mot · G202281 · 1979-01-12 00:00:00 — av m. fl. om åtgärder för att minska strålningsrisken vid skärmbildsundersökning När joniserande strålning träffar en vävnad överförs strålenergin till vävnaden och förorsakar jonisation och andra omvandlingar. Den per massenhet tillförda strålenergin kallas stråldos eller mera exakt absorberad dos. Olika typer av strålning har olika joniserande effekt på vävnader. Det gäller t. ex. röntgenstrålar och den strålning som förekommer i kärnkraftverk. För att göra de olika stråldoserna jämförbara har en annan enhet införts, som med hjälp av viktningsfaktorer tar hänsyn till de olika effekterna. Denna enhet kallas rem. I tillämpas liksom i de flesta andra länder den internationella () rekommendationer om högsta tillåtna stråldoser. Dosgränsen för en s. k. helkroppsbestrålning är f. n. har det inte förekommit att någon persondos överstigit 5 rem hos personalen vid de svenska kärnkraftverken. låg av de registrerade persondoserna under 0,5 rem och under 1,5 rem. Den genomsnittliga stråldosen för personer med radiologiskt arbete, dvs. de som är sysselsatta med strålningsarbete inom sjukvård, forskning och industri, ligger på samma nivå som för kärnkraftspersonalen. Som jämförelse kan också nämnas att den naturliga strålning som alla människor exponeras för uppgår till 0,1-0,2 rem . Vid röntegenundersökningar får de organ som bestrålas ofta stråldoser på 0,1-1 rem per undersökning. En skärmbildsundersökning ger en genomsnittlig stråldos i lungorna på 0,49 rem. Vid lungröntgen i fullformat är stråldosen ungefär en femtedel av skärmbildsdosen. gjordes ca 0,9 miljoner skärmbildsundersökningar och ca 4 miljoner övriga röntgenundersökningar i . En mycket stor del av de stråldoser som befolkningen därvid erhöll lämnades vid skärmbildning. har i en remiss till rörande lungröntgen vid hälsokontroller uppgett att antalet riskfall i form av framtida cancerfall med dödlig utgång och antalet allvarliga arvsskador som väntas uppträda i kommande generationer, orsakade av strålningsanvändning för skärmbildsundersökningar, uppgår till 9 fall och för kärnkraftspersonal till 1 fall . En annan uppskattning av riskerna med röntgenbestrålning görs i en artikel i (nr 15, 1978). för framtida patientskador till följd av medicinsk röntgendiagnostik till 4,9 allvarliga skadefall vid lungröntgen i fullbildsformat och 18 fall vid skärmbildsundersökning. 1 en stencilerad PM, informer om stråldoser och strålrisker vid skärmbild, görs dock följande kommentar: Vid skärmbildning bestrålas flera av de organ för vilka höga stråldoser har visats orsaka cancer: bröstkörtlar, lungor, benmärg och sköldkörtel. Organet bestrålas dock ojämnt vilket förmodligen minskar cancerrisken. Vidare har det inte påvisats att cancer kan åstadkommas vid de låga stråldoser det är fråga om. Man kan få en uppfattning om den största möjliga cancerrisken om man antar att risken är förhållandevis lika stor vid ojämn bestrålning och låga stråldoser som den är vid jämn bestrålning och höga stråldoser. Man får inte glömma att sådana risksiffror kan utgöra en kraftig överskattning - det kan tänkas att risken är obefintlig. Av en debatt i mellan professor och medicinalrådet (nr 30-31, 1978 och nr 45, 1978) framgår att experter egentligen skulle vilja stoppa skärmbildsundersökningarna. Man avstår från denna rekommendation på grund av ett regeringsdirektiv som säger att myndigheter inte utan särskild prövning från regeringens sida får föreskriva åtgärd som kan vara kostnadshöjande för kommunerna. 1 stället ställs hoppet till att lokalt och regioinalt verksamma radiologer och kliniker skall verka för en övergång från skärmbild till storbildsröntgen. Av dessa debattinlägg framgår vidare att det inte finns några medicinska belägg för nyttan av skärmbildning av vissa personalgrupper med regelbundna intervall nu sedan lungtuberkulosen är en folksjukdom i vårt land. Expertisen tycks vara enig om att lungröntgen i fullformat är att föredra framför skärmbild och att sådana röntgenundersökningar bör företas efter enskild medicinsk indikation. Någon beräkning av vad det skulle kosta att ersätta skärmbildsundersökningar med fullformatsröntgen har inte kunnat erhållas. Men en grov uppskattning har gjorts av professor i . Merkostnader vid en övergång till fullformatsröntgen skulle enligt hans beräkningar uppgå till mellan 1,4 och 2,5 milj. kr. Men det bör observeras att siffrorna är osäkra och att det här bara är en schablonuppskattning, som baserats på förhållandena i . Kostnaderna är bl. a. beroende av beläggningsgraden på befintliga röntgenutrustningar, och den varierar sannolikt mellan olika platser i landet. Ett stopp för alla skärmbildsundersökningar skulle innebära en betydande sänkning av de stråldoser svenska folket utsätts för. Det skulle dessutom vara en synnerligen billig reform jämfört med de mycket stora samhällskostnader som i andra sammanhang satsas för att åstadkomma betydligt mer marginella minskningar av strålningsriskerna. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen begär snara åtgärder för att minska strålningsriskerna vid skärmbildsundersökningar. () () i Kumla