mot · G2022688 · 1979-05-11 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1978/79:150 med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för /80, m. m. 1979 har förutsättning att bli ett relativt gott år för svensk ekonomi tack vare de åtgärder som den borgerliga trepartiregeringen vidtog . Stora krav kommer emellertid att ställas på politiken för att denna gynnsamma utveckling skall kunna fortsätta. Den reviderade finansplanens perspektiv fram mot 1983 innebär sänkta reallöner efter skatt för majoriteten av inkomsttagare. Genom en femte AP-fond och löntagarfonder skulle enligt propositionen medborgarna kunna tänkas acceptera en sådan utveckling. Vi avvisar denna tanke. Inkomsttagarna måste få en rimlig del av produktionsresultatet. I stället måste stat och kommun anpassa sig till tillgängligt ekonomiskt resursutrymme. Risken är annars stor för att på nytt kan hamna i ett allvarligt ekonomiskt krisläge. Vi säger nej till höjda arbetsgivaravgifter, produktionsfaktorskatter och andra bredbasiga skattehöjningar. Moderata samlingspartiet har i motionen 1978/79: 1108 redovisat sin syn på den ekonomiska utvecklingen . Vi kunde där också i stort instämma i den bedömning av de ekonomiska utsikterna som gjordes i årets finansplan. Den prognos för utvecklingen som regeringen nu redovisar i den reviderade finansplanen skiljer sig föga från bedömningen i finansplanen. Bruttonationalprodukten beräknas öka . Det är en produktionsuppgång som saknar motsvarighet . Industriproduktionen, som på nytt vände uppåt efter att ha sjunkit /75, beräknas öka inte . En omsvängning förutses också på investeringssidan. Bruttoinvesteringarna beräknas öka , näringslivsinvesteringama och därav industriinvesteringarna med . Särskilt när det gäller industriinvesteringarna är det fråga om en betydande uppjustering i förhållande till finansplanen. Uppgången i fråga om bostadsinvesteringarna, som ökade med efter att ha varit sjunkande under i stort sett , beräknas också fortsätta. förutses en ökning . 1 1978/79. 1978/79: 2688 Till följd av den gynnsamma produktionsutvecklingen kommer också läget på arbetsmarknaden att fortsätta att förbättras. En ökning av industrisysselsättningen beräknas ske under loppet av året. Arbetslösheten kommer att fortsätta att sjunka, och detta ger, som framhålls i den reviderade finansplanen, utrymme för en reducering av antalet personer i arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Från moderat håll har vi såväl i vår motion 1978/79: 88 om inriktningen av den ekonomiska politiken som i vår stora partimotion 1978/ 78: 1108 understrukit nödvändigheten av en ökad rörlighet på arbetsmarknaden mellan företag och branscher. En sådan ökad rörlighet är en förutsättning för att den förutsatta ekonomiska tillväxten skall utan uppkomsten av flaskhalsar i produktionen. Vi vill mot denna bakgrund starkt understryka vad som sägs i den reviderade finansplanen om vikten av att föra över personer som är sysselsatta genom olika arbetsmarknadspolitiska åtgärder till den reguljära arbetsmarknaden. Detta kan nödvändiggöra en striktare tillämpning av gällande regler för rätt till arbetslöshetsersättning och en omsorgsfullare prövning av utbildningsbehovet vid uttagning till AMS-kurser. Om man finner att det på samma ort eller i samma region finns brist på arbetskraft och ett betydande antal registrerade arbetslösa, visar detta att arbetsmarknadspolitiken inte fungerar tillfredsställande. De alltför stora lagren, som byggdes upp , hade en starkt produktionsdämpande effekt. Genom att överlagren nu tömts, kommer lagerinvesteringama att ge ett betydande positivt bidrag till den totala efterfrågan. I vad gäller konsumtionsutvecklingen beräknas den privata konsumtionen öka . Det är samma siffra som angavs i finansplanen. Den innebär att den privata konsumtionen 19761979, trots den åtstramning som vidtagits och som ledder till en nedgång i den privata konsumtionen 1977 och 1978, sammanlagt ökar med . Den offentliga konsumtionen har ökat . Det är en ökning, i förhållande till bedömningen i finansplanen, som i första hand sammanhänger med att den kommunala konsumtionen expanderar snabbare än tidigare förutsetts. Den kommunala konsumtionsökningen beräknas i den reviderade finansplanen till mot i finansplanen. Enligt vår bedömning är denna utveckling oacceptabel. Enligt den överenskommelse som regeringen träffade med kommunoch landstingsförbunden skulle den kommunala konsumtionsökningen begränsas till . Som konstateras i den reviderade finansplanen har den uppbromsning av ökningstakten som regeringen och kommunförbunden varit ense om uppenbarligen inte fått något genomslag i kommunernas och landstingskommunernas budgetarbete. 1978/79: 2688 Vi kritiserade i vår motion 1978/79: 1108 regeringen för att inte med tillräcklig kraft reagera mot kommunernas bristande vilja eller förmåga att följa träffade överenskommelser. I den reviderade finansplanen har tonen skärpts gentemot kommunerna, men det stannar, detta till trots, vid en from förhoppning att budgetarbetet i kommuner och landstingskommuner ges en sådan inriktning att överenskommelsens riktlinjer för volymutvecklingen detta år infrias. Enligt vår bedömning är risken överhängande att den erforderliga uppbromsningen av den kommunala utgiftsexpansionen inte heller kommer till stånd . Genom den i propositionen 1978/79: 95 föreslagna reformeringen av det kommunala skatteutjämningssystemet kommer kommunerna att tillföras skatteutjämningsbidrag som i genomsnitt motsvarar . Vi framhöll i motionen 1978/79: 2306 att det är en dålig metod att begränsa den kommunala utgiftsexpansionen genom att ge kommunerna mer pengar. Vi begärde mot denna bakgrund dels att reformen skulle genomföras under fyra i stället , dels att bidragen villkorades så att de endast skulle utgå under förutsättning att kommunerna genomförde motsvarande skattesänkningar. Vi tar nedan närmare upp de problem som sammanhänger med en alltför snabb utgiftsexpansion inom den offentliga sektom. Prisstegringarna beräknas i den reviderade finansplanen komma att uppgå till . Det är en smärre uppjustering i förhållande till finansplanens 5 å , som motiveras av den internationella prisutvecklingen. Enligt vår bedömning är även denna prisprognos optimistisk. Det finns en påtaglig risk för uppkomsten av flaskhalsar i ekonomin med därav följande press uppåt på prisnivån, vilket vi påpekade redan i motionen 1978/79: 1108. Exporten beräknas komma att öka och importen . Det ger också ett betydande överskott i handelsbalansen 4 700 milj. kr. mot 5 573 milj. kr. Den minskning av överskottet som detta innebär sammanhänger med uppgången i konsumtion, lagerinvesteringar och investeringar. Bytesbalansens underskott ökar från 4 till ca 6,3 milj. kr. Stor vikt måste enligt vår uppfattning läggas vid strävandena att undvika en ytterligare försämring. Det innebär bl. a. att den ekonomiska politiken medvetet måste inriktas mot att underlätta en fortsatt förbättring av internationella konkurrensläge. Sammanfattningsvis pekar tillgängliga kalkyler på att 1979 kommer att bli ett förhållandevis gott år för det svenska folkhushållet. Detta är i allt väsentligt resultatet av de stabiliseringspolitiska åtgärder som vidtogs av den borgerliga trepartiregeringen . Stora krav kommer emellertid att ställas på den ekonomiska politiken inför 1980-talet för att den förbättring som har uppnåtts skall 1978/79: 2688 kunna bli bestående. Vi ägnar resten av denna motion åt vad detta förutsätter i fråga om den ekonomiska politikens inriktning. De övergripande målen för den ekonomiska politiken är snabb ekonomisk tillväxt, full sysselsättning, stabila priser, jämvikt i de utrikes betalningarna och regional balans. långtidsutredning har diskuterat förutsättningarna för att realisera dessa mål och vad detta ställer för krav på den ekonomiska politiken. Vi har tidigare i flera motioner /79: 1108 och 1978/79: 2306 kommenterat långtidsutredningen och realismen i dess beräkningar. förutsätter, såsom vi påpekat, en långtgående återhållsamhet i fråga om kostnadsutvecklingen och en relativt stor produktivitetsförbättring. Detta är nödvändigt för att exportpriserna skall kunna hållas nere, vilket i sin tur är förutsättningen för att svensk exportindustri skall kunna återvinna marknadsandelar i den internationella handeln och för att jämvikten i bytesbalansen skall kunna vara återställd . Redan här finns ett motsatsförhållande i långtidsutredningens kalkyler att en betydande produktivitetsförbättring skulle kunna realiseras parallellt med en för 1970-talsförhållanden mycket långsam löneökning. En närmare granskning av underliggande beräkningar skärper detta motsatsförhållande. Bruttonationalprodukten skall enligt långtidsutredningen öka 19771983. Industriproduktionen skall öka med inte och produktionen inom verkstadsindustrin med . Detta är höga siffror. För perioden 19791983, med nu föreliggande utfall och prognos , motsvarar de en ökning av industriproduktionen och av produktionen inom verkstadsindustrin . framhåller i sitt remissvar på långtidsutredningens betänkande att en så hög tillväxttakt för industriproduktionen har inte förekommit , inte ens under den snabba expansionen . period fordras såväl exceptionellt goda förutsättningar från efterfrågesidan som mycket gynnsamma produktionsförutsättningar på utbudssidan. ställer kort sagt exceptionellt stora krav på den ekonomiska politiken om dessa gynnsamma förutsättningar skall kunna realiseras. För oss framstår det som utomordentligt osannolikt att den svenska industriproduktionen skall öka i en takt som saknar motstycke , som den yrkesverksamma befolkningens utbyte av den produktionsinsats som en sådan ut 1978/79: 2688 veckling skulle förutsätta blir att reallönen efter skatt minskar. En sådan utveckling ligger nämligen också i långtidsutredningens beräkningar. Hushållens reala disponibla inkomster ökar enligt långtidsutredningen med 19771983. Härav motsvarar gjorda utfästelser gentemot pensionärerna . Ytterligare motsvaras av en ökning av andra transfereringar till hushållen. Arbetsinkomsterna efter skatt skulle alltså sammanlagt öka med totalt . beräknas antalet sysselsatta öka . Arbetsinkomsten per sysselsatt skulle alltså efter skatt minska med åtminstone . siffror innebär att löneinkomsterna och sysselsatt skulle öka 19771983. Priserna skulle öka . Reallönen före skatt skulle alltså öka med . skulle emellertid skatterna öka med vad som motsvarar av lönen . Vi kan inte se hur en sådan utveckling skulle kunna vara förenlig med en rekordsnabb ökning av industriproduktionen och produktiviteten inom industrin. Vi delar härvid den uppfattning som framfördes reviderade finansplan av den dåvarande socialdemokratiska regeringen och som senare ställde sig bakom. Där hette det: En politik som innebär att den aktiva befolkningen skulle få en i det närmaste oförändrad real inkomststandard som det reala resursutrymmet växer framstår inte som realistisk. Den skulle skapa svåra motsätt ningar på arbetsmarknaden, ge upphov till konflikter och påskynda inflationen. Den skulle också skapa spänningar gentemot de grupper som redan är tillförsäkrade en betydande årlig standardstegring. En sådan politik bör inte föras. Det var långtidsutrednings offentligtexpansiva alternativ som beskrevs på detta sätt. Det gav större utrymme för ökad privat konsumtion och ökade realinkomster efter skatt långtidsutrednings huvudalternativ. Enligt vår bedömning är det en absolut förutsättning för en utveckling, som ligger ens i närheten av kalkylerna långtidsutredning, att skattepolitiken ges en sådan utformning att den möjliggör reala inkomstförbättringar efter skatt för den yrkesverksamma befolkningen. Det absoluta minimikravet på skattepolitiken är att den åtminstone inte leder till sänkt realinkomst efter skatt. Också i den reviderade finansplanens diskussion kring långtidsutredning uppmärksammas dessa problem. Sålunda konstaterar man: Av den relativt låga ökningstakten i den privata disponibelinkomsten är dessutom en betydande del av ökningen redan intecknad av transfereringar. Utredningen pekar sålunda på att i årlig ökningstakt redan har intecknats i pensionsökningar. 1978/79: 2688 i övriga transfereringar. Eftersom den reala disponibla inkomsten för hushållen ökar i huvudalternativet innebär detta att den reala lönesumman efter skatt här ökar . Detta motsvarar den årliga sysselsättningsökningen varför reallönen efter skatt per sysselsatt i huvudalternativet inte ökar alls 19771983. Ökar anspråken ytterligare för offentlig sektor innebär detta att reallönen efter skatt per sysselsatt kommer att sjunka . Bilden kan se något ljusare ut för återstoden av perioden genom den anpassning av reallönerna som skedde 1978, men det står ändå helt klart att en sådan utveckling skapar betydande svårigheter på arbetsmarknaden. Det är bl. a. mot dessa svårigheter behoven i offentlig sektor får vägas. I själva verket räknar långtidsutredningen med en ökning av sysselsättningen inte . Det innebär, som framhållits ovan, en direkt sänkning av den reala inkomsten per sysselsatt efter skatt. I den reviderade finansplanens utblick mot 1980 och 1981 konstateras det till yttermera visso att utvecklingen i offentlig konsumtion ligger över utvecklingen i LU medan den privata konsumtionen å andra sidan ligger under LU-trenden. Kalkylerna pekar mot en utveckling av konsumtionens fördelning som ligger mellan LU:s huvudalternativ och LU:s offentligt expansiva alternativ. Såvitt vi kan bedöma innebär detta att den genomsnittliga reala inkomsten efter skatt skulle komma att minska med 0,5 till 1 % . Enligt vår bedömning är en ekonomisk politik som förutsätter en sådan utveckling orealistisk och oansvarig. Orimligheten att acceptera reallönesänkningar framstår som desto mer uppenbar med tanke på att långtidsutredningen förutsätter en betydande uppgång i näringslivets lönsamhet i förhållande till bottennoteringarna 1977. Företagssektorns driftsöverskott skulle öka . Detta innebär i och för sig enbart en normalisering av vinstnivån till förhållandena . Det ger en vinstandel som ligger klart under vad som var fallet 1973 och 1974. Det är en normalisering som är nödvändig för att den ökning av industriinvesteringarna som långtidsutredningen räknar med skall kunna komma till stånd. Det synes oss emellertid svårt att förstå hur man från löntagarorganisationernas sida skulle kunna acceptera och skapa förståelse ens för en sådan normalisering som de egna reallönerna efter skatt minskar. Vi instämmer givetvis i vad som sägs i den reviderade finansplanen om nödvändigheten att återställa en rimlig och normal lönsamhet inom näringslivet. Vi finner emellertid regeringens ovilja eller oförmåga att angripa det motsatsförhållande som finns i långtidsutredningens kalkyler och som illustreras av motsättningen mellan å ena sidan sänkta reallöner efter skatt och höjda företagsvinster och å andra sidan nödvändigheten av återhållsamhet med löneökningar oroande. 1978/79: 2688 anvisar är dels inrättandet av en femte AP-fondstyrelse och höjt ATPuttag, dels rätt utformade löntagarfonder eller medborgarfonder. Vi har i vår motion 1978/79: 2527 angående den svenska kapitalmarknaden avvisat argumenten för inrättandet av en femte AP-fondstyrelse. Den leder, framhöll vi där, inte till en breddning utan till en ytterligare koncentration av ägandet; det framstår som utomordentligt osannolikt att tillskapandet av en sådan fond skulle öka toleransen för höjd lönsamhet i samhället och att löntagarna skulle begränsa sina anspråk på reala löneökningar efter skatt därför att ännu en AP-fondstyrelse tillsätts. Vi tror inte heller att löntagarfonder är någon framkomlig väg att minska konflikten mellan lönsamhets- och utjämningskraven. Allra minst är så fallet i tidsperspektivet . Oss veterligt förordar ingen inrättandet av löntagarfonder . Den nuvarande socialdemokratiska linjen synes vara att ett riksdagsbeslut om sådana fonder inte skall komma till stånd tidigare än val. Man frågar sig om uttalandet i den reviderade finansplanen skall tolkas så att löntagarfonder enligt folkpartiregeringens uppfattning bör bli föremål för beslut före valet , eller om det är ett uppgivet konstaterande av att man inte har någon lösning av ifrågavarande problem. I själva verket står uppbyggandet av löntagarfonder i direkt motsättning till kravet på lönsamhet. De förslag till fonder som diskuterats innebär ju dels att ytterligare avgifter skall läggas på företagen för att finansiera fonduppbyggnaden, dels att i realiteten beskattningen av företagens vinster skärps genom att en del av vinsten skall avsättas till dessa fonder. Vi instämmer i att ett breddat ägande skulle stärka marknadsekonomin. Löntagarfonder innebär emellertid inte ett breddat ägande utan tvärtom en ökad koncentration av ägandet. Att ett system med löntagarfonder skulle stärka marknadsekonomin, vilket regeringen tycks hävda, är en slutsats som står i bjärt kontrast till vad flertalet av dem som granskat tanken på löntagarfonder kommit fram till. Den strategiska variabeln i det långsiktiga perspektivet är den offentliga sektorns utgiftsutveckling. Vi tror att erforderlig återhållsamhet i fråga om krav på bruttolöneökningar och tolerans för nödvändiga lönsamhetsförbättringar kan åstadkommas om inkomsttagarna vet att de, återhållsamheten till trots, ändå får en real inkomstförbättring efter skatt och att den ekonomiska politiken bl. a. siktar till att söka garantera detta. för det första att man för en skattepolitik som möjliggör reala löneökningar efter skatt och för det andra att kampen mot inflationen ges hög prioritet så att uppnådda inkomstförbättringar inte äts upp av stigande priser. Förutsättningen för att detta skall vara möjligt är att den offentliga sektorn iakttar en mycket stor återhållsamhet i fråga om sina utgifter. Det fordras alltså en mer långtgående åtstramning av den offentliga ut 1978/79: 2688 giftsexpansionen än vad långtidsutredning förutsatte. I särskilt hög grad måste denna återhållsamhet inriktas mot den kommunala sektorn. Detta gäller emellertid också statens utgiftsåtaganden, som bör göras till föremål för en fortlöpande omprövning. Det gäller inte minst att söka pressa ned de väldiga kostnaderna för industri- och arbetsmarknadspolitiken till en mer normal nivå. Vi återkommer till dessa frågor i avsnittet om budgetpolitiken. Vi har i den föregående diskussionen om de problem som långtidsutredning aktualiserar inte tagit upp energifrågan. Ett eventuellt beslut om en succesiv avveckling av kärnkraften och att ej ta färdigbyggda reaktorer i drift skulle givetvis leda till ytterligare svårigheter vad gäller möjligheterna att realisera en utveckling som någorlunda anknyter till långtidsutredningens beräkningar. Behovet av oljeimport skulle öka. Det skulle bli nödvändigt med stora investeringar för alternativ energiproduktion bl. a. i form av oljekraftverk. Vid oförändrad ökning av den offentliga konsumtionen skulle alltså utrymmet för ökad privat konsumtion och reala inkomstförbättringar minska ytterligare. Risk för nya ekonomisk-politiska svårigheter Den hotbild som framträder i perspektivet att man inte lyckas bringa ner den offentliga utgiftsexpansionen är inte svår att teckna. Nödvändigheten att vidtaga skattehöjningar i syfte att nedbringa det stora och växande budgetunderskottet kommer att framstå som alltmer tvingande. Ett betydande utrymme i den reviderade finansplanen liksom i det reviderade budgetförslaget ägnas åt att argumentera för att öka de lönebaserade avgifterna. Regeringen säger sig också vara beredd att överväga även andra bredbasiga skatteformer. I klartext väljer man mellan ökade arbetsgivaravgifter, höjd moms eller s. k. produktionsfaktorskatter. Från socialdemokratiskt håll förordar man införandet av en produktionsfaktorskatt på 3 å och en strukturfond som torde förutsätta en arbetsgivaravgiftshöjning på . Bland skattehöjningarna återfinns också en höjning av ATP-uttaget samt diverse andra avgifter. Av vad som framkommit tycks dessutom såväl folkpartiregeringen som socialdemokraterna förorda en skattehöjning för att bekosta uppskovet med ett beslut i energifrågan. Lågt räknat bör detta sammanlagt innebära att skattehöjningar motsvarande 4 å arbetsgivaravgiftshöjning skulle kunna bli aktuella. Det är höjningar av samma storleksordning som den dåvarande socialdemokratiska regeringen genomdrev . menade i sina kalkyler att utrymmet för höjda arbetskraftskostnader var av storleksordningen 19771983. Av detta utrymme skulle 3 å återstå 1978/79: 2688 om ovannämnda skattehöjningar då skulle genomföras. Med den av långtidsutredningen förutsatta inflationstakten på samma siffra återfinns i den reviderade finansplanens utblick mot 1980 och 1981 skulle detta ge en reallöneförsämring på 2 å före skatt. Även med den uppjustering av inkomsten efter skatt som skulle kunna bli resultatet av en skatteomläggning framstår det som mindre sannolikt att arbetstagarorganisationerna skulle vara nöjda med ett sådant resultat speciellt mot bakgrund av den reallöneförsämring som inträffat . Om ett sådant avtalsresultat skulle eftersträvas är givetvis risken för konflikter på arbetsmarknaden högst betydande. Om å andra sidan löneökningarna blir åtminstone så stora att den reala bruttolönen blir oförändrad leder detta till arbetskraftskostnadsökningar av storleksordningen 10 å i stället för . En sådan kostnadsutveckling låter sig emellertid inte förenas med den långsammare ökning av de svenska exportpriserna, jämfört med andra länder, som långtidsutredningen menar är en förutsättning för att vi skall kunna hävda oss på världsmarknaden, återvinna marknadsandelar och åstadkomma en minskning av budgetunderskottet och behovet av utländsk upplåning. har lärt oss att svensk export är utomordentligt känslig för variationer i våra relativa exportpriser. Resultatet kan alltså bli en nedgång i exporten och en uppgång i importen i förhållande till långtidsutredningens beräkningar. En svagare efterfrågeutveckling för exportindustrin och den importkonkurrerande industrin leder i sin tur till en långsammare utveckling av industriproduktionen och industrisysselsättningen än vad långtidsutredningens kalkyler förutsätter. Detta torde också påverka investeringsbenägenheten. De större arbetskraftskostnadsökningarna skulle också leda till en snabbare inhemsk kostnadsutveckling och snabbare prisstegringar än de som vi utgick ifrån. Det eftersträvade vidmakthållandet av reallönen skulle inte lyckas. Ett motsvarande utvecklingsförlopp kan också tecknas för det efterföljande året innebärande en snabbare pris- och kostnadsutveckling, en svagare produktions- och sysselsättningsutveckling än vad långtidsutredningen förutsatt och en försämrad i stället för förbättrad bytesbalans med ty åtföljande ökade utländska upplåning. Förhållandevis snabbt skulle på nytt kunna hamna i en krissituation, jämförbar med den som rådde , men utifrån ett betydligt sämre utgångsläge. En följd av år med sjunkande industriinvesteringar innebär att vi skulle ha en i förhållande till omvärlden mindre modern och ändamålsenlig produktionsapparat. Ständiga underskott i bytesbalansen gör oss till betydligt mindre attraktiva låntagare på den internationella kapitalmarknaden. Vi skulle ha en redan i utgångsläget sämre arbetsmarknadssituation och, i förhållande till 1976, ha ekonomiskt än mer sårbara företag. 1978/79: 2688 Den här tecknade utvecklingsbilden är inte någon prognos. Vi befarar emellertid att en ekonomisk politik som inte med kraft lyckas bemästra den offentliga utgiftsexpansionen utan leder till och nödvändiggör en fortsatt skärpning av det svenska skattetrycket snabbt kan ge en utveckling av detta slag. kan mycket väl befinna sig i en ny allvarlig ekonomisk kris . Det skulle inte vara någon kapitalismens kris utan en kris direkt orsakad av vår oförmåga som politiker att se de faror som ligger i rörelsens riktning och med kraft ingripa mot dessa.