mot · G2021209 · 1979-01-25 00:00:00 — av m. fl. Med anledning av budgetpropositionen 1979 (1978/79:100) vill undertecknade framföra följande synpunkter och förslag beträffande samarbetet med uländerna Ytterligare åtgärder bör vidtas för att främja det industriella samarbetet mellan och . Detta bör ske som ett led i det vidgade samarbete med som bl. a. rekommenderats av biståndspolitiska utredningen. Den nya fonden för industriellt samarbete med , , är ett positivt steg i riktning mot ett utvidgat och mer effektivt industribistånd. Men fonden bör kompletteras med sådana åtgärder som t. ex. en utvidgning av det existerande investeringsgarantisystemet, slutandet av investeringsskyddsavtal med som är villiga att ingå sådana, dubbelbeskattningsavtal samt undersökning av möjligheterna att stimulera u-landsinvesteringar genom extra skattemässiga avskrivningar. Det nuvarande investeringsgarantisystemet som enbart omfattar huvudmottagarländerna för svenskt bistånd har inte utnyttjats. Detta torde främst bero på den snäva länderavgränsningen samt den oklarhet som råder om tolkningen av de s. k. sociala villkoren. Det är därför angeläget att företa sådana ändringar i investeringsgarantisystemet att detta kan bli ett medel för att stimulera investeringar i alla där den föreslagna fonden kan vara verksam eller där svenska industriinvesteringar i övrigt kan väntas ske. I samband härmed bör också investeringsskyddsavtal slutas med som är villiga att ingå sådana avtal. Även dubbelbeskattningsavtal som underlättar rekrytering av svensk personal för genomförande av industriprojekt bör träffas med där svenska investeringar kan väntas ske. Alla dessa åtgärder har det gemensamt att de kan vidtas utan att i nämnvärd mån belasta statsbudgeten. Ett ytterligare stimulansmedel för att främja industriinvesteringar i är att medge företagen möjlighet till extra skattemässiga avskrivningar för sådana investeringar. Denna form av stimulansåtgärd har den fördelen att den kräver obetydliga administrativa insatser som den genom sin generella verkan kan få en betydande positiv effekt för . Det är därför önskvärt att möjligheterna att medge sådana extra avskrivningar för u-landsinvesteringar undersöks. 1 1978/79. bruttonationalprodukt har stagnerat. Underskottet i bytesbalansen beräknas i den preliminära nationalbudgeten bli . Den mer optimistiska finansplanen uppskattar underskottet till ca . Den belastning som det obundna biståndet innebär kan beräknas till . Även kan vi räkna med ett betydande underskott i vår bytesbalans. Det är naturligt att vår förmåga att öka biståndet och även att bibehålla det på en oförändrad nivå i reell volym, vilket vi eftersträvar, försvåras av denna utveckling. ligger fortfarande stora delar av den svenska produktionskapaciteten outnyttjad, och sysselsättningsläget är otillfredsställande. Det är uppenbart att under dessa omständigheter våra möjligheter att bibehålla och öka biståndet är beroende av i vilken utsträckning outnyttjad svensk produktionskapacitet kan tas i anspråk för att tillfredsställa mottagarländernas önskemål om biståndsleveranser. För nästa budgetår föreslås trots detta en sänkning inte bara i relativa utan även i absoluta tal av det bundna biståndet, nämligen från till av det totala biståndet (dvs. från 675 till 650 milj. Mot bakgrund av det ekonomiska läget samt ökningen av biståndsbudgeten från 3 870 milj. kr. till 4 370 milj. kr. (+ ) är detta synnerligen anmärkningsvärt. En sådan ökning av biståndet i nuvarande läge gör det enligt vår mening ofrånkomligt att kraftigt höja den andel av biståndet som reserveras för upphandling i . Övriga DAC-länder binder i betydligt högre grad än sitt ulandsbistånd. Det är uppenbart att en internationell avbindning av biståndet skulle öka svenska företags möjligheter att delta i upphandling som finansieras av andra länders bistånd, som en sådan avbindning skulle medföra fördelar för mottagarländerna. Vi stöder därför regeringens ansträngningar att åstadkomma en sådan avbindning genom internationella förhandlingar. Det är emellertid i hög grad tvivelaktigt om utsikterna att få till stånd en sådan överenskommelse förbättras av att bindningsgrad redan före en sådan överenskommelse läggs på en nivå betydligt under övriga länders. Den potentiella vinsten av en avbindning för övriga länder blir då uppenbarligen lägre. Utsikterna att uppnå en internationell avbindning är för övrigt troligen ganska små. Överläggningar om en minskad biståndsbindning har pågått inom utan att ha lett till några nämnvärda resultat. Det är därför föga övertygande när utrikesministern i budgetpropositionen hänvisar till ett återupptagande av de internationella avbindningsförhandlingarna i som ett motiv för att ytterligare minska sin redan obetydliga andel bundet bistånd. Det förefaller vara att regeringen upphör med denna låtsaslek och erkänner att man inte kan vänta sig någon minskning i den internationella biståndsbindningen - bl. a. därför att de stora länderna helt enkelt inte vill ha någon sådan minskning. Att en ökad andel av det svenska biståndet används för upphandling av varor och tjänster i är ett krav som synes åtnjuta ett kraftigt stöd bland allmänheten. Det kan t. ex. erinras om att ordföranden i yrkade på en större andel varubistånd i den svenska u-hjälpen för att på så sätt öka möjligheterna att upprätthålla sysselsättningen i . De ca av svenska biståndsmedel som används för att betala leverantörer i , , etc. torde motsvara en sysselsättning på 15 000 å 20 000 personer. Den svenska industrin är mycket allsidig och vår teknologi allmänt framstående. Svenska företag torde därför kunna tillgodose de mest skiftande behov från sida, i vad gäller både varuleveranser och knowhow. Av minst lika stort intresse som den formella bindningsgraden är hur det bundna biståndet administreras av SIDA och att bindningen får den positiva nettoeffekt på den svenska sysselsättningen och handelsbalansen som avsett i sitt beslut om varubiståndet. Tyvärr har denna nettoeffekt genom SIDA:s tillämpning av beslut blivit betydligt mindre än haft anledning vänta sig. Enligt om SIDA:s verksamhet i , ett av de största mottagarländerna för svenskt bundet bistånd, erhöll under budgetåren 1972/73-1975/76 150 milj. kr. Till övervägande del har detta varubistånd gått till att finansiera inköp som skulle ha gjorts i även om inget bistånd givits. Nettoeffekten på den svenska betalningsbalansen av bindningen beräknas därför av ha blivit högst ca 25 milj. kr., dvs. endast en sjättedel av det nominella beloppet. Anledningen till detta förhållande är att det indiska finansministeriet fritt kan tilldela olika företag den valuta som ställts till förfogande genom det svenska varubiståndet, och därvid tar man i första hand i anspråk den bundna delen vid tilldelning av valuta för import från . Detta förfarande sker med SIDA:s godkännande, då SIDA anser att dess uppgift i första hand bör vara att minimera konsekvenserna för mottagarländerna av bindningen. Detta synsätt kan enligt vår uppfattning inte accepteras. intention vid beslut om bundet bistånd är att detta skall få en direkt effekt på sysselsättning och betalningsbalans, och detta måste enligt vår mening vara vägledande för SIDA även i dess verkställande av beslut. Kraven på en positiv nettoeffekt för sysselsättning och betalningsbalans måste här ges prioritet framför SIDA:s allmänna målsättning att i första hand tillvarata mottagarländernas intressen. SIDA:s sätt att tillämpa beslut på detta område skadar legitima svenska intressen och minskar möjligheterna att öka den totala finansiella ramen för biståndet i samma takt som annars skulle ha varit fallet. Det åligger således enligt vår mening SIDA att se till att det bundna biståndet inte alls eller endast i ringa omfattning används för finansiering av sådan import till mottagarländerna som skulle skett även utan svenskt bistånd. Vidare bör åtgärder vidtas för att ge SIDA-personalen, särskilt på biståndskontoren, bredare kunskaper om det svenska varuutbudet. Detta är väsentligt, inte minst vid de återkommande kontakterna med mottagarlandets myndigheter. De sistnämnda bör då kunna få direkta besked om det svenska utbudet. Enligt nuvarande organisation till biståndsmottagarlandets myndigheter om det svenska exportutbudet av den kommersielle handläggaren på ambassaden, om någon sådan finns. Detta arrangemang har visat sig mindre ändamålsenligt, eftersom de myndigheter i mottagarlandet som administrerar biståndet i första hand har kontakter med biståndskontoret. Vidare saknas kommersiella handläggare i många mottagarländer, vilket uppenbart bidragit till tidigare svårigheter att utnyttja ens det bundna biståndet, som t. ex. i , och ännu mindre har möjliggjort en upphandling i utöver den bundna ramen. Det är därför angeläget att all biståndspersonal får god information om det svenska exportutbudet vid grundutbildningen i . Det är också nödvändigt att de handläggare som har direkta förhandlingskontakter med mottagarländernas myndigheter får återkommande vidareutbildning på samma sätt som kommersiell ambassadpersonal och handelssekreterarpersonal. Detta borde vara av direkt intresse för SIDA även från biståndssynpunkt, eftersom det skulle förbättra förutsättningarna för ett vidgat samarbete mellan mottagarländerna och , något som bl. a. förordats av biståndspolitiska utredningen. Vidare skulle en ökad upphandling i , som åstadkoms genom förbättrad information till mottagarländerna, minska biståndets belastning på bytesbalansen och öka de ekonomiska möjligheterna för att även framgent bibehålla och öka biståndet utan att detta behöver medföra några nackdelar för mottagarländerna. Större uppmärksamhet måste också ägnas åt att bidrag till de multilaterala biståndsprogrammen i rimlig utsträckning används för inköp i . Under /78 anslog 1 200 milj. kr. i bidrag till sådana internationella organ. leveranser av varor och tjänster till dessa organ uppgick däremot bara till 230 milj. kr. Ungefär hälften av denna summa utgjordes av leveranser av livsmedel till det internationella livsmedelsprogrammet m. m. Om man räknar bort livsmedelshjälpen, kan man konstatera att av de svenska bidragen till internationella biståndsprogram flöt tillbaka till vårt land i form av beställningar. Av det stora svenska bidraget till FN:s biståndsprogram, UNDP, beräknas endast resultera i upphandling i . Vissa andra länder som bidrar till UNDP får däremot beställningar som överstiger de egna bidragen. Den brittiska biståndsministern framhöll att brittiska leverantörer mottagit beställningar som pund för pund motsvarat Storbritan niens bidrag till multilaterala biståndsprogram. Orsaken till missgynnade ställning torde bl. a. få sökas i det bristande intresse för att åstadkomma en ändring som de svenska myndigheterna visat under en lång följd av år. Så länge man från svensk sida bara fortsätter att betala ut bidragen utan att begära en rättvis behandling, finns naturligtvis ingen anledning att vänta sig en förbättring. Vad som behövs är att man från svensk sida klargör att man är nöjd bara med applåder i FN för generositet och beskedlighet utan att ett fortsatt svenskt stöd förutsätter en rimligare proportion mellan bidrag och upphandling. Men även här fordras uppenbarligen att regeringen kan övervinna den ideologiska fixering som berördes ovan. Ett ökat intresse från våra myndigheters sida när det gäller att medverka till placeringen av svensk personal i de internationella organisationernas sekretariat skulle troligen också ha fördelaktiga verkningar. Medan andra länders regeringar traditionellt lämnar ett energiskt sådant stöd till sina medborgare, är det välkänt att svenska myndigheter vägrar att lämna samma stöd. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att uttalar sig för 1. att regeringen bör vidta åtgärder för att utvidga investeringsgarantisystemet så att det kommer att omfatta alla de uländer där den föreslagna fonden för industriellt samarbete kan vara verksam eller där svenska industriinvesteringar i övrigt kan väntas ske samt att systemet utformas så, att det omfattar alla investeringar av svenskt företag som godkänts av värdlandets myndigheter, 2. att regeringen bör undersöka möjligheterna att sluta investeringsskyddsavtal med som är villiga att ingå sådana avtal och med vilka industriellt samarbete har etablerats genom företag eller biståndsorganisationer, 3. att regeringen bör eftersträva att med sådana länder som nämnts i 2. även sluta dubbelbeskattningsavtal som underlättar rekrytering av svensk personal för genomförande av industriprojekt, 4. att regeringen bör i positiv anda undersöka möjligheterna att stimulera svenska industrietableringar i sådana som nämnts i 2. genom att medge företagen rätt att företa extra skattemässiga avskrivningar i vid industriinvesteringar i dessa länder, 5. att andelen bundet bistånd höjs till en nivå som bättre överensstämmer med den som tillämpas av andra givarländer, fram till dess att en allmän avbindning av biståndet kunnat uppnås, 6. att regeringen bör utfärda sådana direktiv för administrationen av det bundna biståndet att detta i enlighet med intention får en klart positiv nettoeffekt på den svenska sysselsättningen och betalningsbalansen, 7. att regeringen bör utfärda direktiv om förbättrad utbildning för biståndspersonal och förstärkt information till biståndsmottagarna om det svenska utbudet av varor och tjänster i enlighet med vad som i motionen anförts, 8. att regeringen bör vidta åtgärder för att se till att de multilaterala biståndsorganens upphandling av varor och tjänster i kommer att stå i en rimligare proportion till våra bidrag till dessa organisationer. () () () () () BO ()