mot · G30224 · 1979-10-08 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1978/79:165 om den svenska kapitalmarknaden När kapitalmarknadsutredningen tillsattes 1968 varén av dess huvuduppgifter att analysera hur AP-fonden inpassats på kapitalmarknaderna och vilka effekter dess placeringspolitik haft på kreditallokering och kreditpolitik. Mot bakgrunden av en analys av detta skulle sedan utredningen studera den långsiktiga sparutvecklingen i den svenska ekonomin efter det att APfondens forsta inledande uppbyggnadsskede genomförts. Detta skulle då bl. a. ske mot bakgrunden av att industrins finansieringsbehov kan komma att öka påtagligt, om de investeringar inom näringslivet skall kunna genomföras som krävs för att upprätthålla en hög takt i produktionstillväxten i ekonomin. Läget vid utredningens tillsättning var att vi då hade haft en ganska av ökande investeringar och ett ökat sparande i den svenska ekonomin. Bytesbalansen var i stort sett i jämvikt och underskottet i statsbudgeten tog endasten ringa del av det samlade sparandet i anspråk. Den grundläggande uppgiften för utredningen var således att undersöka förutsättningarna för en fortsatt sådan utveckling. som utredningen arbetade kom emellertid dessa förhållanden att på ett avgörande sätt förändras. uppstod en betydande sparandebrist i den svenska ekonomin, vilket kom till uttryck genom det växande underskottet i bytesbalansen som bl. a. oljeprisstegringarna medförde. Utredningens analyser kom därför att även behandla den nya situation som uppstått och vilka alternativa vägar som fanns att öka det totala sparandet så att underskottet i förhållande till vår omvärld successivt nedbringades. Sedan utredningens arbete slutförts har emellertid ytterligare dramatiska förändringar inträffat i vår samhällsekonomi. Underskottet i den statliga budgeten har vuxit lavinartat och uppgår nu till ca . Den totala offentliga sektorn inkl. AP-fonden, som och en stor del av positivt bidragit till vårt samlade sparande, har ett samlat underskott på ca . har industriinvesteringarna sjunkit med . Bostadsbyggandet är alldeles för lågt i förhållande till en växande efterfrågan. Underskottet i bytesbalansen ökar nu på nytt kraftigt och kommer sannolikt att vara större än den tidigare rekordnivån . Parallellt härmed har vinsterna inom näringslivet ökat mycket kraftigt, vilket tillsammans med den låga investeringsnivån lett till en oroväckande snabb likviditetsökning och en betydande valutautströmning från de icke finansiella företagen . I fråga om såväl den totala samhällsekonomin som när det gäller läget på kredit- och kapitalmarknaderna företer den svenska ekonomin nu tecken på mycket klara balansbrister. Det nu rådande läget kommer - om man inte kraftfullt förändrar den nuvarande inriktningen - att successivt leda till ett alltmer svårbemästrat läge där en allvarlig sysselsättningskris och ett direkt hot mot vår nuvarande levnadsstandard inte kan uteslutas. I propositionen behandlas nästan inte alls dessa djupgående förändringar i den svenska ekonomin som inträffat . De grundläggande frågorna om hur vårt land på nytt skall kunna få balans i sina utrikes affärer som det alltför stora underskottet i statsbudgeten nedbringas får inte annat än en marginell belysning i propositionen. Den allmänna inriktning av politiken på detta område som förordas i propositionen kan därför icke läggas till grund för en politik som syftar till att återföra den svenska ekonomin till intern och extern balans. bör därför hemställa om att en ny utredning tillsätts med uppgift att studera de krav på kapitalmarknaden som det mycket stora upplåningsbehovet från statens sida kommer att ställa. Denna utredning bör då samordnas med de mera övergripande ekonomisk-politiska perspektiv som bl. a. behandlingen av långtidsutredningen leder fram till. I avvaktan på att resultatet av detta arbete redovisas för föreslår vi att de allmänna riktlinjer som förordats i propositionen i fråga om politiken på kapitalmarknadens område avslås. Finansieringen av bostadsinvesteringarna är en viktig uppgift för kapitalmarknaderna. Inom kreditpolitiken har bostadsbyggandets särställning följts upp genom en långtgående prioritering av sektorns kreditförsörjning. Statsmakternas bostadsbyggnadsprogram skall tillgodoses med de krediter som svarar mot dess reala omfattning. Bostadsbyggandets planering har emellertid vissa tider försvårats av störningar i kredittillförseln. Större svårigheter kunde registreras vissa år och . Till en del har svårigheterna sannolikt sin grund i det omfattande bostadsbyggnadsprogram som då genomfördes som byggsektorn i övrigt var hårt ansträngd. Kreditsvårigheterna föranledde statsmakterna till åtgärder för att trygga bostadsfinansieringen. Ett samrådsförfarande mellan regeringen och bankerna byggdes upp underslutet av . Genom årliga överenskommelser med bankerna och en kontinuerlig uppföljning av dessa överenskommelser kunde en större säkerhet i kreditgivningen åstadkommas. Genom förändringar i den kreditpolitiska lagstiftningen tillkom 1975 regler som gjorde det möjligt att styra kreditgivningen till bostadsbyggandet även om en förhandlingslösning inte skulle komma till stånd eller om bankerna inte skulle följa gjorda utfästelser. kom, till följd av dessa successiva reformer, kreditgivningen till bostadsbyggandet att flyta allt bättre efter de inledande årens svårigheter. Till denna bättre situation bidrog givetvis också den relativt kraftiga neddragning av bostadsbyggandet som ägde rum i takt med att en allt bättre balans uppkom mellan tillgång och efterfrågan på bostäder. och särskilt och början av 1978 har emellertid störningar på nytt uppkommit i bostadsbyggandets kredittillförsel. Eftersom bostadsbyggandet legat mycket lågt under dessa år kan man dra slutsatsen att dessa kreditförsörjningsproblem inte är en följd av ett kvantitativt stort byggnadsprogram. Svårigheter kan uppenbarligen uppstå även då bostadsbyggandet har en liten omfattning. Dessa svårigheter i kreditförsörjningen fick till följd betydande förseningar i det planerade påbörjandet av bostäder, vilket medförde ökade byggnadskostnader och störningar i sysselsättningen på byggarbetsmarknaden. Den borgerliga trepartiregeringen visade också när det gäller bostadsbyggandets kreditförsörjning en påfallande brist på kraftfullt agerande gentemot bankerna. Till en del hade svårigheterna med säkerhet kunnat undgås om den borgerliga regeringen på ett mera kraftfullt sätt hävdat statsmakternas intresse av att överenskommelserna mellan regering och banker måste följas. Det successivt utbyggda samrådsförfarande! med bankerna är inte den enda vägen att trygga bostadsbyggandets kreditförsörjning. har alternativa lösningar förekommit i debatten. Förslag om en statlig totalfinansiering genom utvidgning av de statliga lånen till att omfatta hela lånebehovet och med förskott har bl. a. förts fram av den statliga bostadsfinansieringsutredningen. Liknande förslag har även reservationsvis framförts i kapitalmarknadsutredningen och har också aktualiserats i anslutning till remisser på kapitalmarknadsutredningens betänkande, där de bl. a. fått stöd av fackliga remissinstanser som LO och TCO samt av bostadsorganisationer som och . Även har uttalat stöd för förslaget och bl. pekat på möjligheter att den vägen åstadkomma er. Enligt vår mening är det viktigt att det bostadsbyggnadsprogram som fastställs också skall tillföras erforderliga krediter. De senare årens erfarenheter visar att samhället måste öka sitt engagemang i bostadsfinansieringsfrågorna. Detta gäller såväl byggnadskreditiv som långfristig upplåning, dvs. Kreditförsörjningen skall kunna tryggas genom förskott på de långfristiga lånen. Självfallet måste dock dessa åtaganden ske inom ramen för den av samhället fastställda kreditpolitiken. 1* 1979/80. Vilka institutionella former detta samhällets ansvar för kreditförsörjningen skall ges är i forsta hand en fråga om kapitalmarknadens organisation. I de nuvarande reglerna för bankernas långivning till bostadsbyggandet görs ingen skillnad mellan den statligt belånade bostadsproduktionen och de privatfinansierade äganderättsbostäderna. De bostadspolitiska förutsättningarna är emellertid kännetecknade av stora skillnader. Den statsbelånade bostadsproduktionen rymmer ett betydande element av kostnads- och kvalitetskontroll genom den prövning länsbostadsnämnder och kommunerna underkastar detta byggande. Här finns t. ex. villkor om kommunalt inflytande över tomtmarken och villkor om att upphandlingen av byggande skall äga rum med konkurrens. Därmed har samhället skaffat ett inflytande över användningen av det kapital som tillförs bostadssektorn från den prioriterade sektorn av kreditmarknaden. När det gäller privatfinansierat byggande ställs betydande belopp till förfogande från den prioriterade kreditmarknaden utan någon som helst prövning i ovannämnda avseenden. Erfarenheterna visar att så skett även i tider då det statligt belånade bostadsbyggandet inte kunnat erhålla krediter i tillräcklig omfattning. För att säkra finansieringen av det socialt nödvändiga bostadsbyggandet bör prioriteringsreglerna ändras så att endast den del av bostadsproduktionen som erhållit statlig belåning prioriteras på kreditmarknaden. De bostäder som byggs utan statliga lån bör jämställas med annat icke prioriterat byggande och därmed finansieras i mån av utrymme på den oreglerade kreditmarknaden. Omfattningen av det privatfinansierade bostadsbyggandet blir därmed avpassat till det aktuella läget på kreditmarknaden. Såsom vi även anfört i motion 1978/79:788 bör ge regeringen till känna vad som anförts i motionen om bostadsbyggandets finansiering samt om finansieringen av bostäder som byggs utan statliga lån. I propositionen föreslås att en tioprocentsgräns införs för den fjärde AP-fondens innehav av aktier i ett och samma bolag. Fonden skulle dock inte behöva avyttra några aktier i de fall innehavet redan nu överstiger tioprocentsgränsen. I propositionen antyds dessutom att man inom utreder inrättandet av en femte AP-fond. Detta skall dock inte hindra att eventuella kapitaltillskott till fjärde delfonden senare kan övervägas. Enligt vår mening måste den komma att spela en betydande roll i en politik som syftar till att öka industrins investeringar . Alltsedan sin tillkomst har den spelat en betydelsefull roll för att öka tillgången på riskvilligt kapital på den svenska kapitalmarknaden. Med hänsyn till den fortsatt svaga utvecklingen av industriinvesteringarna är det angeläget att den redan nu tillförs ökade resurser. Vi anser att fonden bör anvisas ytterligare . på detta sätt kan man skapa ett underlag för en mer långsiktig planering av fondens verksamhet. Vi vill också understryka att det enligt vår uppfattning inte finns några skäl att införa ytterligare begränsningar i fondens verksamhet. Förslaget om en begränsning av fondens möjligheter till förvärv av aktier i samma bolag med högst innebär enligt vår uppfattning en försvagning av dess möjligheter att bidra till en effektiv lösning av ett väsentligt finansieringsproblem för svensk industri. Erfarenheterna har visat att fall kan förekomma där en sådan begränsning omöjliggör en rationell lösning av företagens utvecklingsproblem. Vi avvisar därför förslag som innebär sådana begränsningar av fondens verksamhetsmöjligheter. I samband med att fonden tilldelades ytterligare 250 milj. kr. uppställdes villkoret att medlen endast fick användas för deltagande i nyemissioner eller för förvärv av nyemitterade konvertibla skuldebrev. Denna regel har inneburit en väsentlig begränsning av fondens verksamhet. bör därför uttala att den begränsningen inte längre bör gälla för dessa medel. En fråga av stort intresse är om skulle kunna engagera sig i andra företag än de största och de börsnoterade. Det finns enligt vår mening anledning att närmare studera denna fråga. Regeringen bör ge fondstyrelsen ett sådant uppdrag. Styrelsen för bör vidare uppmanas att i de fall man engagerar sig i nyemissioner också regelmässigt tar kontakt med företrädare för de anställda i företagen och tillmäter deras synpunkter på ett engagemang ett avgörande inflytande. På socialdemokratiskt initiativ beslöt om en statsgaranti för att göra det möjligt för de regionala utvecklingsfonderna att ta upp lån i bl. a. Investeringsbanken och i AP-fonden. Garantin begränsades till 300 milj. kr. Den innebar att man härigenom har öppnat möjligheter för en regionälisering av Investeringsbankens och AP-fondens utlåningsverksamhet som är av stor betydelse för i synnerhet de mindre och medelstora företagen. Regeringen bör ges i uppdrag att pröva frågan huruvida ytterligare åtgärder bör vidtas för att genom en regionalisering av Investeringsbankens och AP-fondens utlåning ytterligare underlätta finansieringen av de små och medelstora företagens verksamhet. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att beslutar att 1. med avslag på propositionens förslag till riktlinjer i fråga om politiken på kapitalmarknadens område hemställer att regeringen tillkallar en ny utredning med uppgift att i enlighet med vad som i motionen anförts analysera kapitalmarknadens struktur med hänsyn till den nya situation som uppstått, 2. som sin mening ge regeringen till känna vad som anförts i motionen om behovet av statlig totalfinansiering samt om finansieringen av bostäder som byggs utan statliga lån, J, 3. avslå den under propositionens punkt 8 föreslagna ändringen i reglementet (1958:293) angående allmänna pensionsfonden föreslagna paragrafen 12 a, 4. anvisa ytterligare 1 000 milj. kr. 5. som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om riktlinjerna för allmänna pensionsfondens verksamhet, 6. som sin mening ge regeringen till känna vad som anförts om de små och medelstora företagens kapitalförsörjning. () () () () ()