mot · G2021108 · 1979-01-25 00:00:00 — De tidigare reglerna, som innebar att länsstyrelserna förordnade om strandskydd i de områden där detta ansågs erforderligt, fungerade på ett smidigare och mindre byråkratiskt sätt. Inom områden som saknar intresse för det rörliga friluftslivet belastades inte byggnadslovgivningen med den särskilda dispensprövningen. Erfarenheter har vunnits av den genomförda förändringen och dessa erfarenheter talar för att man går tillbaka till den tidigare regleringen av strandskyddet. Kommunalt markägande får enligt vår uppfattning aldrig ses som ett självändamål. Moderata samlingspartiet anser att kommunernas markbehov bäst tillgodoses genom en s. k. rullande markplanering med en omloppstid av omkring . Genom successiva köp. säkerställs en kommuns inflytande över planering och bostadsproduktion som markpolitiken i stor utsträckning blir självfinansierande. Med en sådan politik blir det också möjligt för kommunerna att erbjuda mark för enskilt ägda småhus till den stora grupp människor som efterfrågar detta. Tomträtten utgör ett alternativ till äganderätten. tillkom ursprungligen dels för att ge kommunerna möjlighet att påverka markanvändningen, dels för att ge mindre bemedlade personer möjlighet att förvärva ett eget hem. Dessutom har tomträttsinstitutet setts som ett instrument för samhället att kunna tillgodogöra sig markvärdestegring. Såväl det kommunala inflytandet över markanvändningen som de utvidgade möjligheterna för medborgare att förvärva egna hem har emellertid tillgodosetts genom andra bostads- och markpolitiska instrument. motiveras tomträtten i stort sett endast av värdestegringsargumentet. I själva verket visar det sig emellertid att tomträttsupplåtelserna är dyra för kommunerna. Endast på mycket lång sikt kan tomträttsupplåtelsen möjligen vara ekonomiskt motiverad för den upplåtande kommunen. Den tomträttsavgäld som föreslagits i på av taxeringsvärdet leder till att tomträtt blir dyrare för de boende än ägande. När man härtill lägger att äganderätten erbjuder större ekonomisk trygghet genom att den boende fortlöpande anpassar sig till utvecklingen av markkostnaden samt att medborgarna i allmänhet vill disponera sina tomter med äganderätt, måste det vara ett minimikrav att det skall erbjudas valfrihet mellan äganderätt och tomträtt. Erfarenheter från olika orter i landet tyder också klart på att det helt övervägande antalet småhusägare föredrar äganderätt då en valsituation föreligger. Valfriheten mellan äganderätt och tomträtt skall naturligtvis då inte bara gälla villaägare utan även t. ex. företagare. Just för denna kategori kan det dock vara attraktivt att disponera mark med tomträtt. Här kan det ursprungliga argumentet att den ringa kapitalinsatsen gör tomträtten fördelaktig fortfarande vara giltigt. Moderata samlingspartiet vill, att lägenheter i flerfamiljshus skall kunna upplåtas med äganderätt enligt samma regler som gäller för småhus, att hyresgästerna skall ha företrädesrätt att köpa den fastighet som de bor i om den skall försäljas, att de allmännyttiga bostadsföretagen aktivt skall främja ett ökat enskilt bostadsägande genom att erbjuda hyresgästerna att köpa sin fastighet, att ett särskilt bosparande bosparkonton inrättas inom ramen för skattesparandet, att bosparkonton skall berättiga till skattefritt sparande på . med rätt till uttag för köp av bostad, att samma lånegränser av låneunderlaget skall gälla för alla byggherrar, att byggkostnaderna hålls nere genom en fungerande konkurrens i byggande och förvaltning, att den enskildes bostadsbidrag skall slutprövas i samband med inkomsttaxeringen och regleras på slutskattesedeln, att den enskilde hyresgästen skall ges möjlighet att förhandla för egen räkning om hyresförändringar, att skattereglerna för småhus skall utformas så att småhusägarna ej drabbas av kostnadsökningar i jämförelse med boende i andra upplåtelseformer, att progressiviteten i småhusbeskattningen minskas, att bostadsproduktionens sammansättning skall följa medborgarnas faktiska efterfrågan, att statliga, regionala och kommunala myndigheter skall ge ökad service till enskilda, att nuvarande omfattande byggföreskrifter skall ersättas med enkla bestämmelser om lägsta godtagbara standard, att markpolitiken utformas så att den enskilda markäganderätten stärks, att byggnadsrätten enligt plan bevaras, att de långvariga byggnadsförbuden avskaffas, att rätten till glesbebyggelse stärks, att presumtionsregeln i expropriationslagstiftningen avskaffas, att markvillkoret avskaffas samt att tomträttshavare ges rätt att friköpa sina tomter. Goda förutsättningar ökat behov Det finns i vårt land ett stort intresse för natur, friluftsliv och fritidsboende. Vi har dessutom ett rikt och varierande landskap. Genom den växande fritiden har våra möjligheter att komma i kontakt med naturen ökat. Även behovet av detta har ökat inte minst beroende på de senaste decenniernas urbanisering. Den moderna människan kräver i växande utsträckning den rekreation och stimulans som olika former av fritidsaktiviteter erbjuder. Turism och friluftsliv i olika former har därför ökat starkt . Målet för samhällets fritidspolitik skall vara att underlätta för medborgarna att forma sin tillvaro på det sätt som bäst passar dem själva. Fritidspolitiken får inte resultera i att fritiden rutas in av regler och föreskrifter. På just detta område framstår kravet på valfrihet som särskilt angeläget. 1978/79: 1108 Det har från socialistisk sida hävdats att enskilt ägda fritidsbostäder växer upp som svampar ur jorden i vårt land. Man talar om privat rovdrift. har antalet fritidshus ökat med . Det är en betydligt lägre tillväxttakt än under det närmast föregående decenniet, då den var . Problemet är inte att vi har för många fritidshus utan att det finns för få och att prisstegringen därmed blivit snabb. I vårt vidsträckta land räcker marken till för att tillgodose efterfrågan på fritidshus. Nuvarande bebyggelse återfinns främst längs kuster och runt vissa sjöar och med tyngdpunkten runt och på . Exempelvis återfinns av alla fritidshus inom från , och och närmare hälften ligger inom från kust. Uppenbarligen är förutsättningarna för utökad fritidsbebyggelse på och i stora delar av starkt begränsade. Men i inlandet, även i omedelbar anslutning till vattendrag, borde all efterfrågan kunna tillgodoses. Som exempel kan nämnas en utredning gjord av i . Där anges att om man för fritidsbebyggelse tar i anspråk endast en tjugondedel av länets strandområden, med en från bebyggelse fredad strandzon, skulle man inom från strand kunna inrymma 75 000 fritidshus. finns mindre än 15 000 fritidshus inom . Det hävdas ofta att fjällvärlden snabbt håller på att bli överexploaterad. Verkligheten talar ett annat språk. fanns det exempelvis 24 000 fritidshus i . Av dessa hade ca 1 800 tillkommit i själva fjällvärlden . kommun, där trycket anses vara särskilt hårt, hade inte fler än 5 000 fritidshus, vilket kan jämföras med 3 500 i kommun, ca 15 000 i och ca 95 000 i . Behovet av avkoppling och av att få komma närmare naturen är grundläggande motiv för dem som efterfrågar en fritidsbostad. Gjorda undersökningar visar, att efterfrågan i första hand inriktas på fritidshus med väl tilltagen tomt och med närliggande naturområden. Detta önskemål upplevs som mycket mer väsentligt än exempelvis vatten och avlopp. Även grupper på något hundratal tomter röner stor efterfrågan, medan den koncentrerade fritidsbyn företrädesvis är ett alternativ för dem som för önskar en fritidsbostad. Den ensidiga satsning på stora koncentrerade fritidsbyar som skett på många håll överensstämmer således inte med konsumenternas efterfrågan en överväldigande majoritet vill inte byta en tätort mot en annan. 11 1978/79. Medborgarnas önskemål i vad gäller fritidshusens belägenhet är mycket varierande. Det beror bl. a. på att fritidshuset för många är den fasta punkten för ett rörligt friluftsliv med inriktning på så skiftande sysselsättningar som bad och segling, skidåkning och vandring i skogseller fjällterräng, insjöfiske osv. Många områden, vilka utnyttjas för fritidsbebyggelse i mycket ringa eller ingen utsträckning, skulle därför kunna bli mycket begärliga från konsumentsynpunkt. Genom att utnyttja ytterst begränsade delar av områden som dessa kan medborgarnas efterfrågan på ett eget fritidshus tillgodoses. beslöt 1977 i enlighet med ett gammalt moderat krav att underlätta enstaka bebyggelse i glesbygd. Därmed föreligger nu förutsättningar för en betydande ökning av fritidsbebyggelsen i inlandet. Ett spritt fritidsboende betyder mycket för att ge liv åt glesbygden. Som ovan framhållits, föredrar den överväldigande delen av medborgarna i vårt land att äga sitt fritidshus. Intresset för att hyra en fritidsbostad har dock ökat . Detta sammanhänger till största delen med den snabba utvecklingen av intresset för skidåkning i vår fjällvärld. Åtgärder för att tillgodose denna efterfrågan redovisas nedan under avsnittet Turism. Kommunalt s e r v i c e a n s v a r De mest centralt belägna fritidshusen har under det senaste årtiondet ofta ändrat karaktär och blivit permanentbostäder. Denna utveckling har medfört betydande problem inte minst för kommunerna. Samma krav på service i vad gäller skolskjutsar, vatten och avlopp, bibliotek osv. som i de för permanentbebyggelse planerade områdena uppkommer efter hand. Den enda väg som många kommuner ansett möjlig för att komma till rätta med dessa problem är att begränsa byggnadsrätten. En vanlig maximigräns för fritidshus är . Denna lösning är av flera skäl mindre lämplig. Alltför många familjer upplever fritidsbostaden som trång. Utbyggnadsmöjligheter saknas om familjen växer. För att lösa problemen med permanentning av fritidsbebyggelsen måste därför en annan lösning än begränsning av byggnadsrätten åstadkommas. Vi förordar att man söker finna en sådan inom ramen för en begränsning av det kommunala serviceansvaret. Man bör sålunda i den översiktliga kommunala planeringen kunna avgränsa områden för fritidsbebyggelse, inom vilka ett begränsat kommunalt serviceansvar gäller vad beträffar exempelvis kommunikationer, vatten och avlopp etc. Den som efterfrågar fritidshus eller den som önskar bosätta sig permanent i sitt fritidshus behöver då inte avsvära sig möjligheterna till tillräckligt stor och god bostad. Vederbörande får dock acceptera att en med andra kommuninvånare fullt jämförbar service ej kan krävas. För att möjliggöra en framtida planläggning med begränsat kommunalt serviceansvar krävs en förändring av kommunallagens bestämmelser om lika behandling av kommunens medlemmar. Den täta fritidsbebyggelsen med sina höga tekniska och sanitära krav har bidragit till starkt ökade markpriser, vilket kraftigt försämrat förutsättningarna för normalinkomsttagare att skaffa sig ett fritidshus. För att göra det möjligt för fler än att äga ett fritidshus föreslår vi, att staten stimulerar ett särskilt fritidshussparande enligt samma system som föreslagits i kapitlet Mark- och bostadspolitik. Turismen har utvecklats snabbt . Detta är positivt, eftersom ett ökat resande, såväl inom landet som utomlands, är berikande för människorna. Det bidrar till ökad förståelse folken emellan, samt ger kulturupplevelser och avkoppling. Det offentliga bör därför stödja sådana delar av landet som har speciella förutsättningar för turism. Stat, landsting och kommuner bör samverka för att främja turistinsatser. All planering måste dock ske i nära samverkan med företag, organisationer och enskilda som är verksamma inom turistnäringen. Anläggningar skall lokaliseras där de från konsumentsynpunkt bäst behövs. Den egentliga semesterperioden för medborgarna i vårt land infaller slutet av junibörjan av augusti, samt därutöver i anslutning till de stora helgerna och skolornas sportlovsvecka . Detta innebär att den inhemska turistsäsongen är mycket kort. Under dessa perioder räcker inte anläggningarna till för att tillgodose efterfrågan, medan en betydande överkapacitet präglar resterande delar av året. Detta resulterar i lönsamhetsproblem och slöseri med befintliga resurser. Frågan om semesterns förläggning är primärt en fråga för parterna på arbetsmarknaden, men staten bör stimulera till en större spridning av sommarsemestern. Skolungdomens sportlovsvecka fördelas . Det starkt ökade intresset för skidåkning inte minst utförsåkning har resulterat i att skidturistanläggningarna är fulltecknade, ofta i förväg. Genom en ytterligare utspridning av sportlovsveckan skulle betydligt fler familjer och ungdomar kunna utnyttja anläggningarna. Antalet privatägda fritidshus som hyrs ut en viss del av året är mycket liten. Den främsta orsaken till detta torde vara den snäva skattemässiga behandlingen. Den som hyr ut en villa som permanentbostad får behålla hela inkomsten obeskattad. För fritidshus går däremot gränsen vid . Enligt vår uppfattning bör denna gräns höjas. Marknaden för uthyrningsstugor kan därigenom erhålla ett tillskott, vilket är angeläget av flera skäl. kan efterfrågan inte tillgodoses, vilket resulterat i att många kommuner bygger egna fritidsbyar med uthyrningsstugor. Det är snarare regel än undantag att dessa anläggningar, hur välskötta de än må vara, går med stora underskott. Genom ett ökat utnyttjande av den befintliga enskilda fritidsbebyggelsen erhåller den lokala servicenäringen ett betydande tillskott, vilket kan vara avgörande för dess fortbestånd. Moderata samlingspartiet kan självfallet icke acceptera att exempelvis taxerings- eller beskattningsreglerna utnyttjas för att tvinga fram en ökad uthyrning. Statens insatser skall vara av karaktären stimulansåtgärder. Generellt sett bör anläggningar för turism drivas i enskild regi och på kommersiell basis. Enskilda personer, organisationer och företag som driver anläggningar bör dock kunna erhålla stöd, exempelvis fördelaktiga lån för investeringar. Möjligheterna för lantbrukare och annan bofast befolkning i glesbygd att engagera sig i turistnäringar kan förbättras genom förändring av ovannämnda regler för uthyrning. Därutöver bör kommunerna inta en positiv hållning till de möjligheter till glesbebyggelse i mindre omfattning som införts. måste det vanligen förekommande krånglet och byråkratin vid byggnadslovgivning bekämpas. turistråd har numera på grundval av beslut i anledning av trepartiregeringens småföretagarproposition påbörjat uppbyggnaden av en organisation för bokning av stugor och sammanställning av resepaket av den typ som så starkt främjat den utlandsinriktade charterturismen. Även en rationalisering av försäljningsorganisationen inom landet är planerad. Marknadsföringen av som turistland behöver förbättras, såväl utomlands som inom landet. För att åstadkomma detta måste ett bättre samarbete komma till stånd mellan turistnäringen och dess organisationer å ena sidan samt stat, landsting och kommuner å den andra. a. bör en satsning ske på utveckling av regionala turistorgan. Information om och vägvisning till turist- och fritidsanläggningar kan förbättras. Tillståndsgivningen då det gäller skyltar och vägvisare till olika anläggningar bör liberaliseras och förenklas. De enskilda initiativen till utveckling av turismen skall stimuleras. Antalet svenskar som semestrar utomlands har ökat mycket kraftigt inte minst beroende på charterflygets utveckling och en hård och prispressande konkurrens mellan reseföretagen. Genom att börja tillämpa charterverksamhetens idéer om beläggning har inrikesflyget och SJ tagit initiativ till införande av olika former av rabattsystem för att öka resandeströmmen och förbättra lönsamheten. Dessa åtgärder kommer självfallet att inverka positivt för turismen. Ytterligare åtgärder skulle dock kunna vidtas. Som exempel kan nämnas tågcharter samt införande av det utomlands vanligen förekommande systemet med biltåg. Särskilda åtgärder för att främja turismen i redovisas i kapitlet Regionalpolitik. I vårt land har av befolkningen tillgång till bil. Detta ger stor valfrihet för de enskilda medborgarna och möjliggör för stora grup 1978/79: 1108 per att nå turistmål och friluftsanläggningar. Huvuddelen av alla semester- och rekreationsresor sker med bil. Vägar och parkeringsplatser bör därför anpassas även till friluftsbehovet, så att fritidsanläggningar och friluftsområden kan nås smidigt. Detta måste dock ske med beaktande av miljö- och naturintressen. Bilismen får exempelvis inte försämra miljön vid badplatser och i friluftsområden. Inom områden där regelbunden kollektivtrafik inte kan upprätthållas av ekonomiska eller tekniska skäl bör, i kompletterande syfte, möjligheterna till busscharter o. d. prövas. Av de 16 miljoner semesterdygn, som uppskattningsvis tillbringas i kommersiella inkvarteringsanläggningar i vårt land, äger rum på campingplatser. Camping är därmed den överlägset mest populära övernattningsformen. En av orsakerna till detta är naturligtvis att det stora bilinnehavet i vårt land gjort det naturligt för många att även satsa på husvagn. Antalet är ca 100 000. ökningen beräknas uppgå till 810 000 . av alla övernattningar på campingplatser sker i husvagn. Under för- och eftersäsong dominerar husvagnarna nästan helt, och kan då ofta utgöra . Utvecklingen är likartad i flera andra länder i . Denna snabba ökning har inneburit en rad problem. Husvagn är exempelvis i jämförelse med tält väsentligt mer utrymmeskrävande och kräver att särskild mark reserveras för parkering. Genom husvagnen har dessutom den tid campingplatserna kan utnyttjas blivit kraftigt förlängd. har kraven på service ökat. Detta innebär behov av en helt annan anläggning än den gammaldags campingplatsen. Många kommuner har inte uppmärksammat detta i sin övergripande kommunala planering, vilket resulterat i en betydande brist på anläggningar. har goda förutsättningar för ett rikt och varierande båtliv. Få andra länder har sådana möjligheter. Det är därför naturligt att antalet fritidsbåtar ökat starkt. uppgick det totala antalet till drygt 800 000, varav ca 100 000 övernattningsbara. Enligt moderat uppfattning bör båtlivet stå för sina egna kostnader. Båthamnar och andra serviceanläggningar bör drivas så att tillskott från stat och kommun kan undvaras. Kommunerna måste dock, i sin övergripande planering, tillse att behovet av båthamnar och båtuppläggningsplatser kan tillgodoses. Vi motsätter oss införandet av en statlig registreringsavgift för fritidsbåtar. Systemet med registreringsavgift stöds av vissa av båtlivets organisationer. Skälet härtill är att avgiften planerats tillfalla båtlivet efter avdrag för administrationskostnader. Systemet möjliggör uppbyggnad av en central administration. Detta kan naturligtvis vara till fördel för fri Om så är fallet bör emellertid uppbyggnaden ske på frivillighetens väg, genom att båtägarna via sina klubbar direkt svarar för kostnaden. Att gå omvägen via registreringsavgift är byråkratiskt och är ett uttryck för dirigering och förmyndarmentalitet. Moderata samlingspartiet avvisar självfallet med bestämdhet varje form av båtskatt. Ägarna till fritidsbåtar erlägger ca 75 milj. kr. i drivmedelsskatt, energiskatten undantagen. Av dessa medel tillfaller 10 milj. kr. , som i sin tur anslår 8 milj. kr till som bidrag till utprickning o. d. Resterande summa, 2 milj. kr., står efter ansökan till båtlivets förfogande för anläggande av båthamnar o. d. föreligger ansökningar om statsbidrag på uppemot 100 milj. kr. Det dröjer således till långt in innan samtliga inneliggande ansökningar kan beviljas. Detta är orimligt. Det visar inte minst det förhållandet att många kommuners planerade satsningar på anläggningar för fritidsbåtar skrinläggs med motivering att det inte går att få statsbidrag inom rimlig tid. Statsbidraget har därmed fått en effekt rakt motsatt den avsedda det försvårar tillkomsten av nya båthamnar. Båtlivet lever upp till kravet att svara för sina egna kostnader åtminstone gentemot staten. Att höja statsbidraget skulle därför leda till statligt krav på inkomstförstärkning från båtägarna. De ekonomiska resurser som erfordras för anläggande av nya småbåtshamnar borde båtägarna själva kunna svara för. Finansieringen kan med enkelhet ske genom en mindre kontantinsats från båtägarna och i övrigt med lån genom båtklubben. Detta skulle eliminera nuvarande byråkrati, som båtägarna skulle kunna bli delägare i anläggningen. Den snabba utvecklingen inom fritidsbåtssektorn har medfört vissa problem vad gäller sjösäkerhet och omgivningsmiljö. Vi motsätter oss dock förslaget att vid sidan av den internationella sjömärkningen bygga upp särskilda sjösportleder med egen och från ordinarie utprickning väsensskild utmärkning. Betydligt större sjösäkerhet åstadkommes genom att ge resurser att bevara befintliga leder och sjömärken, även om en del av dessa fått minskad betydelse för den kommersiella sjöfarten. För den fasta befolkningen i exempelvis skärgården är dessa leder av stor betydelse. Naturvård har flera syften: att för friluftslivet bevara vissa områden, att rädda vetenskapligt värdefull natur, att bibehålla natursköna områden som en del av vår miljö, att för eftervärlden bevara en bild av försvinnande odlingsmetoder och levnadsförhållanden och att för dagens näringar trygga framtida verksamhet. Dessa syften kan inte alltid förenas. Friluftsliv försliter naturen. turvården kan därför i vissa fall kräva restriktioner för friluftslivet. kan t. ex. rationell skogsskötsel försvåra markens utnyttjande för fritidsändamål. Statens och kommunernas uppgift bör därför bl. a. vara att balansera skilda intressen, främst genom att underlätta det rörliga friluftslivet i sådana områden där det är lämpligt från natursynpunkt. Vår natur är ett omistligt värde genom sin rikedom, variation och tillgänglighet. Den unika allemansrätten ger i alla människor stora möjligheter att fritt röra sig i markerna. Därmed blir bevarandet av naturen ett gemensamt ansvar. Allemansrättens innebörd måste preciseras och information om dess begränsningar spridas även till utländska turister. Redan i förskoleåldern kan känslan för naturen väckas hos barnen. I skolan skall eleverna utöver kunskaper i biologi även ges förståelse för de ekologiska sammanhangen och för de krav på varsamhet som bevarandet av en levande naturmiljö ställer. Naturvårdsorganisationerna måste ha samhällets stöd för sin verksamhet, inte minst bland ungdomen. Naturvårdskampanjer av skilda slag bör främjas. Den ökande fritiden och förbättrade kommunikationer innebär att naturen utnyttjas i större omfattning . Denna utveckling är glädjande. måste en realistisk bedömning göras av markernas bärkraft. Den kan förbättras på skilda sätt. Markägare bör genom avtal stimuleras att göra naturvårdsplaner, kombinerade med åtgärder för friluftsliv, bl. a. för att sprida utnyttjandet av markområden och på så sätt minska slitaget. Markägarna bör vidare uppmuntras till att genom märkning och skyltning m. m. göra sina ägor mer tillgängliga. I samverkan med berörda markägare bör samhället och friluftsorganisationerna anordna spår och leder med övernattningsmöjligheter (typ Sörmlandsleden. fl.). Arbetsmarknadsinsatser kan bli aktuella i dessa sammanhang. I de fall jord- och skogsbruk hämmas av insatser för friluftslivet skall ersättning utgå till markägaren. Idrotts- och friluftsrörelsen är ovärderlig i vårt samhällsliv inte minst ur social synvinkel. För en stor del av befolkningen utgör idrotten den viktigaste fritidssysselsättningen. Den har en allt större betydelse föt medborgarnas hälsa, och är ett viktigt led i den förebyggande hälsovården. Staten har ett ansvar för att idrottsrörelsen ges möjligheter att vidareutvecklas. Idrottsrörelsen måste förbli en fri, obunden och demokratiskt uppbyggd rörelse. Det statliga stödet får ej förenas med krav på att bidragsgivaren skall få styra verksamheten. Enligt vår mening är alla former av idrottsutövning likvärdiga. En uppdelning i elitidrott, annan tävlingsidrott, motionsidrott, korpora 1978/79: 1108