mot · G2021869 · 1979-01-25 00:00:00 — av m. fl. om kostnadsansvaret för arkeologiska undersökningar Enligt gällande lagstiftning krävs tillstånd av om någon vill rubba, förändra eller ta bort fast fornlämning. Lagskyddet gäller såväl lämningar från som från medeltid och de följande århundradena. Skyddet omfattar även tidigare inte kända fornlämningar med eller utan synligt märke ovan jord. Lagen äger således tillämpning i stadskärnor och andra tätorter med äldre kulturlager. Detta innebär att arkeologisk undersökning som regel måste föregå markarbeten på dessa platser, dvs. såväl husbyggen som schaktgrävningar för ledningar och liknande. Kostnaderna för erforderlig arkeologisk undersökning åvilar i allmänhet markägaren/exploatören. I allmänhet är kravet på arkeologisk undersökning detsamma oavsett formen för grundläggning, eftersom de markingrepp som under alla omständigheter måste göras medför att kulturlagren inte kan bevaras för framtiden på ett tillfredsställande sätt. Det innebär att även förslag till bebyggelse som avses byggas utan källare, t. ex. på platta på pålar eller liknande, måste granskas av antikvarisk myndighet. Med hänsyn till de förhållandevis tjocka kulturlagren, som finns inom stora delar av Lunds stadskärna, kommer ovan angiven lagstiftning och förhållanden i övrigt att få en oerhört stor betydelse, inte minst av ekonomisk art, för de saneringsprojekt som planeras i stadskärnan. För hitintills genomförda projekt i har utgrävningar för betydande belopp genomförts. I dessa fall har det i första hand varit fråga om allmänna byggnader och byggnader inrymmande kommersiella lokaler i goda affärslägen. Projekten har härigenom kunnat bära kostnaderna, som uppkommit med anledning av de arkeologiska utgrävningarna. Flertalet av de nu planerade saneringsprojekten skall enligt upprättade stadsplaner inrymma i huvudsak bostadslägenheter. För sådana projekt är möjligheterna att erhålla förräntning på kostnader för arkeologiska utgrävningar synnerligen begränsade, allra helst som kostnadsläget för dylika projekt ändå blir högt på grund av höga markkostnader, trånga arbetsplatser samt krav på fasadutformningar som väl ansluter till befintlig bebyggelse. Att låta varje sådant projekt bära sina kostnader för erforderliga arkeologiska utgrävningar är med hänsyn till det kostnadsläge som vissa projekt därvid skulle hamna i samt nödvändigheten av att hålla en relativt jämn hyresnivå inom staden helt orealistiskt. I § 9 lagen om fornminnen regleras frågan om vem som skall betala kostnaden för undersökning eller annan åtgärd som erfordras med anledning av att allmänt eller större enskilt arbetsföretag berör fast fornlämning och det på grund härav erfordras att särskild undersökning av fornlämning företages eller särskilda åtgärder vidtages för dess bevarande. Kostnaden skall då åvila företaget såvitt det icke på grund av särskilda förhållanden finnes obilligt. I förarbetena till lagens § 9 uttalade departementschefen bl. a.: Kostnader för särskild undersökning av fast fornlämning eller särskild åtgärd till bevarande därav skall enligt sakkunnigförslaget åvila offentligt arbetsföretag eller enskilt arbetsföretag av större omfattning som vållat kostnaden. Regeln vilar på den tanken att dylik kostnad bör tagas i beräkning såsom en omkostnad för företaget. I huvudsak synes denna uppfattning riktig. Med erfarenhet av de stora kostnadsförhöjningar som vissa byggprojekt exempelvis i belastats med på grund av arkeologiska utgrävningar anser vi att gällande lag om fornminnen bör ändras, syftande till att staten i större omfattning bär det ekonomiska ansvaret vid arkeologiska utgrävningar. Med hänvisning till vad ovan anförts hemställs att hos regeringen anhåller om förslag till ändring av lagen om fornminne för ett ökat statligt kostnadsansvar vid arkeologiska utgrävningar. () ()