mot · G2022274 · 1979-03-26 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1978/79:110 om riktlinjer för skogspolitiken, m. m. Moderata samlingspartiet har i partimotion till årets berört de skogspolitiska frågorna. Härvid har vi påpekat kraven att svensk skogsnäring som målsättning bör ha att långsiktigt producera råvaror genom ett uthålligt skogsbruk och att skogsskötseln skall bedrivas i enlighet med i ett i skogsvårdslagen inskrivet lönsamhetskriterium. Således bör skogsmark med växande skog genom utnyttjande på lämpligt sätt av markens virkesalstrande förmåga skötas så, att ett tillfredsställande ekonomiskt utbyte vinnes, dvs. att skogsmarkens ägare erhåller tillfredsställande ekonomiskt utbyte. Skogsnäringens utomordentliga betydelse för vårt land när det gäller produktion av råvaror för en del av våra viktigaste exportindustrier kräver särskilda överväganden. Skogsnäringen ger landet större nettointäkt av valutor än någon annan näring. Den betyder också mycket för sysselsättningen i regionalpolitisk! svaga delar av landet inte bara genom att ge arbete åt i skogsbruk och skogsindustri sysselsatt arbetskraft utan också genom att kombinerad drift av jord- och skogsbruk ger möjligheter att behålla jordbruk, som eljest skulle försvinna. Det måste bedömas vara av avgörande betydelse för vårt land att skogsbruk och skogsindustri kan bestå och vidareutvecklas som lönsamma näringar. Skogsnäringen kommer att få arbeta under en hårdnande internationell konkurrens . Det är därför angeläget att det svenska skogsbruket ges goda förutsättningar att arbeta utan omotiverade ingrepp och att dess ägare och företrädare kan driva sin verksamhet rationellt. I förutsättningarna ingår givetvis den allmänna aktsamhet om skogen och miljön som är allmänt accepterad av sociala och ekologiska skäl. Enighet råder om att skogsbruket icke kan få bedrivas utan hänsyn till andra intressen som allmän naturmiljö, behov att bevara unika naturområden, friluftslivets behov inom speciella områden etc. Vårt lands i förhållande till befolkningens storlek mycket stora skogsmarksareal möjliggör dock att de begränsade områden som är naturunika eller där friluftslivet är av sådan art och omfattning att dess speciella krav icke kan tillfredsställas utan avsteg från ett rationellt skogsbruk bör kunna avskiljas i samarbete med olika intressegrupper. Inom den helt dominerande delen av skogsmarken måste enligt vår åsikt skogsnäringen ges möjlighet att driva skötseln så rationellt som möjligt. Givetvis skall man dock iaktta de restriktioner och föreskrifter beträffande exempelvis kemiska bekämpningsmedel som motiveras utifrån andra viktiga intressen. Självfallet skall den långsiktiga skogspolitiken inte styras av skogsindustriens kortsiktiga råvarubehov. Den måste utformas med syfte att uppnå en hög och jämn virkesavkastning. För att åstadkomma detta fordras ett större och bättre sammansatt virkeskapital än vi har. Samhällets krav på skogsproduktion måste sålunda anpassas både till biologiska och samhällsekonomiska förhållanden och till skogsmarksägares intressen. Skogspolitikens mål måste vara att på bästa sätt utnyttja den produktionsresurs som skogsmarken utgör. Härvid är kravet på lönsamhet inom skogsbruket en viktig förutsättning liksom kravet på en skogsskötsel som vilar på biologisk grund och som varaktigt utnyttjar skogsmarkens virkesalstrande förmåga. Härvid måste förutsättningar skapas för att vidmakthålla och om möjligt även utveckla skogsbruket och därmed även de industrier som är beroende av skogen för sin råvaruförsörjning. Skogsbruket skall alltså bedrivas efter företagsekonomiska principer. Skogsnäringen måste självfallet arbeta i överensstämmelse med de övergripande samhällsekonomiska målen och i samspel med andra samhällssektorer. Skogspolitikens medel är av rättslig, ekonomisk och administrativ art. Med hänsyn till skogsägarnas behov av att kunna planera sin verksamhet på lång sikt och för att allmänna rättssäkerhetsaspekter skall kunna tillgodoses är det angeläget att medlen inte ändras alltför ofta. Skogsvårdslagstiftningen kommer att vara det viktigaste skogspolitiska medlet. Det är viktigt att slå fast att skogsvårdslagen skall ange ramar och krav för skogsskötselns bedrivande och inte i onödan innehålla detaljreglerande föreskrifter. Viktiga medel är de planeringsunderlag som blir resultat av riksskogstaxeringen och vissa översiktliga skogsinventeringar liksom skogsägares egna skogsbruksplaner. Emellertid är det inte rimligt att kräva att det skall finnas en skogsbruksplan på varje enskild fastighet. En självverksam skogsägare med relativt litet skogsinnehav känner ofta sin fastighet fullt tillräckligt för att kunna bedriva ett ändamålsenligt skogsbruk utan att ha skogsbruksplan. Moderata samlingspartiet delar uppfattningen att det finns anledning att hysa tillförsikt om skogsnäringens framtid. Skogen är en av våra förnyelsebara naturresurser. Emellertid går det inte att rent allmänt uttrycka en hög målsättning för skogsproduktion utan att tillerkänna skogsbruket vissa medel för att uppnå detta mål. Enligt moderata samlingspartiets mening måste användning av vissa kemiska bekämpningsmedel mot exempelvis icke önskvärt lövsly eller skadeinsekter tillåtas liksom skogsgödsling och ändamålsenlig skogsdikning. Propositionens målformulering om en långsiktigt önskvärd skogsproduktion av åtminstone ca 75 miljoner s k m3/år och de medel som anges för att uppnå detta produktionsmål innebär en viss obalans mellan mål och medel. Utan att exakt ange den önskvärda produktionsmålsättningen vill moderata samlingspartiet att de medel som tekniskt/ekonomiskt står till buds skall få användas för att nå en så hög produktion som möjligt. Vid en omdömesgill användning av sådana produktionsmedel står deras användning inte i strid med andra viktiga samhällsmål såsom miljöintresset. Propositionen anger att en av de viktigaste delarna i ett skogsproduktionsprogram är anläggandet av ny och bättre skog efter slutavverkning liksom röjning av ungskogar. Detta kan åstadkommas genom utvecklingen av bättre och säkrare återväxtmetoder och skogsodlingsmaterial. Emellertid måste viss användning av kemiska bekämpningsmedel accepteras för att nå nöjaktig beskogning. En tillfällig återgång genom dispens ifrån förbud att använda DDT som skydd för angrepp av snytbaggar på plantor är en sådan åtgärd. Moderata samlingspartiet har i annat sammanhang krävt sådan tillfällig dispensmöjlighet för att ge möjlighet att heskoga de stora arealer som f. n. är omöjliga eller mycket svåra att föryngra på grund av insektsangrepp. Rent allmänt bör målsättningen i ett skogsproduktionsprogram innebära att ålderssammansättningen av landets skogskapital förbättras och att skogskapitalet totalt sett ökar på . Skogsbruket bedrivs i vårt land under vitt skilda biologiska och ekonomiska förutsättningar. Ett ensidigt krav på att markens virkesproducerande förmåga skall utnyttjas genom sådan skötsel att en varaktigt hög och värdefull virkesavkastning erhålls kan därför under sämre förhållanden fordra åtgärder, som inte är förenliga med den enskilde skogsägarens krav på lönsamhet - ofta inte heller med samhällets intresse. Kraven måste anpassas till rådande lokala biologiska och ekonomiska förhållanden när det gäller anläggning av ny skog. Departementschefen har i specialmotiveringen till 1 § varit inne på liknande tankegång. Det föreligger dock enligt vår mening obalans mellan föreslagen lagtext och specialmotiveringen. I lagtexten finns utan annan modifiering än hänsyn till naturvårdens krav och andra allmänna intressen klart utsagt att skogsmark och dess skog skall skötas med målsättning att utnyttja markens virkesproducerande förmåga för varaktigt hög och värdefull virkesavkastning. Intet sägs om att kraven på skogsägarna måste begränsas med hänsyn till lönsamhet. I specialmotiveringen uttalas däremot att kraven måste utformas med hänsyn till biologiska förutsättningar snarare än Detta tyder på att departementschefen inte förutsätter att kraven på åtgärder för sättas högre än vad som med hänsyn till lokala förhållanden är ekonomiskt rimligt. Vi anser tvärtom att den ekonomiska lönsamheten är så viktig att den också bör komma till uttryck i lagtexten. Detta kan lämpligen ske genom att i slutet på första meningen i 1 § tilläggs och tillfredsställande ekonomiskt utbyte. Att ett uttryck för krav på lönsamhet formuleras behöver och bör icke föranleda komplicerade förräntningsberäkningar över hur mycket pengar skogsägaren skall vara skyldig att maximalt lägga ned på återväxtåtgärder på sätt som tidigare skett vid tillämpning av skogsvårdslag. Kravet bör i stället grundas på erhållet rotvärde vid företagen slutavverkning och en bedömning av vad som kan vara rimligt att lägga ned i återväxtåtgärder med hänsyn till lokala förhållanden. I paragrafen erinras om att hänsyn skall tas inte bara till naturvårdens utan också till andra allmänna intressen. Att skogsnäringen verkar, och skall verka, i samspel med andra samhällssektorer är en självklarhet. Av det skälet finner vi det mindre lämpligt att i lagen föra in en allmänt hållen formulering av innebörden att hänsyn skall tas till andra allmänna intressen. Genom en sådan oprecis formulering skapas osäkerhet. Vad lagstiftaren egentligen avser och vilka andra intressen som avses är oklart. regler bör självfallet skapas för skydd mot sand- eller jordflykt och andra angelägna särintressen. 7 § i förslaget till ny skogsvårdslag reglerar förhållanden rörande föreskrifter och krav på skogsvårdsåtgärder. Enligt vår mening bör paragrafen ge möjlighet till föreskrifter om vilka krav som skall ställas på nyanlagd skogs beskaffenhet och inom vilken tidrymd de skall vara uppfyllda på sätt som sker i 14 § av nuvarande lag. Myndigheterna skall däremot icke i detalj föreskriva vilka åtgärder som skall vidtas för kravens uppfyllande. 1 21 § återfinns en anvisning rörande tolkningen av den allmänna aktsamhetsregel som är inskriven i 1 § och som rör hänsyn till naturvårdens intressen. Det är angeläget att naturvårdens krav blir beaktade inom de områden av landet som har betydelse ur naturvårdssynpunkt. Dessa krav får emellertid ej drivas så långt att de blir ekonomiskt belastande på de enskilda skogsföretagen. Dessa frågors handläggning kan väl grundas på 4 §, varför vi finner 21 § överflödig. Denna senare paragraf ger utrymme för alltför stort godtycke vid tillämpningen och bör för den skull utgå ur lagförslaget. Enligt vår mening råder inte sådana motstående intressen när det gäller skogsmarkens utnyttjande som ibland görs gällande. Naturvårdens och skogsvårdens intressen är i stor utsträckning gemensamma. Den allmänna aktsamhetsregel som finns inskriven i nu gällande skogsvårdslag är därför till fyllest för att tillgodose naturvårdens och friluftslivets intressen i ett normalt bedrivet skogsbruk. I den mån naturvårdens intressen kan innebära längre gående krav på inskränkningar i skogsbrukets bedrivande, anser vi att detta skall regleras inom ramen för naturvårdslagstiftningen. Således bör lagstiftningen ange att skogsbruksmark skall skötas i enlighet med skogsvårdslagens regler, medan annan mark som har betydelse ur naturvårdssynpunkt skall behandlas med hänsyn till naturvårdslagens regler eller annan lagstiftning. Vi kan inte acceptera att man inom skogsvårdslagens ram ger obegränsade möjligheter för myndigheter till detaljföreskrifter i skogens skötsel av bindande karaktär, som försvårar och fördyrar skogsbruket utan att ersättning utgår härför om ingripandet innebär avsevärt försvårad markanvändning. De inskränkningar som skogsägare med hänvisning till naturvårdslagen blir ålagd skall enligt vår mening behandlas enligt denna lags ersättningsregler i förekommande fall. Likaså bör i sådana fall besvärsgången för den som vill överklaga beslut av skogsvårdsstyrelse eller vara den som gäller för naturvårdslagen. Moderata samlingspartiet avstyrker den i propositionen föreslagna höjningen av skogsvårdsavgiften från till . Skogsvårdsavgiftens föreslagna användning är inte tillfredsställande. Förslaget innebär att skogsnäringen skall betala en regionalpolitisk satsning och omfördelning av medel från söder till norr. I praktiken innebär detta att privatskogsbruket skall lämna bidrag till bolags- och statsskogsbruket på grund av att jord- och skogsbruket dominerar i södra och (där också skogsvärdena är höga), medan framför allt det bidragsbehövande norrländska skogsbruket till stor del ägs av staten. Skogsvårdsavgiften bör användas för sådana ändamål som är till nytta för det samlade skogsbruket och i princip inte avse sådana åtgärder som enligt föreslagna regler är statsbidragsberättigade. Vidare anser vi att de medel som kan komma att frigöras, om en avveckling av subventioneringen av skogsvårdstaxorna sker, f. n. tillgodoser de behov som rimligen bör finansieras av skogsvårdsavgiften. Enligt vår mening bör skogsvårdsavgiften användas för tillämpat skogsforsknings- och utvecklingsarbete som bygger på grundforskningen. Avgiften skall vara en del av näringens medel för finansiering av branschinstituten. Härigenom ökar möjligheten att fö in medel från hela skogsbruket. Med dagens metoder är det inte praktiskt möjligt att fl alla skogsägare och inte heller entreprenörer att bidra till pågående forsknings- och utvecklingsarbete. I övrigt borde en del av skogsvårdsavgiften kunna användas till information, varvid särskild vikt bör läggas vid att transformera forskningens resultat till praktiken. Den tillämpade skogsforskningen och skogsbranschforskningen är angelägen. Förutsättningarna för en fortsatt utveckling av skogsnäringen beror till stor del på i vilken utsträckning skogsskötseln kan förbättras och hur ved- och fiberråvaror kan utnyttjas . Att i avvägningen mellan att å ena sidan bestrida kostnader för information, utredningsarbete och översiktliga skogsin venteringar och å andra sidan finansiera kostnader för forsknings- och utvecklingsarbete förordar vi att skogsvårdsavgiften uteslutande skall gå till intensifierad forskning. Med stöd av vad som anförts hemställs 1. att som sin mening ge till känna vad i motionen anförts rörande allmänna riktlinjer för skogspolitiken, 2. att skogsvårdslagens 1 § skall innehålla ett klart uttalat lönsamhetskriterium, 3. att skogsvårdslagens 7 § formuleras så att kraven på nyanlagd skogs beskaffenhet och inom vilken tidsrymd som kraven skall vara uppfyllda sker i enlighet med bestämmelser i nu gällande lags 14 §, 4. att 21 § i förslaget till ny skogsvårdslag skall utgå med därav följande konsekvensändringar i 27 §, 5. att skogsvårdsavgiften främst skall disponeras för anslag till tillämpad forskning och skogsbranschforskning, 6. att avslå den i propositionen föreslagna höjningen av skogsvårdsavgiften. H. () L. () i () () () PER () () ()