mot · G2021108 · 1979-01-25 00:00:00 — att undervisningen redan i förskolan skall inriktas på att föreställ 19 1978/79. ningar om och förväntningar på människor skall utgå ifrån individ, inte kön, att alla elever i får undervisning som förbereder dem för praktiskt ansvar för familj och hem, att läromedel inte får innehålla inslag som präglas av könsrollstänkande, att principen lika lön för lika arbete skall tillämpas överallt, att officiell statistik skall grundas på samma kriterier för kvinnor och män, t. ex. vid redovisning av civilstånd och förekomsten av barn, att personalpolitiken på arbetsplatserna skall utformas så att den främjar jämställdhet, att kvinnors och mäns möjligheter att avancera skall vara desamma, att arbetsmarknadsverket bör söka bredda utbudet av beredskapsarbeten för kvinnor, att arbetsmarknadsutbildningens effekter för den kvinnliga arbetskraften bör klarläggas, att vårdarbete i hemmet skall meritvärderas vid anställning och vid utbildning i främst vårdyrken samt vara ATP-grundande. Demokratin är mer än ett styrelseskick, som när den väl en gång införts för evigt kommer att fungera. Demokratin innebär ett sätt att organisera samhället, som sätter den enskilde individens frihet i centrum. Den kräver därför ett ständigt arbete med att utveckla och förändra samhällets och framför allt de offentliga organens uppbyggnad och arbetssätt, så att det öppna och fria samhället kan bevaras och vidareutvecklas. Demokrati innebär fri åsiktsbildning, yttrande- och organisationsfrihet samt fria och hemliga val till ett parlament, ur vilket den verkställande makten sedan utgår. Men demokratin förutsätter också att medborgarna garanteras sina fri- och rättigheter och att den offentliga maktens möjligheter att ingripa i dessa fri- och rättigheter begränsas så långt detta är möjligt. När vi talar om demokrati, menar vi vanligen den metod med vilken vi fattar politiska beslut, dvs. beslut antingen om lagar och regleringar som gäller samhället i dess helhet, eller beslut om användningen av de allt större resurser som disponeras av offentliga beslutsinstanser, dvs. stat, landsting och kommun. Med den offentliga sektorns mycket snabba tillväxt, och utbyggnaden av lagar och regleringar som berör samhället i dess helhet, är det naturligt att kraven på demokratin och på den politiska beslutsprocessen måste skärpas. Det är också naturligt att vi måste diskutera om institutioner och metoder som tillkom för att styra och övervaka en offentlig sektor, som var långt mindre än den nuvarande, är tillräckliga för de uppgifter de har . Först har vi fått en debatt om byråkratiseringen och dess konsekvenser. har det varit en debatt huvudsakligen om sådant som enskilda människor så gott som kommer i kontakt med den krångliga blanketten eller den oåtkomliga myndigheten. Men ibland har debatten också kommit att röra kärnfrågan huruvida inte inflytandet inom den offentliga sektorn alltmer håller på att glida över till den växande förvaltningsapparaten som sådan frän de politiker som är satta av folket till att styra den. Frågan om styrningen och kontrollen av den offentliga sektorn kommer att bli alltmer brännande i takt med att den offentliga sektorns inflytande över samhällsutvecklingen fortsätter att växa. Moderata samlingspartiet har verkat för att de medborgerliga fri- och rättigheterna skall ges ett fast skydd i grundlagen. Först av alla partier föreslog dåvarande 1938, inte minst med anledning av utbredningen av olika totalitära rörelser i , att frågan om ett förstärkt skydd för de medborgerliga fri- och rättigheterna skulle utredas. En sådan utredning beslöts och tillsattes, men dess förslag ledde inte fram till någon lagstiftning. I den författningsutredning som tillsattes 1954 och som avlämnade sitt huvudförslag 1963 verkade partiets representanter för ett system med kvalificerad majoritet i för vissa beslut som innebar en inskränkning av fri- och rättigheterna, men inte heller detta förslag ledde till något beslut. Samma krav förde partiets representanter fram i grundlagberedningen. Vid riksdag lade partiet fram ett utförligt förslag till grundlagsskydd, och i den utredningen som den dåvarande regeringen tillsatte i ärendet och som avlämnade sitt betänkande 1975, verkade partiet för ett klart och entydigt skydd för dessa rättigheter. En av trepartiregeringens första åtgärder var att tillsätta den s. k. rättighetsskyddsutredningen, som under ordförandeskap av fick till uppgift att lägga fram ett helt nytt och betydligt längre gående förslag än vad socialdemokraterna hade varit beredda till. Efter ett mycket snabbt arbete avlämnade utredningen sitt förslag , och det har varit föremål för remissbehandling. På så gott som samtliga punkter innebär förslaget att de krav som moderata samlingspartiet fört fram vunnit gehör hos de övriga demokratiska partierna. förslag innebär, att förslag till lag som angår begränsning av sådan fri- och rättighet som över huvud taget kan begränsas skall på yrkande av lägst tio riksdagsledamöter vila hos från det att det beredande utskottet avgav sitt betänkande i ärendet. Om förslaget vid omröstning i kammaren får stöd av fem sjättedelar av de röstande, är det dock antaget . Ett förslag som har vilat skall därefter anmälas i kammaren av det beredande utskottet med ett nytt betänkande. Därvid blir det möjligt att föreslå sådana jämkningar av det vilande förslaget som ligger inom ärendets ram. I denna omgång skall förslaget prövas enligt vanliga regler, dvs. det kan antagas med enkel majoritet. Frågan huruvida ett lagförslag angår rättighetsbegränsning prövas för vidkommande av . Besvarar utskottet denna fråga jakande, skall förslaget vila, om inte förkastar det något som kan göra med enkel majoritet eller antager det med fem sjättedels majoritet. Besvarar frågan nekande, förfaller uppskovsyrkandet och prövar förslaget enligt allmänna regler. Utskottet får inte ge ett nekande svar utan att lagrådet har yttrat sig i frågan. är inte bundet av vad lagrådet har sagt. De fri- och rättigheter som omfattas av det föreslagna uppskovsförfarandet är de s. k. opinionsfriheterna, dvs. yttrande-, informations-, mötes-, demonstrations- och föreningsfriheterna, och vidare skyddet mot påtvingade kroppsliga ingrepp, mot kroppsvisitation och mot liknande intrång, skyddet för förtrolig meddelelse, skyddet för den fysiska rörelsefriheten samt principen att förhandling vid domstol skall vara offentlig. I syfte att öka möjligheterna till offentlig debatt kring väckta förslag till ändring av grundlag föreslår rättighetsskyddsutredningen att sådana förslag skall väckas före det riksdagsval, efter vilket det andra och avgörande riksdagsbeslutet skall fattas. Med avseende på ordinarie riksdagsval innebär regeln att förslag skall framläggas senast omkring mitten av november året före valet. skall dock kunna medge undantag från regeln om tidsfrist. Härför fordras ett beslut i utskottet fattat med fem sjättedels majoritet. Utredningen föreslår vidare att förslag till ändring av grundlag, som har antagits som vilande av , skall underställas folkomröstning, om minst en tredjedel av alla ledamöter begär det. Detta är ett krav som moderata samlingspartiet kämpat för. Folkomröstningen skall i så fall äga rum med det riksdagsval, efter vilket det avgörande riksdagsbeslutet skall fattas. Förslaget är förkastat, om de flesta av dem som deltager i omröstningen röstar emot förslaget och de till antalet är fler än hälften av dem som har avgivit godkända röster vid riksdagsvalet. I annat fall skall förslaget behandlas på vanligt sätt av den nyvalda . gäller att domstol och annan rättstillämpande myndighet skall underlåta att tillämpa föreskrift, som till sitt innehåll avviker från grundlag eller annan överordnad författning. Detsamma gäller, om föreskriften har beslutats av ett organ som saknar kompetens att besluta i frågan eller om stadgad ordning i något annat hänseende har åsidosatts vid föreskriftens tillkomst. Har föreskriften beslutats av eller regeringen, skall den sättas åt sidan endast om felet är uppenbart. De nu beskrivna grundsatserna, som har ansetts giltiga till följd av utvecklingen i rättspraxis, skall enligt förslaget lagfästas genom en föreskrift i regeringsformen. föreslår att yttrande av lagrådet bör inhämtas, innan beslutar om ett antal specificerade typer av lagar. föreslår också en uttrycklig grundlagsregel om inriktningen av lagrådets granskning. Den föreslagna regeln innebär att lagrådet skall undersöka, hur lagförslag förhåller sig till grundlagarna och till rättsordningen i övrigt samt hur förslagets föreskrifter förhåller sig till varandra och till rättssäkerhetens krav. Lagrådet skall vidare överväga, om förslaget är så utformat att lagen kan antas tillgodose angivna syften, och i övrigt söka belysa problem som kan uppstå vid tillämpningen. Grundlagsregeln om rätt till ersättning vid expropriation eller annat sådant förfogande (tvångsinlösen enligt byggnadslagen, enligt någon ransonerings- eller förfogandelag osv.) skall enligt rättighetsskyddsutredningen formuleras så att det blir fullt klart att den vilkens egendom tas i anspråk skall få ersättning för sin förlust. De närmare grunderna skall liksom bestämmas i lag. föreslår ett principiellt förbud mot retroaktiv skattelag såsom komplettering av det redan gällande förbudet mot retroaktiv strafflag. Den föreslagna regeln innebär att skatt eller avgift inte skall få tas ut i vidare mån än som följer av föreskrift som gällde när den omständighet inträffade som utlyste skatt- eller avgiftsskyldigheten (att intäkten blev tillgänglig för lyftning, att den bokfördes eller skulle bokföras, att förmögenhetstillgången var i den skattskyldiges ägo, att arvlåtaren dog osv.). Det undantaget skall dock gälla att skall kunna besluta att föreskriften skall gälla även om nämnda omständighet inträffade medan förslag till föreskriften var under prövning i eller efter det att regeringen hade lämnat ett skriftligt meddelande i saken. Detta undantag syftar till att förebygga sådana orättvisor som kan uppkomma som en följd av att föreliggande legala möjligheter till skatteflykt utnyttjas efter det att det har blivit känt att lagändring förbereds. gäller att ingen svensk medborgare som är eller har varit bosatt i riket får berövas sitt medborgarskap i annat fall än dä han är eller blir medborgare i annan stat. Denna skyddsregel förstärks enligt förslaget så att den omständigheten att någon är eller blir medborgare i annan stat inte blir tillräcklig orsak att beröva honom hans svenska medborgarskap. För att säkerställa en noggrann behandling av med ett första beslut års val och ett ikraftträdande av de nya bestämmelserna därefter är det angeläget att regeringen framlägger proposition i ärendet. beslut måste i allt väsentligt följa den överenskommelse som träffats under rättighetsskyddsutredningens arbete. Den enskilde och organisationerna Till de grundläggande fri- och rättigheterna hör individens rätt till sina åsikter. Denna rätt kräver i sin tur, att medborgarna blir representerade endast av personer eller organ som de har varit med om att välja. Denna rättighet kan förefalla vara en självklarhet i det demokratiska , men faktum är att den ibland är beskuren. Kollektivanslutningen till det socialdemokratiska partiet är den inskränkning av dessa rättigheter som utan tvekan är mest upprörande. Inte av det socialdemokratiska partiets medlemmar är kollektivanslutna. För att undvika att omfattas av denna tvångsanslutning måste den enskilde LO-medlemmen tillgripa reservation, varigenom han avslöjar i varje fall vilka politiska sympatier han inte har. har vid åtskilliga tillfällen uttalat, att kollektivanslutningen bör upphöra. Socialdemokraterna har valt att öppet ignorera och t. o. m. förhåna dessa ställningstaganden. I lag bör därför införas förbud mot kollektivanslutning till politiska partier och andra organisationer. Ett särskilt allvarligt integritetsproblem utgör systemet med s. k. organisationsklausul. Det innebär, att vissa arbeten skall förbehållas arbetskraft organiserad i en viss facklig organisation. Främst har den använts från LO-håll och kommit att drabba syndikalister. Metoden, som kraftigt måste fördömas, innebär ett allvarligt åsidosättande av vars och ens rätt att själv välja sin fackliga tillhörighet eller att stå utanför en facklig anslutning. Organisationsklausul är ett hot mot grundläggande föreningsrättsliga principer. Organisationerna har som synes en rad svåra integritets- och demokratiproblem att brottas med. Självsanering är det bästa botemedlet i all föreningsverksamhet. Men vid bestående missförhållanden kan inte samhället stå passivt. Den enskilde måste tillförsäkras ett tillfredsställande rättsskydd också gentemot organisationerna. Om de s. k. folkrörelserna gör anspråk på en allt betydelsefullare plats i samhället, får de också acceptera att deras interna organisation och demokratiska integritet måste följa av samhället angivna regler. Man kan svårligen tänka sig att skilda organisationer skulle kunna tilldelas uppgifter, vilka handläggs av offentliga myndigheter, utan att motsvarande kontroll ifrån medborgarnas sida kan utövas. För ekonomiska föreningar finns lagstiftning, som reglerar mera centrala frågor. För ideella föreningar, till vilka flertalet här aktuella organisationer i juridiskt hänseende är att hänföra, har någon lagstiftning trots åtskilliga propåer härom se t. ex. förarbetena till gällande lag om ekonomiska föreningar aldrig antagits. Skälen härtill har framför allt varit, att de ideella organisationerna själva motsatt sig ingrepp i vad de betraktar som sin autonoma sfär. Detta har dock inte hindrat domstolarna från att i vissa fall överpröva framför allt av fackföreningar träffade uteslutningsbeslut. Redan före erhöll och grundläggande lagregler om ideella föreningar. För vidkommande antogs under mellankrigsåren en lag om föreningar. De nu nämnda reglerna har inte någon klart uttalad målgrupp. I och däremot har lagstiftning antagits till skydd för medlemmar i fackliga organisationer. Ett sådant skydd torde förutsätta lagreglering av bl. a. den interna beslutsprocessen, överklagandemöjligheter etc. Enligt vår mening bör man pröva möjligheten av en ramlagstiftning, vilken reglerar de ideella föreningarnas roll i . Folkrörelsernas historiska betydelse liksom deras värden för framtiden kan inte nog betonas. Deras makt får dock inte bli sådan att den enskildes självständighet kommer i fara. Den enskilde skall ha rätt att i politiska frågor bli företrädd av de personer han politiskt har valt, inte av organisationer för speciella syften, i vilka han är eller inte är medlem. I den socialdemokratiska debatten framhålls ofta vikten av att ge vissa främst fackliga organisationer en betydligt starkare ställning i samhället än f. n., bl. a. genom att till dem överföra uppgifter från olika offentliga organ. Från moderat utgångspunkt ställer vi oss avvisande till en sådan utveckling, som riskerar att undergräva organisationslivets fria ställning gentemot statsmakterna och som dessutom öppnar vägen för vad som i debatten kommit att kallas ett korporativt samhälle. För att organisationerna på ett riktigt sätt skall kunna fylla sin viktiga roll fordras att de bevarar sin självständighet såväl gentemot statsmakten som gentemot andra organisationer, och att de inskränker sin verksamhet till att tjäna de syften de är avsedda att tjäna. Organisationer, till vilka medlemmar anslutit sig för att få t. ex. vissa avgränsade ekonomiska intressen tillvaratagna, tjänar varken sig själva, sina medlemmar eller vår demokrati, om de hemfaller till en allmän politisk verksamhet där de egentliga uppgifterna för organisationen intar endast en mindre plats. Att tendenser i denna riktning kunnat observeras är obestridligt. De politiska partierna utgör de instrument genom vilka folkviljan kanaliseras i en parlamentarisk demokrati, och det är därför av största vikt att de kan fungera på ett sätt som inger förtroende. I detta syfte har moderata samlingspartiet vid en råd tillfällen lagt fram förslag syftande till antingen överenskommelse eller lagstiftning om öppen redovisning av de politiska partiernas finansiering. En överenskommelse om öppen redovisning träffades , men kom inte att följas, och en senare begäran från regeringens sida om en utredning har ej lett till några åtgärder. I stället har avskaffat det tidigare gällande förbudet för politiska partier att ta emot bidrag från utlandet. Enligt vår mening bör den av efterfrågade utredningen om partiernas finansiering tillsättas. En frivillig överenskommelse mellan de politiska partierna om öppen redovisning av samtliga bidrag från juridiska personer bör träffas. Även om väsentliga förbättringar skulle kunna uppnås vad avser partiernas interna kandidatnomineringsarbete, är det ett obestridligt faktum att vårt valsystem erbjuder väljarna mindre möjligheter att påverka vilka personer som skall representera dem i olika församlingar än vad som är fallet i de flesta andra demokratier. Valen i vårt land har alltmer kommit att få karaktären av renodlade partival och detta har också förstärkts genom de senaste årens författningsändringar. Moderata samlingspartiet, och dåvarande , har verkat för att vårt valsystem skall ges ett väsentligt och för väljarna påtagligt personvalsinslag. På samma sätt som väljarna på valdagen avgör hur många platser varje parti skall besätta i olika församlingar skall de också ges möjlighet att påverka vilka personer som skall besätta dessa platser. Först när detta är fallet kan man säga, att väljaren är suverän på valdagen. De möjligheter som erbjuds väljarna att inom det proportionella valsystemets ram påverka personvalet är mycket små. räknar man inte ens vid röstsammanräkningarna det antal strykningar som förekommer på listorna. Tydligare än så kan man knappast illustrera den totala frånvaron av det personvalsinslag som i andra länder tas för självklart. I samband med behandlingen av grundlagberedningens förslag utta lades från sida, att frågan om personvalsmoment i det proportionella valsystemet borde göras till föremål för särskild utredning, eftersom grundlagberedningen i sitt arbete dess värre inte haft möjlighet att gå in på dessa frågor på det sätt som man hade kunnat önska. lät chefen för tillkalla sakkunniga för att utreda frågan, och kompletterades utredningen med ytterligare borgerliga ledamöter. Utredningens förslag, som föreligger , ger väljaren rätten och möjligheten inte bara att välja parti, utan även att välja vilken kandidat som han eller hon vill se som företrädare för detta parti i t. ex. . Förslaget kan beskrivas som något av en kompromiss mellan ett mer renodlat system med obligatoriskt personval av den typ som tillämpas i t. ex. och dagens system med rena listval. Personvalsinslaget är således frivilligt för den enskilde väljaren. Varje väljare ges möjlighet att på valdagen med en s. k. preferensröst särskilt markera den kandidat som han eller hon helst vill se invald. De väljare som ej utnyttjar möjligheten att ge en preferensröst ansluter sig till den ordning mellan kandidaterna som partiernas nomineringsinstanser fattat beslut om. Det kan tyckas, att det förslag som utredningen lagt fram inte är tillräckligt långtgående, och att det naturliga vore att överlåta personvalet i än större utsträckning på de enskilda väljarna. Förslaget representerar dock ett stort steg framåt, och det är därför angeläget att regeringen förelägger förslag om dess genomförande. Det första valet med ett personvalsinslag i valsystemet skulle i så fall kunna äga rum 1982. Det skulle innebära en väsentlig framgång för strävandena att vitalisera vår demokrati och stärka de enskilda människornas inflytande över den politiska processen. Mandatperiodens längd och valkretsarnas storlek Genom grundlagsreformen 1969 ändrades mandatperiodernas längd från fyra till , som valdagen för val till riksdag, landsting och kommuner gjordes gemensam. Uppgörelsen 1969 var en kompromiss mellan de fyra demokratiska partierna, och det har därför ansetts riktigt att låta denna konstruktion fungera i för att först därefter ta upp en debatt om huruvida det ena eller det andra inslaget i kompromissen kan förändras till det bättre. Det torde råda en bred enighet om att systemet med treåriga mandatperioder inte är tillfredsställande. Den tid en regering ges mellan två val är helt enkelt för kort för att regeringen skall ha möjlighet att agera och planera med den långsiktighet och styrka som måste utmärka utövandet av regeringsmakten. En återgång till det tidigare systemet med mandatperioder är därför angelägen. De nuvarande valkretsarna för riksdagsvalet är i många fall för stora för att kunna ge den närkontakt mellan väljare och valda som det representativa valsystemet förutsätter. Det förslag som personvals- och valkretsutredningen lagt fram, och som främst innebär en minskning av valkretsarnas storlek i storstadsområdena, bör därför genomföras. Frågan om den gemensamma valdagens effekter för den kommunala demokratin är nu föremål för utvärdering och bedömning i den kommunaldemokratiska kommitté som tillsattes av trepartriegeringen. Utan att föregripa utredningens arbete kan det konstateras att de kommunala frågorna kommit i skymundan av de rikspolitiska frågorna vid de allmänna valen. Det finns därför från kommunaldemokratiska utgångspunkter starka skäl för att frångå det nuvarande systemet med gemensam valdag. En lösning av frågan om mandatperiodens längd behöver dock ej invänta ett senare ställningstagande till frågan om den gemensamma valdagen. Det har länge funnits ett betydande motstånd i vårt land mot tanken att använda folkomröstningar som ett komplement till valen för att låta väljarna direkt påverka avgörandet i frågor av större betydelse för samhällsutvecklingen. I andra länder har folkomröstningar kommit flitigare till användning, och så gott som alltid med gynnsamma resultat när det gällt att öka människornas inflytande. Det bör därför övervägas att i ökad utsträckning använda folkomröstningar i . Med undantag för grundlagsändringar där ett visst antal av ledamöter skall ha rätt att kräva beslutande folkomröstning bör folkomröstningar vara rådgivande. Det är dock uppenbart att de utslag som sådana ger måste tillmätas mycket stor vikt när de formella besluten senare fattas. Folkomröstningar bör företrädesvis utformas så, att väljarna ges möjlighet att anta eller förkasta ett visst förslag som lagts fram. I vissa fall kan det vara möjligt att anordna en folkomröstning, där två klara och tydligt urskiljbara förslag ställs mot varandra. Folkomröstningar med fler alternativ än två bör däremot ej anordnas, då de ofta ger upphov till strider om hur folkomröstningens resultat egentligen skall tolkas. Det är självfallet omöjligt att ange de frågor i vilka folkomröstningar kan bli aktuella. har det i den allmänna debatten förts fram förslag om folkomröstningar rörande förhållandet mellan stat och kyrka samt om kärnkraftens roll i vår framtida energiförsörj Rätt utformade skulle folkomröstningar kring hägge dessa frågor vara fullt möjliga. Offentliga utfrågningar i utskott skulle kunna berika arbete såväl som den offentliga debatten. Den ofta värdefulla och belysande information, som insamlas före ett utskotts ställningstagande, skulle komma till medborgarnas kännedom på ett helt annat sätt än vad som är fallet, som utskottens möjligheter att hävda auktoritet skulle förbättras. Offentliga utfrågningar i riksdagsutskott skulle kunna bli ett nytt väsentligt instrument i strävandena att bättre kontrollera statens vittförgrenade verksamhet. Medborgarinflytande pä lokal nivå har uråldriga traditioner i vårt land. Menigheten i by, socken och härad har haft betydande inflytande på för bygden viktiga beslut och åtgärder och har genom aktivt deltagande kunnat få kunskaper om och kunnat få ta ansvar för de lokala frågorna. Traditionerna från äldre dagar fullföljdes med kommunernas tillkomst . I många och små enheter skulle bygdens frågor handläggas.