mot · G302111 · 1979-11-22 00:00:00 — 1979/80 111-114 med anledning av propositionen 1979/80:40 om fastighetstaxering, m. m. I 11 § samt på s. 89 resp. 197 i propositionen 1979/80:40 redovisas vilka fastigheter som bör taxeras såsom jordbruksfastigheter. Då det vid inkomsttaxeringen kan ha viss betydelse om en fastighet är taxerad såsom jordbrukseller annan fastighet, är det angeläget att taxeringen i all möjlig mån blir i överensstämmelse med vad fastigheten i realiteten används till. I de flesta fall torde det inte heller stöta på några svårigheter att fastställa den aktuella taxeringsenhetens beskattningsnatur. a. i finns det en hel del fastighetsbildningar och brukningssituationer som kan bereda taxerarna vissa problem, varför det är angeläget att anvisningarna medger sådan smidig tillämpning att taxeringarna även i gränsfall kan bli materiellt förnuftiga. Anledningen till dessa svårigheter är att såväl kommunerna som vissa byggmästare inköpte ett stort antal jordbruksfastigheter, där de ursprungliga ägarna dock förbehöll sig en avstyckning på vilken i vissa fall samtliga fastighetens byggnader fanns uppförda men i andra fal! På detta sätt finns det stora jordbruksarealer som i vissa fall helt saknar byggnader och i andra fall bara saknar bostadsbyggnad. Brukaren bor därför på någon av de aktuella avstyckningar som gjordes i samband med försäljningarna. Såsom lagtexten i 11 § är utformad synes mig uppenbart att här ifrågavarande avstyckningar skall taxeras såsom jordbruksfastighet, om de bebos av arrendator som brukar . Men vad som oroar mig är att man på s. 89 anger villkoret att dessa fem hektar skall ligga i omedelbar anslutning till byggnaden. Om man därmed skulle mena att den brukade arealen måste ha delvis gemensam gräns med den fastighet där arrendator bor, så är detta orimligt. Det är inte helt ovanligt att en dylik avstyckad fastighet kan vara skild från den brukade fastigheten av någon eller några avstyckade andra fastigheter. Det är ju ganska vanligt i att driftbyggnaderna är placerade på impedimentmark. I vissa fall finns det då en längre eller kortare uppfartsväg från åkermarkerna till driftbyggnaderna. Längs dessa uppfartsvägar har avstyckats småhustomter, som bebos av andra än dem som sysslar med jord- och/eller skogsbruket. Mot denna bakgrund är det därför angeläget att utskottet och uttalar att arrendators bostadsfastighet även i dessa fall skall taxeras såsom jordbruksfastighet, när det är uppenbart att brukningssammanhang finns och arealen är av angiven storlek. I special motiveringen till 11 § på s. 197 ges vissa regler för hur man skall 1 1979/80. förfara i fastighetstaxeringsnämnderna, när det gäller ägare till flera små jordoch skogsbruksarealer inom en och samma kommun. Av praktiska skäl föreslås dessa sammanlagda till en gemensam taxeringsenhet med beskattningsnaturen jordbruksfastighet. I samband med strävandena att komplettera mindre jordbruk med ytterligare lämpligt belägen mark är ju kommungränserna inte av någon reell betydelse, utan man söker åstadkomma lämpliga brukningsenheter, även om man då får ägor i två kommuner. Enligt min mening bör fastighetstaxeringsnämnderna ha möjlighet att taxera mindre fastigheter såsom jordbruksfastigheter, även om vissa aktuella brukningsarealer ligger i angränsande kommun. Dessa fall torde vara så välkända för nämndernas ledamöter att de inte bör bereda några svårigheter i taxeringsarbetet. Ett bortseende från kompletteringsfastighet i angränsande kommun skulle däremot av de skattskyldiga säkerligen upplevas såsom en orättvisa, eftersom de ju inte kan påverka kommungränsens dragning. Under hänvisning till vad ovan anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad jag i motionen anfört beträffande villkoren för när vissa mindre fastigheter skall taxeras såsom jordbruksfastighet.