mot · G202534 · 1979-01-18 00:00:00 — av m. fl. om åtgärder för att öka kollektivresandet omfattade persontrafiken i landet. skedde en fördubbling . Den genomsnittliga reslängden per invånare och år hade ökat till ca 1 . Av denna persontransport svarade personbilarna för ca 80 96, medan kollektivtrafiken, dvs. buss- och järnvägstrafiken, omfattade ca 16 96. Personbilstrafiken ökade kraftigt på bekostnad av främst järnvägstrafiken . I samband med oljekrisen och de därmed stigande kostnaderna för personbilarna har kollektivtrafiken kunnat redovisa en likvärdig ökning som personbilstrafiken och hållit ungefär oförändrade relationer. Kollektivtrafikens utveckling är dock ojämn i olika delar av landet - ökningen hänför sig främst till stadstrafik, pendelresor o. d., medan en stagnerande utveckling konstateras i vissa andra områden, främst i glesbygden. Den låga andel som kollektivtrafiken har av persontransporterna i landet är i hög grad otillfredsställande. På många håll ligger den under den nivå som är konkurrenskraftig och lönsam, vilket innebär risk för standardförsämring och ytterligare successiv neddragning. Svag kollektivtrafik och ytterligare nedläggningar och indragningar av buss- och tågförbindelser får kännbara verkningar, framför allt för regionala centra, mindre orter och glesbygd. En sådan utveckling av kollektivtrafiken är inte förenlig med en målsättning om regional balans och aktiv regionalpolitik. Mot denna bakgrund finner vi det mycket angeläget att kommunikationsministern framlägger en proposition om en övergripande och sammanhållen trafikpolitik. Härigenom undviks punktvisa, avgränsade beslut, som var för sig har begränsad räckvidd, men som sammantagna kan innebära sämre möjligheter att utveckla kollektivtrafiken. Särskilt gäller detta för järnvägsnätet. Punktvisa inskränkningar kan efter hand eliminera möjligheterna att ha vissa bandelar kvar. Den förändrade energisituationen och det ökade kravet på regional utveckling är faktorer som tvingar fram en mer aktiv trafikpolitik. a. måste stor försiktighet iakttas, innan inskränkningar i kollektivtrafiken genomförs. Olönsamma delar måste i vissa fall behållas i avvaktan på åtgärder som kan göra dem lönsamma och försvarbara . Enligt vår mening finns det goda förutsättningar för en positiv utveckling av kollektivtrafiken. Den ökning av kollektivresandet som oljekrisen fram tvingade har i stort kunnat behållas. Det visar allmänhetens intresse för att i större utsträckning använda de gemensamma kommunikationerna. Många fördelar finns i en sådan utveckling: bättre miljö, mindre trafikskador, bättre hushållning med energi och bättre handelsbalans är några av dem. Det fordras dock att en rad åtgärder snabbt sätts in för att öka allmänhetens intresse för kollektivtrafiken, i vissa fall utbyggnad och omläggning av turer för att underlätta dagliga arbetsresor och i övrigt passa allmänhetens behov av resor och service. Man måste se över och rusta upp vagns- och fordonsbeståndet. Det erfordras en mer serviceinriktad och resvänlig stationstjänst med bättre skötsel av vänthallar, trafikinformation osv. Det är utomordentligt viktigt med en bättre marknadsföring av kollektivtrafiken. Härigenom skulle man utan tvivel uppnå en högre resfrekvens. Alltför många människor tar bilen, därför att de inte vet att lämpliga turer finns på buss och järnväg. Sammanfattningsvis bör enligt vår mening ett program upprättas för åtgärder syftande till att öka kollektivresandet. Det bör innehålla bl. a. viss utbyggnad, upprustning av fordon och stationsservice, anpassning av turer till invånarnas dagliga behov och en aktivare marknadsföring av kollektivtrafiken. Med hänvisning till det anförda hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om upprustning av buss- och järnvägstrafiken för att möjliggöra ökat resande med de kollektiva trafikmedlen. () () () ()