mot · G2021108 · 1979-01-25 00:00:00 — Enligt moderata samlingspartiets mening kan detta syfte bäst nås med hjälp av generellt verkande ekonomisk-politiska medel, som tillvaratar marknadsekonomins decentraliserade och effektiva beslutsfattande. Den viktigaste åtgärden är att förbättra aktiviteten i svensk ekonomi genom en allmän sysselsättningsskapande politik. Förutsättningen för att kunna bereda arbete är ett konkurrenskraftigt näringsliv. Det är en politik med generella medel som förmått vända den tidigare ogynnsamma ekonomiska utvecklingen i vårt land. Alla skäl talar för att generella stimulansåtgärder också inom regionalpolitiken är bättre ägnade än selektiva att nå uppsatta mål. Selektiva åtgärder måste ses endast som komplement på vissa punkter. En felaktig inriktning av den generella ekonomiska politiken kan inte korrigeras med selektiva metoder. För den regionala balansen är ett livskraftigt jord- och skogsbruk av stor betydelse. Goda kommunikationer är särskilt betydelsefulla för en aktiv regionalpolitik. Taxesättningen, även i fråga om telenätet, transportstödet och goda järnvägs- och flygförbindelser spelar en stor roll. Moderata samlingspartiets allmänna förslag när det gäller jordoch skogsbruk respektive trafikpolitik redovisas i separata avsnitt. Betydande insatser har under drygt gjorts inom ramen för regionalpolitiken i syfte att motverka trenden mot en allt snedare befolknings- och näringsstruktur. Dessa insatser har emellertid inte förmått häva den regionala obalansen. Dock finns det skäl att anta att obalansen utan dessa satsningar hade varit väsentligt större än vad den faktiskt är. De allmänna ekonomiska svårigheter som vårt land brottats med har fått särskilt kännbara effekter inom de områden som redan tidigare varit föremål för regionalpolitiska insatser. Trots betydande ekonomiska satsningar har sysselsättningsutvecklingen i dessa områden varit negativ. Det finns anledning att förmoda att de utnyttjade regionalpolitiska stödformerna inte förmår häva den nuvarande trenden. I valet av framtida styrmedel förordar vi sådana stödformer som allmänt förbättrar förutsättningarna att bevara och expandera befintlig industri och att etablera nya företag. En selektiv subventionspolitik är inte ägnad att lösa de problem som framför allt Norrlandslänen drabbats av. Av nedanstående tabell framgår den hittillsvarande omfattningen och fördelningen av det regionalpolitiska stödet. Statligt reginalpolitiskt stöd budgetåren 196 5 / 66I977 / 7 8 Lokaliseringsbidrag för turistnäringen (t. o. m. 31/12-77) Lokaliseringslån för turistnäringen (t. o. m. 31/12-77) Sysselsättningsstöd (fr. o. m. 1970/71) Anm. Härtill kommer regionalpolitisk! inriktat stöd på transportområdet. För /79 utgår t. ex. i transportstöd för och ca 152 milj. kr., statligt stöd för icke lönsam busstrafik ca 95 milj. kr., ersättning till SJ för drift av icke lönsamma järnvägslinjer ca 715 milj. kr. och ersättning till Linjeflyg för trafiken till och från ca 11,5 milj. kr. Det är av väsentlig betydelse att tyngdpunkten i beslutsfattandet i frågor av regionalpolitisk betydelse förskjuts i riktning mot läns- och kommunnivåerna. Det övergripande ansvaret för sysselsättnings- och regionalpolitiken skall självfallet kvarstå hos staten, som fördelar resurser mellan länen och fastställer ramarna för hur resurserna skall användas. Men den praktiska verksamheten bör i ökad utsträckning överlåtas till landstings- och primärkommunala organ i samverkan med företag och enskilda människor, vilket ger ett större mått av valfrihet och oberoende åt dem som berörs. Det kan t. ex. inte vara rimligt att staten skall detaljgranska och stödja vissa kommuners investeringsprogram. En önskvärd decentralisering skulle i så fall vändas i sin motsats. Den allmänna tendens till ökad statlig detaljstyrning som präglar sysselsättningsutredningens betänkande Regionala stödformer och styrmedel (SOU 1978: 62) kan vi inte biträda. Ett inslag i den regionalpolitiska planeringen är de av fastställda planeringsnivåerna uttryckta i vissa befolkningstal för länen. beslutade om dylika planeringsnivåer att gälla för . Planeringsnivåer kan vara lämpliga att ha som riktmärken för handlandet. Om inte annat kan de förhindra att länen var för sig planerar för en helt orealistisk befolkningsutveckling. Planeringsnivåerna som sådana för emellertid inte utvecklingen närmare de regionalpolitiska målen. Härför krävs konkreta insatser. Planeringsnivåerna får således inte vara bindande. De bör präglas av flexibilitet och möjliggöra en anpassning till utvecklingen. 1978/79: 1108 Också planen för den regionala strukturen, dvs. ortsklassificeringen, måste präglas av flexibilitet. Att har fattat beslut om att vissa orter skall vara primära centra, regionala centra, kommuncentra etc. får inte innebära att denna indelning en gång för alla ligger fast. Vid fastställandet av ortsklassificeringen är det viktigt att beakta den uppgift som en ort har för sitt omland. Hänsyn måste tas till hur många människor som betjänas av den service som centralorten i fråga tillhandahåller. Det får inte heller vara så att statliga och regionala insatser begränsas till orter som t. ex. är klassade som primära centra. Det är viktigt att motverka risken för att orter som fått en indelningsgrad som inte helt motsvarar de lokala förutsättningarna blir åsidosatta. Den formella indelningen får inte överbetonas eller ensam vara avgörande för beslut om insatser. Det måste också ges utrymme för förändringar av planen, t. ex. när en kommun kan påvisa att förutsättningarna har ändrats. Som instrument för regionalpolitiken har dock planen för ortsstrukturen varit till nytta. Den inomregionala balansen och balansen mellan länen har i några avseenden blivit bättre. Den omfattande statistik, med bl. a. uppgifter om arbetsmarknads-, bostads- och serviceförhållanden, som tagits fram ur länsplaneringsmaterialet har varit av värde för såväl offentlig som enskild planering. Förslag har framförts, senast i sysselsättningsutredningens regionalpolitiska betänkande, om att systemet med extra skatteutjämningsbidrag aktivt skall användas inom regionalpolitiken. Enligt vår uppfattning skulle emellertid en sådan användning strida mot syftet med denna typ av extra statligt stöd till vissa kommuner. Skatteutjämningens huvudsyfte bör vara att skapa förutsättningar för att samma kommunala service skall betinga samma pris över hela landet. Ett rättvisande system för skatteutjämning måste ta hänsyn till såväl de åldersmässiga som de geografiska och de bebyggelsestrukturella faktorerna. Det är väsentligt att kommunalekonomiska utredningens förslag till skatteutjämning vidareutvecklas med mera exakta beräkningar av geografiskt läge och bebyggelsestruktur. Den regionalpolitiska effekt som på så sätt byggs in i skatteutjämningssystemet skall emellertid inte sammanblandas med den extra skatteutjämningen. Syftet med denna är, att regeringen skall kunna gå in med särskilda insatser om situationen i någon kommun kräver det. Detta hindrar naturligtvis inte att det utanför skatteutjämningssystemet kan vara motiverat, att regeringen till sitt förfogande har särskilda, ospecificerade medel för insatser för att kunna främja regionalpolitikens syften. 1978/79: 1108 1976 halverades löneskatten i det inre stödområdet, bl. a. på moderata samlingspartiets initiativ. 1978 sänktes löneskatten i hela landet. 1 det inre stödområdet avskaffades den därmed helt. , slutligen, avskaffades löneskatten i hela landet. I och med sistnämnda beslut, som var ett väsentligt inslag i den rekonstruktion av den svenska ekonomin som trepartiregeringen inledde, bortföll den regionalpolitiska stimulans som den tidigare differentieringen inneburit. Den successiva avvecklingen av löneskatten i det inre stödområdet, 1976 och 1978, överensstämmer med vår uppfattning att regionalpolitiskt stöd direkt och i generella former bör inriktas på att stimulera sysselsättning. Det är angeläget att den principiella inriktning av det regionalpolitiska stödet som borttagandet av löneskatten markerade förs vidare. De generella stimulansåtgärderna är inte behäftade med de uppenbara nackdelar som utpräglat selektiva och administrativt styrda stödåtgärder medför. Denna senare typ av stöd innebär ofta att det näringsliv som redan finns i stödområdet inte främjas. En snedvriden satsning till förmån för stödberättigade företag kan leda till att sysselsättningen i befintliga företag inom eller utanför stödområdet hotas. Ett selektivt system kräver också en byråkratisk beslutsprocess med åtföljande risk för orättvis behandling. Den sysselsättningsstimulans som gavs till det inre stödområdet då löneskatten där var halverad i förhållande till landet i övrigt var av allt att döma betydande. Det finns därför anledning att nu gå vidare när det gäller att främja sysselsättning och utveckling inom stödområdet i dess helhet. Moderata samlingspartiet förordar, att företagens belastning med socialförsäkringsavgifter sänks i det allmänna stödområdet. I det inre stödområdet bör en ytterligare sänkning ske, så att belastningen där blir lägre än i de områden som ligger utanför stödområdet i dess helhet. Den principiella syn som kravet på generella skattepolitiska åtgärder inom regionalpolitiken bygger på innebär att vi avvisar en ytterligare kraftig utbyggnad av de selektiva stödåtgärderna. Vi är övertygade om att en generell stimulanspolitik är mera verkningsfull än selektiva insatser, oavsett om dessa har formen av specialdestinerat ekonomiskt stöd eller direkt eller indirekt innebär etableringskontroll, kan bidraga till att de regionalpolitiska målen uppnås. De kostnader för staten som denna sänkning av socialförsäkringsavgifterna medför bör till en del kunna täckas genom en omfördelning inom ramen för regionalpolitiken i stort. Till denna omfördelning finns det anledning att återkomma i samband med behandlingen av den re gionalpolitiska proposition som av regeringen aviserats. Huruvida också kommunerna bör omfattas av den föreslagna avgiftssänkningen bör bedömas i samband med den kommunala behandlingen av skatteutjämningssystemet i stort. För framtida investering har företag möjlighet att avsätta maximalt av årsvinsten till investeringsfond. En del av de avsatta medlen placeras därvid på räntelöst konto i , medan en del stannar i företaget. Regeringen kan besluta om generella frisläpp av investeringsfonderna eller i enskilda fall bevilja företag rätt att utnyttja investeringsfondsmedlen. Det har inom det nuvarande investeringsfondssystemet funnits ansatser till att främja regionalpolitiska strävanden. Det har då varit fråga om en förhandling mellan företag och statsmakter om utnyttjande av investeringsfondsmedel inom stödområdet, då generell möjlighet till fondutnyttjande inte förelegat. Erfarenheterna av detta tillvägagångssätt har inte alltid varit goda. Det finns enligt vår mening anledning att överväga om inte investeringsfondssystemet skulle kunna byggas ut och utnyttjas som ett mera verkningsfullt och generellt instrument inom regionalpolitiken. Möjligheter skulle kunna skapas för företagen att på gynnsammare villkor avsätta medel till särskilda regionala investeringsfonder med generell rätt att utnyttja fondmedlen för investeringar inom stödområdet. Företagen skulle därmed på ett bättre sätt i sin långsiktiga planering kunna överväga investeringar i stödområdet. För att möjliggöra för företag som gjort avsättningar till allmän investeringsfond att likväl utnyttja dessa för investeringar i stödområdet bör en möjlighet öppnas för dessa företag att överföra medel till de särskilda fonderna. En annan möjlighet skulle vara att generellt medge att de allmänna investeringsfonderna utnyttjas för investeringar i stödområdet. Sådana investeringar kan dessutom stimuleras genom att kombinera utnyttjandet av investeringsfondsmedlen med särskilt förmånliga investeringsavdrag. Genom att öppna nya vägar för investeringsfondsutnyttjande kan man enligt vår mening skapa ett incitament för företag att förlägga en större del av sina investeringar inom särskilt sysselsättningssvaga områden. Vi är inte nu beredda att i detalj uttala oss om hur ett system av denna principiella innebörd bör utformas. Det finns anledning att återkomma till detta i anslutning till den av regeringen aviserade regionalpolitiska propositionen. Det statliga transportstödet syftar till att säkerställa konkurrens på lika villkor för företag inom stödområdet. Stödet är så konstruerat att det utgår med en viss procentandel av transportkostnaderna för vissa specificerade slag av transporter. Transportstödet är till sitt syfte och sin allmänna karaktär ett generellt instrument för att utjämna konkurrensolikheter mellan olika delar av landet. ingår i stödet en rad selektiva moment, t. ex. sådana som utesluter vissa transportmedel och varuslag. Det bör övervägas om inte en förändring av stödets konstruktion vore möjlig, genom vilken de selektiva styrande inslagen minskades. Stödets koppling till vissa särskilda transportsätt borde därvid överges. I avvaktan på en mera genomgripande förändring bör det nuvarande stödet utvidgas till att också gälla sjötransporter. Dessutom bör pappersprodukter av stapelvarukaraktär inkluderas i den stödberättigade varugruppen. Stödbeloppen måste i sin helhet anpassas till kostnadsutvecklingen. Snabbare rutiner för utbetalning av stödet är likaså angelägna. De högre transportkostnaderna skulle också kunna motverkas genom en annan prissättning på petroleumprodukter. En särskild beredningsgrupp överväger åtgärder i detta syfte. Enligt vår mening är det angeläget att möjligheterna till en för stödområdet förmånligare prissättning positivt prövas. Viktigt är emellertid att hänsyn tas till kravet på enkelhet i systemet. En snar lösning på problemen inom transportsektorn är ytterligt angelägen. Flertalet regionalpolitiska åtgärder är direkt avhängiga av huruvida person- och godstransporter kan lösas på ett tillfredsställande sätt. De förslag till sänkning av socialförsäkringsavgiften som vi framför kan förväntas ge ett så positivt resultat att omfattningen av det hittillsvarande stödet borde kunna begränsas. Skäl saknas därför att i detta sammanhang diskutera dessa stödformers konstruktion i detalj. I ett avseende vill vi emellertid peka på en särskild brist i den selektiva delen av regionalpolitiken, nämligen begränsningarna för beviljande av lokaliseringslån. Det är av stor vikt att investeringar i marknadsföringsåtgärder kan komma i åtnjutande av stöd på motsvarande sätt som investeringar i byggnader och maskiner. I delbetänkandet Regionalpolitiska stödformer och styrmedel föreslår sysselsättningsutredningen att den hittillsvarande begränsningen till investeringar i byggnader eller maskiner som gällt för beviljande av lokaliseringslån skall avvecklas. Därmed överlåts till företagen själva att disponera lånade medel på ett sätt som bäst gagnar en fortsatt expansion. Moderata samlingspartiet hälsar detta förslag med tillfredsställelse och utgår från att regeringen kommer att förelägga förslag i enlighet med vad sysselsättningsutredningen anfört. 1978/79: 1108 För att målet om regional balans skall kunna uppnås är möjligheterna till närservice av avgörande betydelse. Kan inte denna service upprätthållas saknas förutsättningar för en tryggad sysselsättning . Speciellt kännbart har serviceproblemet blivit i de utpräglade glesbygdsområdena, där förutsättningarna för dagligvaruhandeln är dåliga. Butiksnedläggningarna har lett till att många konsumenter saknar tillgång till inköpsställen på nära håll. Strukturomvandlingen sammanhänger med både vikande kundunderlag och snabbt ökade kostnader. I vissa fall har kommunala planeringsåtgärder inte minst då det gäller trafiken bidragit till att minska främst den mindre detaljhandelns möjligheter att fortleva. För äldre människor, för handikappade och för dem som saknar bil har utvecklingen skapat problem såväl i glesbygdsområden som inom många tätortsområden. Konsumenternas tillgång till närservice måste därför förbättras. Ett steg i rätt riktning utgjorde det riksdagsbeslut som fattades om förbättrat drifts- och investeringsstöd till butiker. Genom det ökade stödet förbättrades möjligheterna för service i glesbygder. På initiativ av trepartiregeringen undersöker förutsättningarna för att vidga glesbygdshandelns servicefunktion. Butiker i glesbygderna skulle med fördel kunna bli ombud för t. ex. post, järnväg och apotek. Kanske skulle butikerna också kunna utföra tjänster åt arbetsförmedling och försäkringskassa samt ombesörja t. ex. stugförmedling. En första rapport om en utvidgad servicefunktion för glesbygdshandeln har presenterats av . Det är av största vikt att de intentioner som präglade det ursprungliga regeringsinitiativet fullföljs med kraft. Av särskild vikt är härvid en vidgad service inom glesbygdshandeln för dennas överlevnad och för medborgarnas möjligheter att utan långa resor få sina servicebehov tillgodosedda. Närservicen kan också förbättras genom åtgärder inom ramen för länsplaneringen. På många håll måste dessutom handeln och det allmänna söka gemensamma vägar t. ex. för att skapa hemsändningsmöjligheter till människor som saknar närservice eller av andra skäl inte kan klara dagligvaruförsörjningen. Den nuvarande skolans linjesystem och integrering har framtvingat allt större skolenheter. Tillsammans med avfolkningen i glesbygden har detta lett till att ett stort antal skolor lagts ned. För en bygd är ofta en skolnedläggelse förödande. Förutsättningarna att klara den framtida bosättningen och sysselsättningen i en bygd, som inte kan erbjuda fullständig grundskoleutbildning, är små. I många glesbygdsskolor bedrivs undervisningen i olika årskurskombinationer, vanligen i s. k. B-form. Detta medför vissa pedagogiska olägenheter, som måste accepteras, om glesbygdsskolorna skall kunna bibehållas. De uppvägs dessutom nästan genomgående av en god trivsel och samvaro eleverna emellan. Beslut om sammansättningen av årskurser i glesbygdsskolor bör i största möjliga omfattning decentraliseras till den lokala skolledningen, lärare och föräldrar. Dessutom är det angeläget att undervisningsmetodiken vid sådana skolor ägnas särskild uppmärksamhet. De problemfria glesbygdsskolorna har väckt tanken, att barn från tätorter skulle ges möjlighet till skolgång i dessa. En sådan frivillig omvänd skolskjutsning skulle i områden med vikande elevunderlag kunna bli ett verkligt alternativ till nedläggning. Högstadieskolorna och gymnasieskolorna är så koncentrerade att någon ytterligare nedläggning knappast kan ifrågakomma. I stället bör skolor i glesbygdsregioner få göra avkall på den strikta linjeindelningen och kraven på elevintegrering. I många glesbygdsregioner är sysselsättningen ensidigt baserad på ett fåtal näringar. Trots detta önskar många ungdomar stanna kvar, om bara arbetstillfällen kan erbjudas. Det är därför rimligt att gymnasieskolor i dessa områden ges möjlighet till lokalt anpassad yrkesutbildning. För att en kvalificerad högre utbildning skall kunna erbjudas, är det väsentligt att satsningarna på och tekniska högskola fullföljs. Utbildningen bör ges en regional profil. För de grupper som har svårt att erhålla högre utbildning vid nuvarande utbildningsorter bör distansundervisningen byggas ut. En utvidgning bör även ske till flera ämnesområden. Sysselsättningsläget för ungdomar är mycket allvarligt, i synnerhet i regioner med vikande sysselsättning i stort. När sysselsättningsmöjligheterna i allmänhet är dåliga, drabbas ungdomar hårdast. För att i någon mån häva ungdomsarbetslösheten utgår stöd till beredskapsarbeten av lönekostnaderna. Beredskapsarbeten är ett viktigt komplement till andra insatser, men lider av bristen av att vara av kortsiktig karaktär. Dessutom ger beredskapsarbeten bara i en del fall möjlighet till utbildning i det aktuella yrket. För att erhålla yrkesutbildning tvingas många ungdomar i avfolkningsområden att flytta från hemorten. En utbyggd yrkesutbildning inom skolans ram kan härvidlag ge positiva effekter. Sådan utbildning måste emellertid kompletteras med en förstärkt företagsutbildning. För att främja yrkesutbildning av ungdomar utgår bidrag till lärlingsutbildning inom företagen, en utbildning som skall vara minst treårig. 13 1978/79. Nr 7/08 Fördelarna med lärlingsutbildningen är, förutom utbildningsmomentet, att dylik utbildning normalt leder fram till fast anställning. En starkare satsning på lärlingsutbildningen skulle kunna leda till gynnsamma resultat inom regionalpolitiken. För de ungdomar som önskar utbildning i stället för beredskapsarbete erbjuds en möjlighet att stanna på hemorten, t. ex. inom småindustri och hantverk, i stället för att flytta till orter med andra utbildningsmöjligheter. Enligt vår mening bör därför de bidrag som utgår inom arbetsmarknadspolitikens ram omfördelas på så sätt att ersättningen till lärlingsutbildningen ställs i paritet med arbetsmarknadsstödet. Turistnäringen har i många glesbygder stor ekonomisk betydelse. Norrlandslänen tillhör landets mest frekventerade turistområden. Längtan till ett annorlunda liv än tätorternas gör att många människor söker sig till naturen för rekreation och avkoppling. Detta innebär att turismen kan förväntas bli än mer betydelsefull. Tack vare turismen är det möjligt för många kommuner att upprätthålla en god service till gagn också för de fast boende. Inom större turistområden finns en välutvecklad servicenäring och hög sysselsättningsgrad även under mellansäsonger, då anläggningar ses över, underhålls och utvecklas. I allt väsentligt har turistnäringen byggts upp av enskilda företagare ofta familjer under ett par generationer. Samhällets intresse är nyvaknat och karakteriseras stundom av mindre väl underbyggda och ekonomiskt äventyrliga kommunala satsningar. Statens kraftiga engagemang i är i och för sig ett välkommet erkännande av turism som en betydelsefull näring, men frågan är om just detta slags insatser är bäst ägnade att främja en regions behov. Turistinsatser måste också ske inom andra turistregioner för att därigenom skapa likvärdiga konkurrensförutsättningar. Inte minst viktigt är att ta till vara samernas kunskaper och lokalkännedom. Som ett alternativ till stora turistanläggningar och kommunala stugbyar bör enskild stugbebyggelse och stuguthyrning stimuleras. En förutsättning för blomstrande turism är att kommunikationerna i glesbygden förbättras. Från storstäder till lämpligt belägna eventuellt nybyggda eller utbyggda flygplatser i de inre delarna av mellersta och norra bör charterresor kunna ordnas. Turisterna skulle från flygplatserna med buss och tåg kunna fördelas till närbelägna byar. En turism av det här slaget skulle kunna få stor ekonomisk betydelse för människorna i Mellan- och glesbygder. Enligt vår mening bör från statsmakternas sida möjligt vidtas åtgärder för att i samråd med respektive landsting åstadkomma ett dylikt nät av replipunkter för en utbyggd chartertrafik mellan 1978/79: 1108 och vårt land. En sådan turism erbjuder den stora fördelen att den inte på samma sätt som sommar- och fjällturismen är säsongbetonad. Genom de kvaliteter denna turism i första hand bygger på kan en dylik på charterflyg uppbyggd turism utövas . Våra detaljerade förslag på turistområdet återfinns i avsnittet Fritid i frihet. att regionalpolitiken skall bedrivas främst med hjälp av generellt verkande åtgärder, att beslutsfattandet inom regionalpolitiken i möjligaste mån skall decentraliseras, att regionala planeringsnivåer och planen för den regionala strukturen måste utformas flexibelt för att möjliggöra en kontinuerlig anpassning till utvecklingen, att socialförsäkringsavgiften för företagen i det allmänna stödområdet skall sänkas , och i det inre stödområdet med ,