mot · G2022275 · 1979-03-26 00:00:00 — : Från ransoneringsbestämmelserna bör mindre fastigheter undantas. Vi utgår från att härmed avses att ransoneringsbestämmelsen ej skall omfatta mindre fastigheter än f. n. Detta innebär att bestämmelsen ej omfattar fastigheter mindre än ca 25 ha produktiv skogsmark. Vi förordar att gör ett klarläggande uttalande på denna punkt. 1 specialmotiveringarna till 15 § bör det framgå att regeln med "kommun för fastställande av brukningsenhet kan erfordra undantag i med de mycket stora kommuner som förekommer där. Genom skogsvårdslagen vill samhället utforma ett regelsystem som avser att garantera att skogsbruket bedrivs med beaktande av en rad olika samhällsintressen, däribland dem som kan sammanfattas under begreppet naturvårdsintressen. Det nu presenterade förslaget uppfyller med de erinringar vi tidigare redovisat i huvudsak de krav man kan ställa i detta avseende. Naturvårdsfrågorna har kommit att inta en alltmer central ställning i skogsvårdslagstiftningen. Det gäller även i det nu presenterade förslaget till skogsvårdslag. I propositionen saknas dock en samlad analys av det naturliga samband som föreligger mellan skogsbruk och naturvård liksom av hur man i skogsvårdslagstiftningen och annan näraliggande lagstiftning bäst reglerar dessa frågor. En sådan analys borde också ha innefattat de konfliktsituationer som anses föreligga mellan å ena sidan skogsbruket och å den andra sidan naturvårdens intressen. Inte minst med hänsyn till den oklarhet som f. n. råder beträffande tillämpningen av naturvårdslagstiftningen och dess ersättningsregler hade det varit starkt befogat att i detta sammanhang ta upp även dessa frågor till behandling, särskilt som sanktionsbestämmelserna beträffande hänsynen till naturvårdens intressen återfaller på just dessa regler. För vår del vill vi anföra följande: Ett aktivt skogsbruk förutsätter att markens virkesproducerande förmåga utnyttjas på bästa sätt. Det kan endast ske genom att skogen avverkas, att ny skog anläggs och att den ges en ändamålsenlig skötsel fram till den tidpunkt då den nya skogen kan avverkas. Detta biologiska kretslopp, som självfallet avviker från det som helt orörd skog genomgår, innebär att de enskilda skogsbestånden och därmed skogslandskapet förändras. Det är något som måste accepteras och innebär heller inte något som kan anses negativt. Den som känner naturens lagar är medveten om att detta biologiska kretslopp är ofrånkomligt och att det är så långsiktigt att människorna på våra breddgrader för enskilda bestånd knappast hinner följa det från början till slut. Från naturvårdssynpunkt har varje skede i skogens tillväxtcykel sitt speciella värde. Från dessa synpunkter är det dock angeläget att ålderssammansättningen varieras inom ett område, vilket bäst sker genom att ytorna för slutavverkning och nyplantering begränsas. Därigenom uppstår mindre risker för störningar i de ekologiska systemen. Genom att skogens karaktär förändras under dess tillväxtcykel påverkas också attraktiviteten för rekreationslivet. En anpassning av tekniken och skogsvårdsåtgärderna i övrigt är därför särskilt angelägen i skogar som har stor betydelse som rekreationsområden. Enligt vår uppfattning finns det skäl att tona ner den intressekonflikt som föreligger mellan aktivt, rationellt skogsbruk och naturvård inkl. rekreationslivet. Framför allt är det angeläget att markera att det är fråga om en konflikt mellan olika samhällsintressen och inte mellan enskilda eller grupper av människor. Det är viktigt och värdefullt att enskilda personer och organisationer engagerar sig i och på olika sätt söker ta till vara dessa olika intressen. Detta är en förutsättning för att en rimlig avvägning skall kunna komma till stånd. Inte minst organisationer på naturvårdsområdet gör värdefulla insatser. Det innebär dock inte att de som genom olika organisationer företräder naturvårdsintressen är mindre beroende än andra av vad våra skogar kan tillföra folkhushållet t. ex. i form av exportintäkter. På samma sätt gäller det att vi alla med stöd av allemansrätten kan utnyttja det rekreationsvärde som skogarna representerar och att vi också har glädje av den landskapsbild som skogarna formar. Vi delar helt den uppfattningen att hänsyn skall tas till bl. a. naturvårdens intressen vid skötseln av skogen. En sådan allmän varsamhet bör enligt vår mening iakttas överallt och ingå som ett naturligt led i den vardagliga skötseln av skogen. Det innebär också att tillsynen över detta naturvårdsarbete i den praktiska tillämpningen läggs i händerna på personal med praktisk skoglig utbildning och erfarenhet. Detta allmänna hänsynstagande är till fyllest i den helt övervägande delen av våra skogar som inte är att betrakta som närströvområden. Det innebär t. ex. att attraktiva bärmarker inte längre lämpar sig för bärplockning och att man för söka sig till andra områden. Sådana ändringar som effekt av en avverkning måste vi acceptera, om målet för skogsproduktionen skall kunna uppnås. Våra skogar representerar hela skalan från områden där förstahandsmålet bör vara att få till stånd en lönsam skogsproduktion till tätortsnära skogar där specifika rekreationsintressen helt måste dominera. Lagstiftningen måste anpassas därefter. Det är också angeläget att skogsägare och andra som arbetar i skogen får information om vad som i det praktiska vardagsarbetet kan göras för att hänsynen till naturvården bäst skall kunna tillgodoses. Enligt vår uppfattning är ett levande intresse för naturvård hos dem som sköter skogen den bästa garantin för att den angelägna varsamheten skall iakttas. intresse finns nu hos många enskilda skogsägare, främst hos de självverksamma skogsägare som år kan följa skogens tillväxt och förändringar. Det är angeläget att detta intresse tas till vara och stimuleras. Bäst sker detta genom ett förtroendefullt samarbete mellan tillsynsmyndigheter och enskilda. I propositionen föreslås en skärpning av skogsvårdslagen i så måtto att man till nuvarande allmänna hänsynsregel (1 §) tar in ett bemyndigande för att pröva när det är befogat att i det enskilda fallet meddela särskilt föreläggande, som vid försummelse kan medföra botes- eller vitesansvar (21 §). Den tidigare allmänna hänsynsparagrafen kompletteras alltså med sanktionsbestämmelser. Sanktionsbestämmelserna avses dock inte bli generella utan skall prövas i varje enskilt fall. I specialmotiveringen till 24 § anförs vidare att "skogsvårdsstyrelserna så långt möjligt skall söka åstadkomma rättelse genom anvisningar och råd till skogsägarna eller den annars ansvarige. Föreskrifterna får vidare inte vara så ingripande att pågående markanvändning avsevärt försvåras. Indirekt kan regeringens förslag i skärpande riktning komma att påverka tillämpningen även av ersättningsreglerna för intrång till följd av hänsyn till naturvårdens intressen dels genom den avgränsning som föreslås i vad gäller begreppet skogsmark, dels genom den definition som ges begreppet bruknirtgsenhet (prop. s. 34-38 resp. 45). Vi återkommer till detta . Mot bakgrund av vad som ovan anförts tillstyrker vi de här berörda ändringarna av skogsvårdslagen, vilka bl. a. innebär att man i enskilda fall kan meddela föreläggande som vid försummelse kan medföra botes- eller vitesansvar. Vi vill dock starkt understryka att sådana förelägganden bör ses som undantagsfall och att tillsynsmyndigheterna i första hand genom råd och anvisningar bör främja den enskildes ansvar i naturvårdsarbetet. Det är f. ö. väl dokumenterat att den enskilde markägaren liksom skogsarbetarkåren i övrigt har ett djupt rotat ansvar för skötsel och vård av naturen. All erfarenhet talar också för att frivilliga överenskommelser är att föredra framför förordnanden och diktat från myndigheternas sida. Vi vill därför också för vår del - liksom departementschefen - ansluta oss till uppfattning att kommunerna i högre grad än vad nu är fallet bör engageras i naturvårdsarbetet. Genom samråd mellan myndigheter och markägare på det lokala planet kan enligt vår erfarenhet många anledningar till konflikter förebyggas eller lösas på ett smidigt sätt. Detta gäller bl. a. de ersättningsfrågor som kan bli aktuella för naturvårdshänsyn utöver dem som är motiverade med tillämpning av den allmänna hänsynsregel n. Det är därför enligt vår mening angeläget att man i de tillämpningsanvisningar som kommer att utarbetas för 24 § i huvudsak utformar de s. k. hänsynsreglerna till vad som är förenligt med ett normalt ekonomiskt och biologiskt inriktat skogsbruk. Krav därutöver, t. ex. påskönhetsskärmarav träd, viss trädslagsblandning i närheten av tätbebyggelse och längs s. k. turiststråk m. m. bör lösas i annan ordning. Det bör, som ovan framhållits, främst ske genom frivilliga överenskommelser, alternativt genom byggnadslagstiftningen (fastställd general-/områdesplan) eller naturvårdslagstiftningen (naturreservat). Liksom departementschefen finnér vi det angeläget att representanter för skogsbrukets organisationer ges tillfälle att medverka i utformningen av dessa tillämpningsanvisningar. bör som sin mening ge regeringen till känna vad ovan anförts om ambitionsnivån i skogsvårdslagens regler i vad gäller naturvårdshänsyn. Införandet av sanktionsbestämmelser i skogsvårdslagens regler om hänsyn till naturvårdens intressen aktualiserar även frågan om ersättningsreglerna. Enligt regeringens förslag skall sådana föreskrifter inte kunna meddelas som avsevärt försvårar pågående markanvändning. Man anknyter därmed till de ersättningsregler som gäller för bl. a. naturvårdslagen - i de fall olika uppfattningar kan komma till uttryck om ambitionsnivån i ett visst föreläggande. Det bör här framhållas att naturvårdslagstiftningens ersättningsregler är mycket oklara. Detta har bl. a. lett till att ännu inte kunnat utfärda några tillämpningsanvisningar till dessa regler - trots att de antogs av . Tillämpningen av dessa regler försvåras ytterligare av att överprövningen av myndighetens beslut sker via tre skilda vägar, beroende på vilken paragraf man tillämpar. Besvär över beslut enligt naturvårdslagen (NVL) 19§ (naturvårdsområde) prövas av regeringen. Besvär över beslut enligt NVL 20 § (samrådsskyldighet) förs till kammarrätt och regeringsrätt, medan besvär över beslut enligt NVL 7 § (naturreservat) prövas av allmän domstol. Det sista gäller också regleringen av ersättningsfrågor vid motsvarande beslut i fastställd general-/områdesplan enligt byggnadslagstiftningen. Genom de splittrade besvärsreglerna har utvecklingen av en enhetlig rättspraxis i dessa frågor motverkats. Oklarheterna har också starkt försvårat det praktiska naturvårdsarbetet ute på fältet. Det är från rättvise- och rättssäkerhetssynpunkt djupt otillfredsställande att den enskilde under hot om straffpåföljd skall behöva arbeta under de oklara rättsregler som gäller. I den föreslagna skogsvårdslagen föreslås att besvär mot skogsvårdssty relsernas beslut skall föras hos och därefter hos regeringen. Till raden av besvärsinstanser fogas nu alltså även . Mot bakgrund av vad ovan anförts beträffande behovet att låta utveckla en enhetlig rättspraxis på detta område föreslår vi att besvär över beslut beträffande naturvårdshänsyn, 21 och 27 §§, i stället skall prövas av allmän domstol, dvs. enligt de regler som f. n. gäller för beslut i motsvarande frågor enligt byggnadslagen (BL) 9 § och NVL 7 §. bör därför besluta att 29 § ges följande tillägg: 1 beslut vad galler förbud eller föreskrift enligt 21 § resp. 27 § p. 6 angående naturvårdshänsyn skall talan mot skogsvdrdsstyrelsens beslut dock prövas av allmän domstol. " Begreppen skogsmark resp. brukningsenhet I propositionen föreslås en viss precisering av begreppet skogsmark. Preciseringen utgör en begränsning av begreppet skogsmark jämfört med vad som gäller (2 § samt prop. s. 34-38). I annat sammanhang (15 § samt prop. s. 45) föreslås att med brukningsenhet bör avses en ägares fastighet inom en kommun. Avsteg från denna regel skall kunna göras, om det är lämpligt med hänsyn till fastigheternas geografiska läge och arbetsmarknadsförhållandena. skogsutredning framhöll (s. 109) att avgränsningen av begreppet skogsmark i skogsvårdslagens mening har som enda syfte att ange på vilka marker lagens tvingande bestämmelser avses gälla. Utredningen tog dock därmed inte ställning till begreppet pågående markanvändning sådant det ingår i t. ex. naturvårdslagstiftningen och den fysiska riksplaneringen. Något motsvarande förtydligande ges inte i det av regeringen redovisade lagförslaget. Vi förutsätter dock att departementschefen delar utredningens uppfattning på denna punkt samt att definitionen enbart är avsedd att gälla inom skogsvårdslagens tillämpningsområde, dvs. främst i vad gäller ransoneringsbestämmelserna. Med hänsyn till den roll dessa begrepp har eller kan komma att fö vid utvecklingen av rättspraxis i vad gäller ersättningsreglerna för intrång på grund av naturvårdshänsyn finner vi det angeläget att utskottet särskilt uttalar att det enda syftet med de föreslagna definitionerna av begreppen skogsmark resp. brukningsenhet avser skogsvårdslagens tillämpningsområde samt att de därför ej avses bli normgivande för annan - i detta sammanhang icke behandlad - lagstiftning, t. ex. naturvårdslagstiftningens ersättningsregler. I propositionen har departementschefen inte berört skogen som energikälla. Enligt uppfattning är detta anmärkningsvärt mot bakgrund av de ständigt ökande priserna på traditionell energi och när det gäller att formulera en målsättning för skogsbruket. Det är uppenbart att skogens roll som energikälla kommer att öka. Det betyder att hela skogsskötselprogrammet kan behöva få en annan inriktning än den som såväl utredningen som departementschefen nu ger uttryck för. Det stora och ökande lövinslaget kan i en sådan situation inte vara en belastning för skogsbruket utan t. o. m. en favör. Undersökningar har gjorts i olika sammanhang om skogen som energikälla, bl. a. av projekt av klenvirkesprojekt. Vi vill här peka på några av de områden där skogen kan utnyttjas som energikälla. anser att energipolitiken måste inriktas på att systematiskt byta ut oljan mot andra energislag, främst inhemska förnyelsebara bränslen som ved, flis, biomassa, torv etc., och på utveckling av alternativa energikällor. En viktig princip är att utnyttja en större mångfald av energislag som finns inom landet och på så sätt nå större säkerhet och mindre sårbarhet än i dagens situation. Energiproduktion genom förnyelsebara energikällor kan ske i decentraliserad form, eftersom råvarorna är geografiskt väl spridda. Det gäller bl. a. olika former av biomassa. Vi kan uppnå positiva sysselsättningseffekter genom tillvaratagande av avfall, trädrester som lämnas kvar i skogen och genom utvinning av torv för energiändamål. Dessa energikällor blir alltmer ekonomiskt lönsamma. Om vi gör dessa insatser för att nyttiggöra träbränsle och torv innebär varje värmekalori en minskad oljeimport och positiv effekt på betalningarna gentemot utlandet. 23 miljoner ha skogsmark, nära hälften av landareal, används för produktion av skogsprodukter. Exporten av skogsprodukter är av samma storlek som importen av oljeprodukter. Man kan därför på sätt och vis påstå att en mycket stor del av landets yta brukas för att klara oljeförsörjningen. Inhemska bränslen, i första hand biomassa från framtida energiskogsodlingar, torv, skogsavfall, halm och vass samt också avfall från den urbaniserade och industrialiserade miljön, kan täcka en stor del av energibehov framöver. Även ett fullt utbyggt energiskogssystem kommer på sin höjd att behöva mer mark än en fjärdedel av den mark som används för skogsindustrins råvaruförsörjning. Det är mot den bakgrunden mycket anmärkningsvärt att regeringen nu tydligen avser att dra ned insatserna på utvecklingen av teknik för nyttiggörande av inhemska bränslen i trots allt tal om satsningen på förnyelsebara energikällor. Vi drar den slutsatsen att detta kan bero på att de inhemska bränslena är den enda energikällan som kvantitativt kan ersätta oljan till acceptabla kostnader. De inhemska bränslena utgör ett hot mot själva grundvalen i regeringens energipolitik med satsning på kärnkraft. har en internationellt redan erkänd verksamhet för forskning och utveckling av processteknik för inhemska bränslen. Det är också redan väl dokumenterat genom arbete och på annat sätt att inhemska bränslen kan ge synnerligen betydande tillskott till energiförsörjningen . utredningar i och utomlands har visat att uppfattning om framtida kostnader för biobränslen är alldeles för hög. Energiskog anger en kostnad för biomassa levererad till ett värmeverk på nivån /ton torrsubstans. Denna nivå harmonierar väl med inträngande analyser gjorda framför allt i . Det är tydligt att mycket talar för att biomassan kommer att ställa sig väsentligt billigare än importbränsle. Redan möjligheten av att en sådan kostnadsutveckling kan ske, som givetvis är av helt avgörande betydelse för energipolitik, borde leda till mycket kraftfulla insatser över hela området från odling till nyttiggörande. Det finns förbränningsanläggningar såväl för miljövänliga inhemska bränslen såsom ved som för mer besvärliga såsom hushållsavfall. Dessa nya eldningsanläggningar ger väsentligt renare rökgaser med stofthalter långt under angivna tillåtna nivåer och mer fullständig förbränning än de förbränningssystem som finns på marknaden. Det är fråga om kombinationer av pyrolys- och förgasningsprocesser samt slutförbränning i skilda steg. Första etappen i ett program för omställning av från olja till inhemska bränslen är givetvis ett införande av torv, skogsenergi och energiskog för produktion av värme och kraft, framför allt i mindre och medelstora anläggningar, med alla de fördelar i fråga om driftsäkerhet och låga totalkostnader som är förknippade med dispers energiproduktion. Här är de inhemska bränslena att se som direkta konkurrenter till kärnkraft och kärnvärme, olja och kol. Det finns stora möjligheter att ställa om existerande reservkraftverk för företrädesvis oljeeledning till vedeldning. Detta kan ske på olika sätt, beroende på de speciella förutsättningar som gäller för varje enskilt kraftverk. I vissa större anläggningar kan systemet kompletteras med förgasningsanläggning. De arbeten som utförts i - som har en ledande position på området - har visat att biobränslena är utomordentligt reaktiva och användbara för olika ändamål inom svensk processindustri. Denna reaktivitet ger en möjlighet till mer miljövänlig förbränning än förbränning av stenkol och olja. Ett nyttiggörande av de förnyelsebara råvarorna kan ske på flera vägar vid sidan om redan etablerade förfaranden, bl. a. genom extraktion. Den nuvarande produktionen av fiber inom skogsindustrin är på sitt sätt ett exempel på extraktion. Ligninet avlägsnas från veden och fibern separeras. Det förekommer många andra liknande kemiska och mekaniska förfaranden för att extrahera eller separera värdefulla komponenter från växtbiomassa. Några exempel av särskilt intresse för skall nämnas här. Barrträd avger kåda som är en potentiell bränsleråvara och råvara för kemisk produktion. Ett träd kan avge ungefär lika mycket kåda under sin livstid som motsvarar dess innehåll av vedbränsle. I sker nu forskning och utveckling på teknik för skörd av kåda från barrträd för bränsle och kemiska ändamål. När kådproduktionen passerat maximum skördas trädet som råvarar för bränsle och fiberproduktion. På detta sätt fördubblar man utbytet från skogsodlingar av konventionellt slag. Det talas ofta om en framtida vätgasekonomi, med vätgas som energibärare. Vätgasen brinner miljövänligt till vattenånga och kan transporteras i ledning till låga kostnader. Vätgasen är också en viktig råvara för processindustrin, framfor allt för framställning av kvävegödselmedel. Vätgas kan framställas från biomassa på flera olika sätt och med fördel tack vare biomassans höga reaktivitet. Under tillverkades en hel del etylalkohol från avlutarna från sulfitfabrikerna i landet. har framför allt pekat på metanol som framtida ersättning till bensin. Det finns all anledning att på ett mer samlat sätt än utveckla och utvärdera metoder för inhemsk framställning av etylalkohol genom jäsning av olika produkter från jord- och skogsbruket. Biobränslena är en idealisk råvara för framställning av syntetgas för syntes av metan (naturgas), metanol (som i sin tur kan konverteras till bensin med god verkningsgrad) och syntetisk bensin. Tyvärr synes resurserna för arbeten på metanolområdet vara helt otillräckliga. Intresset är i första hand inriktat på stenkol och restoljor som råvara för en tänkt inhemsk metanolproduktion. Allt talar emellertid för att biobränslena är överlägsna råvaror för denna produktion. Kostnaden för metanol är /ton, dvs. ungefär på samma nivå som bensin räknat på energivärdet. Stigande oljepriser kommer att göra metanolen och andra syntetiska bränslen också ekonomiskt konkurrenskraftiga vid tiden för - naturligtvis beroende på kostnadsutvecklingen för oljan och naturgasen. Det är en självklarhet att ett svenskt forsknings- och utvecklingsprogram för metanolframställning i första hand skall inriktas på inhemska bränslen och inte på importbränslen. Detta för att garantera ett framtida oberoende på den viktiga drivmedelssidan. En stor del av trädet lämnas kvar i skogen i samband med avverkning. Vid en årlig avverkning på lämnas mer än hälften kvar. Huvuddelen av hyggesavfallet kan endast användas som bränsle. Hyggesavfallet motsvarar olja i energiinnehåll, vilket är tillräckligt för att försörja värmeverk med en sammanlagd installerad effekt på 40 000 MW eller 10 gånger effekten på de sex kärnreaktorer som är i drift. Den största delen av hyggesavfallet kan tas till vara med s. k. helträdssystem som prövats på olika håll i landet, bl. a. i , med mycket lovande resultat. De mest positiva resultaten har uppnåtts vid skogsvårdande gallringar, där helträdssystem är konkurrenskraftiga med konventionella avverkningssystem både ekonomiskt, miljömässigt och biologiskt. På medelgoda och goda marker är växtnäringsförlusterna relativt betydelselösa. medan däremot insektsskadorna kan minskas. Marker, som är befriade från klena träd och hyggesavfall, blir på detta sätt tillgängliga för friluftsliv efter ett gallringsingrepp. Stora ackumulerade gall ringsbehov finns. En noggrannare studie, som utförts i och kommuner , visade att /år borde tas ut under eller 327 000 m-Vår, om tiden utsträcktes till . Utökas den skogsvårdande gallringen, för detta en omedelbar positiv effekt på sysselsättningen. Denna sysselsättningseffekt fördelas på landets skogsmark, vilket påverkar sysselsättningen mest i de glesbefolkade delarna av landet där sysselsättningsproblemen är störst. En ökad sysselsättningseffekt i skogen passar i glesbygdens infrastruktur. Genom helträdsutnyttjande i gallring ökar det möjliga uttaget 1,7 gånger i förhållande till konventionell avverkning. Sysselsättningen ökar i motsvarande grad. har gjort vissa beräkningar om vad ett ökat klenvirkestillvaratagande skulle tillföra samhället. För att detta skall vara möjligt föreslår att ett klenvirkesstöd införs. De samhällsekonomiska effekterna av det föreslagna stödet kan exemplifieras sålunda. - Om allt klenvirke går till skogsindustrin och exporteras ökar exportintäkten med 800 milj. kr. - Om allt klenvirke går till energiproduktion minskar oljeimporten med olja motsvarande 200-260 milj. kr. - Vid skogsindustriell förädling ökar sysselsättningen totalt med ca 15 000 årsarbeten i skogsnäringen. Vid användning för energiproduktion blir sysselsättningseffekten lägre. Vi är medvetna om att samhället f. n. inte är rustat för en omställning till fasta bränslen. Men den kartläggning som bl. a. gjort visar klart att skogen som energikälla kan vara en realitet den dag samhället beslutar sig för att stimulera fram en användning av fasta bränslen. Av vad vi här sagt framgår med all önskvärd tydlighet att skogens roll som energikälla nu är dokumenterad.