mot · G2021639 · 1979-01-25 00:00:00 — 1978/79 1639-1646 av m. fl. om utbyggnad av vårdsektorn Kampen för arbete är den viktigaste frågan för folkets flertal i dagens . Hur denna kamp utfaller, avgör i mycket hög grad i fall de breda folklagrens positioner i samhället skall flyttas fram eller tryckas tillbaka. Det råder ingen tvekan om att folkets stora flertal både ekonomiskt, socialt och politiskt har tappat positioner under den rådande ekonomiska krisen. De stora kapitalägarna har i motsvarande mån vunnit positioner. Arbetslöshet och utslagning är fenomen, som hör samman med ett kapitalistiskt produktionssätt. Arbetslöshetsfrågan är i princip minst lika central 1979 som den var . Kampen för arbete formar sig därför, när den nått en viss politisk nivå och bredd, till en kamp också mot själva det ekonomiska system som frambringar arbetslöshet. Åtgärder och reformer, avsedda att effektivt bekämpa arbetslöshet och utslagning, kommer alltid till en punkt, där ändringar i ägandet och maktstrukturen blir oundvikliga. Kamp för arbete är en kamp om makt. vann den meningen spridning att det var möjligt att skapa full sysselsättning i en kapitalistisk marknadsekonomi. Det skulle ske genom statlig kreditexpansion och stärkande av de breda lagrens köpkraft. Detta kunde till fungera, när en allmän påspädning av efterfrågan räckte för att få de hjul som stannat i gång, och så länge processen understöddes av en allmänt hög tillväxt. Men mot de djupare motsägelserna i den kapitalistiska ekonomin och deras uttryck -strukturproblem, koncentration, förändringar i kapitalets sammansättning, snabbare utslagning av människor och intensivare profitjakt, minskad allmän tillväxt osv. - var 30-talsteorierna inget botemedel. I kapitalistkretsar var man också ovillig att acceptera ekonomisk omfördelning till de breda lagrens förmån. Redan då föredrog man rustningar och krig som medel att avvärja utbrottet av ekonomisk kris. Ekonomisk politik i t. ex. har därför gått tillbaka till en position som visar släktskap med politiken från . Huvudmomentet är nu inte stöd åt de arbetslösa utan stöd åt kapitalet, statligt övertagande av krisindustrier och avvecklingsprocesser, samt reallönesänkningar och skärpta bördor på folkflertalet. Vilka är de viktigaste kännetecknen i utvecklandet av den svenska krisen? Kort kan man sammanfatta dem sålunda: 1 1978/79. a. minskad tillväxt i totalproduktionen efter 1965, b. en efter internationella jämförelser våldsam kapitalflykt, c. allt fler branschmässiga och regionala kriser, d. brist på industriell förnyelse och kvarblivande beroende av klassiska typer av svensk produktion, e. skärpt koncentration och centralisation av kapital, f. en tendens till djupare och långvariga konjunkturnedgångar, kortare och svagare uppgångar, g. efter 1965 stagnation och sedan minskning i sysselsättningen, h. framväxten av en allt större reservarmé av arbetslösa, undersysselsatta, förtidspensionerade, deltidsarbetare och tillfällighetsarbetande - en reservarmé som i allt högre grad finns kvar också i den s. k. högkonjunkturen, i. en stark skärpning i utslagningen och sociala utstötningsfenomen av i okänd omfattning och svårighetsgrad. Borgerliga politiker brukar visserligen hävda att sysselsättningen ökat. Det är att dölja det verkliga förhållandet. Det är en statistisk effekt man uppnår bara om man inte skiljer på heltids- och deltidsarbetande, inte tar hänsyn till det starkt ökade antalet sjukskrivna, bortser från effekten av offentliga korttidsarbeten, inte beaktar att tidigare medhjälpande i vissa näringar övergått till att bli reguljära lönarbetande i andra, m. m. Hela detta samhälleliga läge är ett hot mot arbetarklassen och folkflertalet. Dess styrka försvagas. Dess levnadsförhållanden försämras. Arbetslöshet och social utslagning gynnar tendenser till splittring och passivitet. Det är hot som måste mötas med en beslutsam, genomtänkt och långsiktig politik. Ingen svensk regering har framlagt något program eller vidtagit åtgärder för att effektivt ingripa mot arbetslöshet och utslagning. Tvärtom -den växande reservarmén och uppdelningen av människor i s. k. A-, B- och C-lag har accepterats som ett stående inslag i samhället. I borgerlig samhällsfilosofi har den rentav kommit att betraktas som nödvändig och normal, vilket faktiskt är en återgång till en ideologisk nivå från . Hur stort är problemet att skapa arbete och bekämpa arbetslöshet, mätt i kvantitativa termer? - De siffror vi här ger är inga förslag till mål. De skall bara ge en uppfattning om problemets allmänna omfattning. Talen avser heltidsarbeten av någorlunda bestående karaktär. Att få bort den omedelbara, öppna arbetslösheten skulle kräva åtminstone 100 000 nya arbeten på kort sikt. Att sysselsätta ett antal motsvarande hela den egentliga reservarmén skulle kräva åtminstone 400 000 nya arbeten. Om kvinnorna skall uppnå samma sysselsättningsgrad som männen landet över krävs ca 600 000 nya arbeten. Full sysselsättning i den ursprungliga meningen -att varje vuxen arbetsför människa skall kunna självständigt försörja sig - skulle kräva mellan 800 000 och 1 miljon nya arbeten. Nivån kan variera beroende på in- och utvandring, snabbheten med vilken gamla arbetsplatser slås ut osv. Vad visar detta? Det visar att problemet inte kan reduceras till en fråga om stöd, arbetsmarknadspolitiska åtgärder eller allmän säsongspolitik. Det handlar om att planmässigt och medvetet vidga hela den materiella grundvalen i samhället. Det handlar om att bygga upp helt nya förhållanden. Det måste också understrykas att den kapitalistiska ekonomin framföder ny arbetslöshet och ny utslagning. Full sysselsättning i egentlig mening kan därför bara uppnås i en socialistisk planekonomi. Arbetslöshet och undersysselsättning kan reduceras även om inte planekonomi råder. En mer påtaglig reducering kräver dock vissa strukturella reformer, som griper in i kapitalismens produktions- och maktförhållanden. I annat fall hinner skapandet av nya arbeten inte i fatt processen av utslagning. Vpk föreslår här ett nytt nationellt program för att skapa arbete, för att förnya landets produktionsliv, ändra dess inriktning och gå till offensiv på de stora samhällsområdena, där eftersläpning och underförsörjning råder. Programmet haren kortsiktig första etapp . Denna följs av en förberedd långsiktig uppbyggnadsperiod med ett rimligt tidsperspektiv av . Den första etappen - 100 000 nya arbeten Stopp för kapitalflykten. Skärpta regler mot kapitalrörelser över gränserna. Kapitalflykten drar arbeten ur landet, och är en av orsakerna till den försummade nydaningen av svenskt produktionsliv. Förbud mot avskedanden och permitteringar. En lag genomförs, som vid alla företag med över 50 anställda förbjuder avskedanden och permitteringar intill dess nya, likvärdiga arbeten skapats på orten eller i den lokala regionen. Lagen stöder också kamp mot planerade nedskärningar i de s. k. krisbranscherna. Dessa på kort sikt skapade arbeten utgör inledningen till en mer långsiktig utbyggnad och förnyelse av svensk ekonomi. De förebådar den annorlunda inriktningen av investeringar och konsumtion. minskar de en rad akuta sociala brister. Genom att nedskärningarna i en rad industribranscher stoppas, bevarar man värdefull industriell kapacitet. Angelägna arbeten påskyndas,och samhällsapparaten får ett välbehövligt tillskott av arbetskapacitet. Detaljposterna i detta inledande angrepp på arbetslösheten framgår av nedanstående tabell. Ett bostadsbyggnadsprogram med 75 000 nya och 25 000 sanerade lägenheter. Byggnads- och industrijobb, till 75 000 barnstuge- och fritidshemsplatser. Byggnads- och produktionsarbeten, tillskott 12 000 Ökad personaltäthet vid barnstugor och fritidshem 8 000 Ökad personaltäthet inom sjukvården 6 000 Utbyggd äldreomsorg 5 000 Ökad kollektivtrafik (förare, service, produktion och anläggningsarbeten) 10 000 Alternativ energiproduktion och energibesparande åtgärder 5 000 Miljöåterställande arbeten 4 000 Alternativ produktion och sysselsättningsgaranti vid varven 3 000 Sysselsättningsgaranti inom gruv- och stålbranschen 4 000 Bevarad sysselsättning inom textilbranschen 2 000 Statliga lån och bidrag till landstingen och kommunerna för tidigareläggning av angelägna investeringar samt ungdomsarbeten i och landstingsregi 15 000 Nya idrotts- och fritidsanläggningar 1 000 Detta programs olika avsnitt står i samband med varandra och stöder ömsesidigt varandra. De främjar bestämda och medvetna nya tendenser i produktion, förbrukning, sociala värderingar och ekonomisk makt. Ett nät av nya statliga industrier skall byggas upp. De skall bilda basen för ökad sysselsättning i landets olika regioner. De skall vara drivmotorer i en utveckling för förnyelse av produktionslivet. Delvis kan de anslutas som nya led till existerande industrier. De skall kraftigt höja den allmänna förädlingsgraden inom industrin. De skall driva på produktionen av nya, avancerade produkter och hela system. De skall därmed starkt öka inslaget av lätt förädlings- och sammansättningsindustri i den svenska ekonomin. Produktionsmässigt är de nya industriernas syfte flerfaldigt. De skall ge landet en stärkt ställning på utlandsmarknaden. I den framtida industriella utvecklingen ökar de högt förädlade produkterna och systemen mer än råvarorna och halvfabrikaten och de klassiska industriprodukterna. De skall bidra till förnyelsen av de äldre svenska industrierna. Det sker genom att ersätta gamla, miljöförstörande och slösaktiga anläggningar främst inom stål- och skogsindustrin. Nya verk och processer, mer integrerade, mer råvarubesparande och i slutna system tillhör t. ex. det som behövs och som kan tillverkas inom landet. Återskapande av den nedlagda och reducerade maskinproduktionen i moderniserade former är en annan uppgift. Kärnkraftssatsningen skall stegvis ersättas med produktion för alternativ energiförsörjning, vilket ger en nettoökning mätt i arbeten. De nya industrierna skall leverera produkter till förnyelsen av trafiksystemen i landet liksom till satsningarna på de sociala och miljömässiga bristområdena i samhället. De nya industrierna skall främja alternativa produkter och alternativ teknik. Detta sker delvis redan i produktion för nya trafiklösningar, miljöteknik och industriprocesser. Det kan ske än mer uttalat i en medveten inriktning på maskiner, utrustning och förbrukningsvaror, vilka är anpassade direkt efter mänskliga behov. Därmed skapas alternativ till rent profitinriktad teknik, slit- och slängproduktion och varor med statusutförande. Denna medvetna utbyggnad av den lätta förädlings- och sammansättningsindustrin får en rad gynnsamma effekter. Den ger minskat energibehov jämfört med nuvarande industristruktur och maximalt antal nya arbeten. Den minskar industrins totala tryck på den yttre miljön. Den ger renare arbeten och arbetsmiljöer. Den kräver inte samma koncentration av arbetsställen som den tyngre industrin och kan därför lokaliseras friare. Den är mindre känslig för transportkostnader. Den minskar råvaruslöseriet och rovdriften på natur och människor. De nya statliga industrierna skall införa nya typer av företagsledning. Deras ledning och administration skall vara demokratiskt uppbyggda och utveckla de arbetandes självstyrelse. Unga tekniska och administrativa specialistkadrer skall ges möjlighet till skapande arbete i demokratiska former och på de arbetandes uppdrag. 2 Förnyelse av trafiksystemen transportväsen har blivit alltmer bildominerat. Kollektivtrafiken har sackat efter. Brist på samhällsekonomiskt tänkande har skapat dyra, energislösande och miljöstörande trafikmönster. Här är utrymme för en omfattande förnyelse, som skapar nya arbeten. Järnvägsväsendet skall byggas ut till högsta kapacitet och teknik. Kollektivtrafiken i tätorterna skall utvecklas - i de större tätortsområdena skall den bli det helt dominerande transportmedlet. Den inrikes sjöfarten skall utvecklas för att kunna ta över en stor del av det ökade transportarbetet. Utbyggnaden skapar i sig själv nya arbeten. Den kräver material till nya spåranläggningar, rullande materiel, styrsystem, dragfartyg, pråmar, svävare, lastanordningar m. m. Detta ger underlag för delar av de nya statsindustriernas produktion. Omstruktureringen av transportväsendet ger dessutom en rad besparingar, som verkar gynnsamt på produktpriser och konkurrenskraft och därmed ger ett tillskott i nya arbeten. 3 Kamp mol sociala och miljömässiga brister Mot social nedrustning och miljöförstöring sätter vpk planmässiga satsningar på dessa - i den kommersiella kapitalistiska ekonomin försummade och eftersläpande - bristområden. Barnomsorgen skall byggas ut till fullständig reell behovstäckning. Alla barn skall få tillgång till en bra daghems- eller fritidshemsplats. Personaltätheten skall ökas, den materiella och pedagogiska miljön förbättras. Bristerna inom sjukvården - långtidsvård, förlossningsvård, reumatikervård, den offensiva öppna vården m. m. - skall byggas bort. Den skandalöst försummade missbrukarbehandlingen, liksom den ålderstigna psykiatriska vården, skall äntligen ges resurser. Program för miljömässig och social rehabilitering skall sättas in i de större tätorternas slum och i drabbade förstadsområden. I alla industriella arbetsmiljöer skall ny miljörenande teknik och apparatur införas. Med dessa olika specialprogram skapas arbete för vårdpersonal, pedagoger, beteendevetare, socialarbetare och tekniker. Men som en omedelbar följd kommer också nya arbeten åt industri-, byggnads- och anläggningsarbetare. 4 Kortare arbetsdag för alla Normalarbetsdagen skall förkortas fr. o. m. 1980 och till 6 timmar senast 1985. Denna reform är angelägen av en rad orsaker: medicinska, kulturella, jämlikhetspolitiska osv. Men den är dessutom en metod att skapa ett stort antal nya arbeten. Kortare arbetsdag utan avdrag på vecko- eller månadslönen ökar också de lönarbetandes samlade köpkraft välbehövligt efter de senaste årens avsevärda köpkraftsminskning. Detta förbättrar situationen för delar av hemmamarknadsindustrin. En del av den ökade köpkraften dras givetvis in till stat och kommun och tas ut i bl. a. social konsumtion. 5 Nationalisering av bank- och kreditväsendet Att nationalisera de privata bankerna och försäkringsbolagen är nödvändigt för att garantera en medveten fördelning av finansiellt kapital till utbyggnadssektorerna. Att ha grepp om kreditväsendet krävs också för att utbyggnadsprocessen skall kunna försiggå på ett balanserat sätt. Arbetarstyrda samhällsfonder byggs upp, dels lokalt, dels i form av en central fond. Det sker genom överföring av medel från vinster och stora Fonderna skall vara fristående från privatföretagens ekonomi och förvaltning. De skall bidra till det nationella anti-krisprogrammet och till främjandet överhuvud av alternativ och samhällelig produktion. De tillskapar en ny ägandeform - den kollektiva folkegendomen, självständigt förvaltad av de arbetandes valda ombud och utgörande ett alternativ till traditionellt statsägande. Vpk tar i särskild motion till årets riksdag upp denna fråga. Ett program av denna långsiktiga och omfattande art kan effektivt bekämpa arbetslöshet och undersysselsättning. Programmet leder inte i sig själv till socialism. Ekonomins kapitalistiska grundkaraktär består. Marknadshushållning och marknadsmekanismer finns kvar. Men stora förändringar sker. Genom att programmets olika delar stödjer och beror av varandra krävs en planmässig utbyggnad. Antikapitalistiska strukturer utvecklas - nya ägandeförhållanden, mer social produktion, alternativ teknik och behovsanpassade varor. Detta underlättar en övergång till socialistisk planekonomi. En sådan övergång blir en logisk följd både av strävan att slutgiltigt upphäva all arbetslöshet och utslagning och av att alltmer inrikta produktionen på mänskliga behov. Varje bred masskamp för rätten till arbete, varje rörelse för djupgående strukturella reformer stöter också oundvikligen på hinder i de kapitalistiska produktions- och maktförhållandena. Det blir till en politisk nödvändighet för folkflertalet att i ett visst stadium av kampen en gång för alla bryta ner dessa hinder. Mot bakgrund av vad här har anförts föreslås* 1. att hos regeringen hemställa om åtgärder för att 75 000 barnstuge- och fritidshemsplatser skall byggas under /80 och att erforderliga statsbidrag härför utgår, 2. att hos regeringen hemställa om åtgärder för att personaltätheten i daghemmen ökas med målsättningen 1 personal på 4 barn, 3. att hos regeringen hemställa om åtgärder för 6 000 nya tjänster inom sjukvården, 4. att hos regeringen hemställa om åtgärder för 5 000 nya tjänster inom äldreomsorgen, 5. att hos regeringen hemställa om ett program för att effektivt reducera de stora sociala och miljömässiga bristerna i samhället, 6. att hos regeringen hemställa om förslag till förkortning av normalarbetsdagen 1980 och 6 timmar senast 1985. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) *Se även motionerna 1978/79:1640-1644.