mot · G2021378 · 1979-01-25 00:00:00 — 1978/79 1378-1386 av m. fl. om översyn av reglerna för antagning till högre utbildning Högskolereformen har inneburit att medborgare som inte haft möjlighet att bedriva högskolestudier nu fätt tillträde till högskolan. Grupper med reell, men i avsaknad av formell, kompetens kan nu genom ett kvotsystem konkurrera på så att säga egna villkor. Detta kvotsystem kan emellertid få uppenbart orättvisa effekter för bl. a. två kategorier sökande. Den första utgörs av sökande i kvotgrupperna 1 och II, vilka erhållit högsta betygspoäng i alla ämnen på gymnasieskolan. Den andra utgörs av dem som har 25:4-behörighet och dessutom annan meritgivande utbildning. Vid antagning till linje delas de sökande in i fyra olika grupper beroende på vilken allmän behörighet den sökande har. Genom proportionell kvotering tilldelas varje grupp ett antal platser som svarar mot sökandegruppens relativa storlek. Inom kvotgrupperna I och II sker urval genom att den sökandes betygspoäng läggs samman med poäng för eventuell arbetslivserfarenhet, varefter rangordning görs. För att inte omöjliggöra en direktövergång från gymnasium till högskola antas av de sökande i grupperna I och II på enbart betygsmeriter. Avsikten med detta är att arbetslivserfarenhet inte skall göras till ett obligatoriskt krav, men systemet har medfört en del olyckliga konsekvenser. För det första kan konstateras att många inom gruppen har arbetslivserfarenhet och alltså inte kommer direkt från skolbänken. För det andra har konstruktionen medfört att arbetslivserfarenhet nu blivit' en nödvändig tilläggsmeritering till toppbetyg för sökande till vissa utbildningslinjer. Resultat av den senaste antagningsomgången visar att medianåldern för antagna sökande höjts högst betydligt. För flera spärrade linjer är inte ovanligt. Exempel på utbildningslinjer där medianåldern för antagna höjts är lågstadielärarlinje, mellanstadielärarlinje och juristlinje. UHÄ konstaterar i sin egen utvärdering att detta är en följdenlig konsekvens av de nya reglerna som premierar arbetslivserfarenhet före högskolestudier. Det finns alltså inga skäl att anta att den ökade genomsnittsåldern skulle vara avhängig av någonting annat än just förändringen i urvalsregler. Det finns också anledning att förmoda att många av dessa antagna har god skolmässig bakgrund och i flera fall annan högskoleutbildning, varför kravet på arbetslivserfarenhet kommit att reellt sett bli en spärr mot ungdom. De som skall antas på enbart betygsmeriter utses genom lottning, varför genomsnittsbetyget 5 alltså inte är tillräckligt för att bli antagen på linjen. Vissheten om att heltidsstudier med toppbetyg som slutresultat inte meriterar annat än till deltagande i ett slumpartat hasardspel om den egna 1 1978/79. möjligheten till högskolestudier bäddar på gymnasienivå för framtida strategiska linjeval, som inte alltid kommer att svara mot de studerandes verkliga utbildningsambitioner. Den som ändå framhärdar i just sitt linjeval därför att han eller hon anser det vara det bästa pedagogiska underlaget för sina framtida högskolestudier och till yttermera visso lyckas uppnå genomsnittsbetyget 5 som slutbetyg måste rimligen uppleva det som en bestraffning att, efter oturlig lottning, hänvisas till en arbetsmarknad med ca 30 000 andra arbetslösa ungdomar för att förvärva de nödvändiga tilläggsmeriterna. Det finns också anledning att anta att studielämpliga ungdomar, som kommer från hem med mindre studievana, får svårt att klara en väntetid innan den efterfrågade utbildningen kan påbörjas. Om denna dessutom tillhörde längre startar den yrkesverksamma perioden först . Det är orimligt att tro att alla studielämpliga grupper är beredda att satsa på återkommande utbildning under dessa premisser. Sannolikt förhåller det sig precis tvärtom, nämligen att endast de mycket studiemotiverade (med akademisk bakgrund etc.) vågar satsa på byte av yrke i den åldern. Den snedrekrytering till högre utbildning som kravet på arbetslivserfarenhet bl. a. skulle motverka ser med andra ord ut att tjäna motsatt syfte. Det är också troligt att forskarrekryteringen kan komma att få stark slagsida. Vem är beredd att efter avslutad grundutbildning ge sig in på den osäkra och olönsamma forskarbanan? Den kategori som efter examen har svårt att få fäste på arbetsmarknaden blir den grupp som får stå för våra vetenskapliga forskningsinsatser för framtiden. U 68-utredningens syn på urvalssystemet formulerades så här (SOU 1973:2): Utredningen är heller inte beredd att förorda ett urvalssystem som för enskild linje i praktiken kan få innebörden att en period av yrkesverksamhet krävs före studiernas början. kommer då efter hand ett mönster att bildas, som innebär att inte ens studerande med högsta betyg i alla skolämnen kan gå direkt från gymnasieskolan till högskoleutbildningen. Detta har alltså redan inträffat. Inte ens studerande med högsta betyg kan vara säkra på en direktövergång. Det är inte betygen utan som avgör om dessa sökande skall vinna tillträde eller ej. föreslog i sitt betänkande (SOU 1974:71) en princip som innebär att man meritvärderar såväl enbart betyg som betyg plus arbetslivserfarenhet till max. Dessutom föreslog man att konkurrensförhållandet mellan dessa sökandegrupper blir proportionellt. Detta system är avgjort mera rättvist och innebär att sökande kan komplettera betygsmeriter med arbetslivserfarenhet. Ytterligare en effekt av nuvarande urvalssystem är värd att uppmärksammas. Bestämmelserna föreskriver att av platserna i kvotgrupp IV skall tillfalla de s. k. rena 25:4-oma. Detta innebär att de som både har t. ex. gymnasieskoleutbildning och uppfyller kraven på och arbetslivserfarenhet diskrimineras. För dessa skulle kanske möjligheten att antas öka om de aldrig skaffat sig gymnasieutbildning, och några försöker också dölja det för att öka sina chanser vid antagning. Det är därför oacceptabelt att tidigare utbildning kan utgöra ett hinder i konkurrensen om platser till högre utbildning. gällande tillämpningsföreskrifter har också givit resultat, som knappast ens kan sägas överensstämma med intentionerna bakom riksdagsbesluten. exempel: Antg att de sökande fördelar sig i kvotgrupperna enligt nedan. För att rangordna sökandena mellan grupperna räknas jämförelsetal ut, vilka är antalet platser multiplicerat med procentsatsen (se nedan!). Reglerna säger då att första hela platsen besätts. (I det här fallet i kvotgrupp I.) När sedan delar av plats skall besättas går kvotgrupp IV först och därefter den minsta kvotgruppen. (I det här fallet kvotgrupp II.) Dessutom har de i kvotgrupp I som har arbetslivserfarenhet och rena 25:4-or i kvotgrupp IV företräde inom kvotgruppen. Fördelning av tre platser Resultat: Trots att de som har 2-årig gymnasieutbildning representerar av de sökande kommer inte någon av dessa att antas. Systemet får alltså utomordentligt olyckliga konsekvenser särskilt på linjer med ett fåtal platser, t. ex. ämneslärarlinjerna. Det är för den högre utbildningen absolut nödvändigt att de som påbörjar sådana studier har vissa förkunskaper och färdigheter. Det är däremot inte av något intresse att dessa har inhämtats på ett särskilt sätt. Kunskaper, färdigheter och erfarenheter kan man ju skaffa på många sätt, genom skolgång, vuxenutbildning, självstudier, yrkesverksamhet osv. När en högskola kräver dokumentation på de sökandes behörighet, borde denna därför kunna lämnas helt fristående från den underliggande utbildningen. I praktiken betyder detta att man inför obligatoriska intagningsprov till linje eller grupper av utbildningslinjer. Vem som helst äger rätt att oberoende av grundutbildning delta i sådana prov. Genom dem kan såväl den allmänna behörigheten för högskolestudier som den särskilda behörigheten för studier på ifrågavarande utbildningslinje mätas. Provet skall också i förekommande fall kunna fungera som urvalsinstrument. Detta system har betydande principiella fördelar. Alla tillträdessökande blir likvärdigt bedöma. All kvotgruppering o. d. blir överflödig. Bedömningen blir grundad på vad som krävs för studierna. Detta system är överlägset samtliga andra i fråga om rättvisa och ändamålsenlighet. I propositionen 1975:9 om reformering av högskoleutbildning m. m. skriver departementschefen: Ett viktigt krav som bör ställas på urvalssystemet är att det skall vara överskådligt och lätt att informera om. Detta krav uppfyller inte dagens urvals- och antagningssystem, och ett system baserat på kvotering av de sökande skapar onödiga och olyckliga motsättningar mellan fortsätter av eleverna i till gymnasieskolan, varför de flesta kommer att vara gymnasieutbildade. Det finns därför anledning att betrakta kvotsystemet som en temporär lösning, men alla ansträngningar måste göras för att få det så rättvist som möjligt. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att 1. hos regeringen anhåller om en parlamentarisk utredning med uppdrag att se över effekterna av de nya antagnings- och urvalsreglerna till högre utbildning, 2. uttalar att utredningen bör föreslå en maximal åldersgräns för antagning till vissa, för staten, kostsamma utbildningar, a) att arbetslivserfarenhetens meritvärde vid antagning till högre utbildning minskas, b) att den som söker i kvotgrupperna I och II på enbart betygsmeriter och som erhållit högsta betyg i alla ämnen beviljas inträde trots 20-procentsregeln, c) att platserna i kvotgrupp IV fördelas proportionellt i förhållande till antalet sökande med enbart 25:4-meriter och övriga sökande i kvotgruppen, d) att tillämpningsbestämmelserna blir föremål för översyn, e) att försöksverksamhet påbörjas med obligatoriska intagningsprov på någon eller några utbildningslinjer. () ()