematik. Det är enligt moderata samlingspartiets mening utomordentligt viktigt att reell jämlikhet främjas i skolan. Därför bör eleverna, särskilt i den fria sektorn av undervisningen, tränas till samverkan genom sådan arbetsmetodik att olika intresseinriktningar och begåvningstyper får samarbeta och bidraga med sin speciella förmåga, antingen den är t. ex. 1978/79: 2631 höggradigt teoretisk, renodlat praktisk eller estetisk. På så sätt skulle eleverna inse att vi alla behöver varandra för ett gott resultat. Föräldrainf ly fan det Samverkan mellan skola och hem är väsentlig. Samarbete skall inte enbart syfta till att ge föräldrarna information om elevernas prestationer och uppförande utan måste i lika hög grad ge föräldrarna möjlighet att ställa krav på skolan att tillsammans med lärarna och annan skolpersonal arbeta fram en gemensam syn på barnens fostran. Den s. k. normgruppens arbete bör därvid kunna utgöra ett värdefullt underlag. Som påpekas i motion 1978/79: 1108 bör föräldrarnas rätt till inflytande på sina barns skolgång klarare framgå i skollagen. Deras aktiva medverkan i skolans vardag är väsentlig. Likaså är det ytterst angeläget att förslag om skolnämnder föreläggs . Trepartiregeringen avsåg att lägga en proposition under innevarande . Folkpartiregeringen hävdar däremot att utfallet av propositionen om ökad kommunaldemokrati först måste avvaktas. Ett ökat medinflytande för föräldrar och elever i skolan får dock aldrig och behöver aldrig komma i konflikt med den politiska demokratin. Den frågan har redan lösts i samband med att MBL och infördes. Frågor som berör den offentliga verksamhetens mål, inriktning, omfattning och kvalitet är och förblir förbehållna det politiska beslutsområdet. Det är inom dessa frågeområden som det finns anledning att vidga den politiska kommunala demokratin genom införande av kommundelsråd och institutionsstyrelser. Skall sådana organ fullgöra politiska uppgifter, måste dessa delegeras från de nuvarande politiska organen i kommunen. För skolans del är det alltså fråga om att flytta ut en del av skolstyrelsens arbete, så att det kommer närmare de enskilda skolorna. Det finns ingen anledning att låta en sådan utveckling lägga hinder i vägen för en vidgad intressentdemokrati inom skolan. Skolnämndsförslaget syftar inte till att ta ifrån politikerna deras inflytande över skolan. Den praktiska yrkesorienteringen (PRYO) och studie- och yrkesorienteringen (SYO) är två av skolans viktigaste medel att öka elevernas kunskaper om arbetslivet och dess villkor. Syftet med SYO och PRYO måste dock noggrannare definieras. SYO skall ge information om hur arbetsmarknaden ser ut, om vad som väntar eleverna när de kommer ut i arbetslivet och om vilka arbeten som står till buds för dem som inte går vidare till gymnasieskolan. På så sätt kan SYO medverka till att göra ungdomarnas önskemål och förväntningar mera verklighetsförankrade. 1978/79: 2631 Eleverna bör redan tidigt i få träffa yrkesverksamma t. ex. barnens föräldrar som kan komma till skolan och berätta om sitt arbete. Ännu viktigare är det att eleverna får en realistisk inblick i arbetslivet. PRYO bör vara mera träning i arbete än orientering härom. Eleverna bör få pröva på konkreta arbetsuppgifter, inte i första hand för att få yrkeskunskaper utan för att få en uppfattning om arbetsmiljö och vad arbetsgemenskap innebär. PRYO bör inte inriktas på bestämda yrken utan vara en skolning i arbetslivet. Även elevernas aktiva medverkan och ansvarstagande för varandra och för skolan som arbetsmiljö måste uppmuntras och främjas. Den föreslagna uppbyggnaden av läroplanen i en första del med mål och riktlinjer samt tim- och kursplaner och en kommentardel som successivt förnyas och aktualiseras finner vi vara en god lösning. Det är dock väsentligt att läroplanen tjänar syftet att ge struktur åt skolarbetet och att alltså läraren genom läroplanen får hjälp att förklara för eleverna syftet med skolarbetet och med de olika ämnena. Det är vidare angeläget att studiegången genom bildar en konsekvent och rationell enhet så att upprepningar undviks. Endast under denna förutsättning kan de föreslagna förändringarna i timplanen godtagas. Det måste även understrykas att lektioner och andra aktiviteter skall ingå i en pedagogisk helhet. Dock finner vi den föreslagna minskningen av tiden för samhällsorienterande ämnen totalt vara ett alltför stort ingrepp i så väsentliga ämnen som historia, geografi, religionskunskap och samhällskunskap. Enligt vår uppfattning bör tiden för samhällsorienterande ämnen på högstadiet bibehållas och tiden för tillval sålunda minskas med en veckotimme. Den nya läroplanen måste få en sådan språklig utformning att den kan användas till att tala om vad eleverna skall göra i skolan. I nuvarande läroplan sägs att skolan skall ge eleverna undervisning, stimulera dem etc.; formuleringar som gör eleverna till objekt. Kraven på elevernas aktivitet bör prägla läroplanen. Läroplanen måste vidare skrivas på ett lättfattligt och klart språk. bör granska läroplanen innan den fastställs. Det föreliggande läroplansförslaget anknyter till den existerande ämnesstrukturen i skolan och lärarutbildningen och de olika delarna i läroplanen har ett organiserat samband. Vidare ges förutsättningar för att valen får styras av den enskilda skolans resurser och inte tvärtom. Förslaget bygger på de erfarenheter som gjorts av gällande läroplan och innebär därför mera en vidareutveckling av denna än en helt ny läro 1978/79: 2631 Detta var också avsikt med dess förslag om en begränsad översyn. Mot denna bakgrund kan vi inte godta förslaget att tiden för genomförandet av en ny läroplan skall utsträckas till efter riksdagsbeslutet. föreslog för sin del . Mot bakgrund av den allvarliga situation som skolan befinner sig i finns det snarare anledning att söka forcera genomförandet. Det torde vara möjligt att tilllåta skolor att successivt börja arbeta efter den nya läroplanen. Föredraganden hänvisar bl. a. till att kursplanerna måste omarbetas i förhållande till förslag. Detta bör inte hindra att man söker ändra arbetssättet, införa temastudier och ändra tillvalssystemet. Moderata samlingspartiet anser att den nya läroplanen skall vara genomförd senast efter beslut. Propositionen behandlar betygsfrågan summariskt, vilket är anmärkningsvärt mot bakgrund av de många utredningar som redovisats inledningsvis i propositionen, av den livliga debatt som ägnats frågan samt av betygens betydelse för undervisningen. Förslaget synes också bygga på den felaktiga föreställningen att betygen utgör ett nödvändigt ont, vilket resulterat i den missriktade ambitionen att avskaffa betygen i skolan. I partisympatiundersökning har, på uppdrag av moderata samlingspartiet, ställts en kompletterande fråga angående betygen. Den lyder: Tycker ni att betyg skall ges i skolan eller att de skall avskaffas? av väljarna vill att betyg skall ges i skolan även . anser att de bör avskaffas, medan är tveksamma. Övervikten av betygsanhängare är stor bland samtliga demokratiska partiers sympatisörer. Av moderater vill att skolbetygen skall vara kvar. Center- och folkpartister kommer inte långt efter i båda fallen. Betygsmotståndarna är där . Bland socialdemokrater vill behålla betygen, medan vill avskaffa dem. Endast vpk har en majoritet av betygsmotståndare för och mot betyg. Men de är inte flera än att ändå två av tre socialistväljare anser att betyg skall ges i skolan. Samma åsikt har nio av tio borgerliga sympatisörer. Det är därför, mot denna bakgrund, utomordentligt förvånande att propositionen innehåller förslag att avskaffa betygen. Moderata samlingspartiet motsätter sig en sådan utveckling och vill kraftigt avstyrka förslagen på denna punkt. Orsakerna till att vi i fått en så långvarig, intensiv och stundom hätsk betygsdebatt torde i huvudsak vara två. Den första är exis 1978/79: 2631 av det relativa betygssystemet, som inte i första hand betygsätter den enskilda elevens prestationer utan som är konstruerat för att rangordna eleverna. Moderata samlingspartiet har motsatt sig detta system redan från början. 1962 framförde vi i en motion: Allvarliga invändningar måste i princip resas mot den relativa betygsättningen. Med hjälp av denna kan enbart visas hur kompetensförhållandena gestaltar sig i en viss klass ett visst år. Det tillgodoser inte elevernas och föräldrarnas uppenbara intresse av att kunna göra sig en objektiv föreställning om styrka och svagheter i en elevs skolutbildning. Vi föreslår därför att betygsättningen skall ske med utgångspunkt från klart definierade kursfordringar. Den andra orsaken torde vara det förakt för kunskaper som under en följd av år påverkat skolpolitiken i . Man har hävdat att det enda betydelsefulla är förmågan att använda kunskap, men inte beaktat att inhämtande av kunskaper måste föregå användning. Varken betygsmotståndarna eller propositionen har lyckats förklara hur man utan betyg skall kunna uppnå de positiva effekter som betygen ostridigt har haft. Möjligheterna att förbättra betygssystemet och eliminera betygens negativa effekter har inte varit föremål för någon seriös diskussion. Skolan måste, genom alla stadier, ge en undervisning som främjar fantasi och upptäckarglädje och stimulera till självständigt arbete. En undervisning utan sådana inslag dödar studieintresset och främjar ensidigt receptiva begåvningstyper. Men skolåren måste också effektivt utnyttjas för inlärning av fakta och förvärvande av färdigheter i matematik, svenska och moderna språk. Dyrbar tid får inte förspillas, och eleverna skall lämna skolan med en sådan kunskapsstandard att de är väl rustade för vuxenlivet. Enligt moderata samlingspartiets mening är betygen därför nödvändiga i grundskola och gymnasieskola. Betygen kan inte sägas vara ett omistligt inslag i all utbildningsverksamhet. I t. ex. bildningsförbundens studiecirklar förekommer inte betygsättning. Studiecirkelstudier bedrivs utifrån den enskilde deltagarens bildningsbehov och inte för att ge denne någon speciell kompetens eller för att tillfredsställa arbetslivets behov. Situationen är annorlunda beträffande de studier som bedrivs för att ge kompetens för livet i vårt samhälle, för att ge yrkesutbildning eller förberedelse för utbildning på en högre nivå. Betygen fyller då en mängd nödvändiga funktioner. För det första är betygen nödvändiga för att utvärdera skolans arbete, för att kontrollera att de avsevärda resurser som avsätts för utbildning ger resultat. För det andra stimulerar betygen eleverna att göra sitt bästa. Betygen ger dem ett klart definierat mål för deras arbete i skolan. Eleverna har rätt att känna att de med egna ansträngningar kan påverka sin situa 1978/79: 2631 Elevernas ansvar för sitt eget arbete understryks. Men skolan sviker sitt ansvar om den försöker dölja för eleverna att de uppnår dåliga resultat i något eller några ämnen. Tvärtom skall skolan där sätta in stöd och hjälp och lära eleverna att klara sina motgångar utan att tappa fotfästet, utan att ge upp. I själva verket torde ett avskaffande av betygen i första hand drabba dem som man med denna åtgärd avsett att hjälpa. Den norske ekologen och socialisten har sagt om betygen i skolan: En alltför liberal inställning leder till att barn från studieovana miljöer snabbt ger upp inför kunskapskrav medan barn från andra miljöer fungerar ungefär som förut. Alltså förlorar arbetarklassens barn på att betygen tas bort.