mot · G202423 · 1979-01-17 00:00:00 — av m. fl. om resursbehovet inom försvarets personalvård För att kunna bibehålla en rimlig balans mellan fredsorganisationens kostnader och krigsorganisationens styrka har statsmakterna anbefallt långtgående åtgärder för att motverka kostnadsstegringar för fredsorganisationen. 1 detta syfte har beslut redan fattats om vissa förbandsnedläggningar, organisations- och strukturförändringar inom försvarets fredsorganisation. Anbefallda personalminskningsdirektiv och rationaliseringsutredningar är andra uttryck för bl. a. strävan att motverka konsekvenserna av de alltmer ökade personalkostnaderna inom försvaret. Redan beslutade och förväntade ytterligare åtgärder inom nämnda områden har allmänt sett skapat en utbredd oro för den anställda personalen. Tillämpningen av personalminskningsdirektiven har dessutom medfört att enligt regeln "sist anställd/först ut det i första hand blivit den yngre personalen som blivit omplacerad eller uppsagd. Detta har i sin tur medfört att en onormalt hög andel av försvarets personal - främst den civilmilitära och civila - är . En annan omständighet som medfört negativa konsekvenser är de på sina håll besvärande vakanserna på befälssidan. Dessa drabbar inte endast utbildningsverksamheten utan får även återspeglingar inom bl. a. kompaniadministrationen och personaltjänsten. Därtill kommer ofta mycket allvarliga brister i den yttre arbetsmiljön som tar sig uttryck även i en direkt fysisk nedslitning av personalen. Avsaknaden av ergonomiska hjälpmedel bl. a. i äldre förråd och matinrättningar anses i åtskilliga fall kunna direkt avläsas i sjukbesök och sjukskrivningar. Mot bakgrund av den ovan nämnda åldersfördelningen ligger det också i sakens natur att med en högre levnadsålder avtar i allmänhet också prestationsförmågan och förutsättningar att klara de överprestationer som den rådande ambitionsnivån ställer på den personalknappa organisationen. Lägges därtill att många blivit omplacerade till nya arbetsuppgifter och ovana arbetsrutiner är det inte svårt att förstå att personalen hamnat i stressituationer som många inte klarar av. Följden blir att åtskilliga upplever olust och vantrivsel med anpassningsproblem och sjukfrånvaro som följd. Erfarenheterna från bl. a. de studiebesök som försvarets personalvårdsnämnd företagit vid olika förband och de samtal som därvid ägt rum med förbandschefer, konsulenter, läkare och personalrepresentanter har klart bestyrkt att de ovan refererade förhållandena har medfört en ökad belastning främst på personalfunktionen som karaktären av den personliga problematiken också ställer ökade krav på pesonalvårdsorganisationen både från myndigheterna och personalen. De framställningar om resursförstärkningar på personalvårdssidan som kommit från flera förbandschefer måste ses som ett uttryck för att man upplever situationen på personalvårdssidan som ohållbar och som en vilja från förbandschefernas sida att mildra de negativa verkningarna för de anställda av fredsorganisatoriska förändringar och rationaliseringar men också för att på ett adekvat sätt lösa de anpassningsproblem och handlägga andra personalsociala ärenden som blivit alltmera framträdande både i fråga om anställda och värnpliktiga. Förbandschefernas ambitioner i dessa avseenden står helt i överensstämmelse med den grundsyn som anges bl. a. i regeringens proposition 1976/ 77:44 angående inriktningen av säkerhetspolitiken och totalförsvarets fortsatta utveckling, i vilken departementschefen på sid. 135 anför bl. a. följande: Som jag tidigare nämnt måste största möjliga vikt ges åt de problem som kan drabba den berörda personalen i samband med personalminskningar, omorganisationer o dyl. En väg som därvid bör utnyttjas är att följa upp vidtagna åtgärder med undersökningar av den typ som genomförts vid 114/ Fo49. Undersökningen är ett försök att kartlägga de problem som de anställda upplever på sin arbetsplats. Jag räknar med att liknande undersökningar skall genomföras på övriga arbetsplatser inom försvaret och ge myndigheterna möjlighet att i samråd med personalen lösa viktiga arbetsmiljöfrågor. I regleringsbrevet 1978/79 anges dessutom särskilt att överbefälhavaren skall med genomförda undersökningar vid I 14/Fo 49, F 21 och Skövdeförsöken som grund utarbeta undersökningsmodeller, som kan användas för att kartlägga brister i arbetsmiljön. Mot bakgrund av såväl den ovan redovisade utvecklingen som regeringens direktiv rörande inriktningen av den psykosociala verksamheten är det med oro vi erfarit den restriktiva behandlingen av förbandschefernas framställningar om resursförstärkningar inom personalvårdsområdet. Förhållandet synes särskilt bekymmersamt inom armén då arméchefen i flera fall avslagit från förbandschefer ingivna, och av resp. militärbefälhavare tillstyrkta såsom synnerligen angelägna, framställningar om förstärkning av konsulentresurserna. Motiveringen har därvid angivits vara dels medelsbrist, dels anbefallda personalminskningsdirektiv, vilka ansetts böra drabba även konsulentpersonalen. Av samma skäl har chefen för armén i några fall t. o. m. ansett sig böra varsla tidigare medgivna resursförstärkningar vid särskilt arbetstyngda förband om uppsägning. har tidigare - bl. a. i sitt till statsrådet och chefen för försvarsdepartementet avgivna yttrande över vissa anslagsäskanden för /79 - särskilt noterat som oroväckande att personalvårdskostnadernas andel av resp. försvarsgrens anslag visar en reell minskning av personalvårdskostnaderna för armén. Nämnden framhöll därvid bl. a. följande: Mot bakgrund av de strukturförändringar som sker inom försvaret med nedläggningar av förband, sammanslagning av utbildningsenheter, personalminskningar m m, anser nämnden att det är oroande att chefen för armén avsätter allt mindre resurser för personalvårdande insatser. Konsekvenserna av de förändringar som sker bör snarare vara att resp försvarsgren avsätter successivt ökade resurser för personalvård för att möta de svårigheter som strukturförändringarna innebär. Det är nämndens förhoppning att överbefälhavaren och resp försvarsgrenschef beaktar nämndens synpunkter i kommande anslagsframställningar. har under en följd av år kunnat följa utvecklingen av personalvården inom försvarsmakten. Den omprioritering av personalvårdsinsatserna som skett enligt ovan har kunnat göras genom att uppgifter inom fritidssektorn omfördelats, genom att ambitionsnivån i omhändertagandet av de värnpliktiga i vissa fall sänkts avsevärt och genom att enklare sociala ärenden överförts till främst truppbefälet. Det är enligt vår mening inte möjligt att annat än marginellt göra ytterligare inskränkningar av personalvårdsarbetet riktat mot de värnpliktiga utan att servicen/omhändertagandet sänks oacceptabel nivå - en nivå där personalvården ej längre fyller sin uppgift att bidra till en god anda inom försvarsmakten. Enligt vår mening är det under nu rådande förhållanden orimligt att ställa som villkor för en förstärkning av personalvårdsresurserna att anbefallda personalminskningsmål likväl skall uppfyllas. Tvärtom borde den rimliga bedömningen vara att ju längre och hårdare omorganisations- och personalminskningskraven drivs, desto nödvändigare är det att förbandscheferna tillförs ytterligare personalvårdsresurser för att kunna bistå och hjälpa de människor som drabbas av organisations- och strukturförändringarna. Med hänvisning till ovanstående hemställer vi att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad i motionen anförts angående behovet av förstärkning av personal vårdsresursema inom armén. () () () () ()