mot · G2021758 · 1979-01-25 00:00:00 — om vissa internationella rättsverkningar av äktenskap 1904 avslutades i konvention rörande konflikter mellan olika lagar i fråga om vissa rättsverkningar av äktenskap. 1912 stiftades i en lag som ger konungen - regeringen - rätt att under förutsättning av ömsesidighet förordna att konventionens bestämmelser skola här i riket lända till efterrättelse. Lagen är intagen under i lagboken och så sent som har den enligt uppgifter i pressen åberopats i skilsmässomål här i landet. Vi skall inte i detalj återge lagtexten; vi vill bara nämna att t. ex. avtal om makars inbördes förmögenhetsförhållanden skall bedömas enligt lagen i den stat mannen vid tiden för äktenskapets ingående tillhörde. Finns det inget avtal skall mannens medborgarskap när äktenskapet ingicks ändå vara avgörande. I många länder gäller som bekant en äktenskapslagstiftning som inte ger kvinnan några ekonomiska rättigheter. Följden skulle kunna bli att en kvinna som bor i men är gift med utländsk man i värsta fall gör stora rättsförluster som hon troligen inte haft en aning om. Konventionen och lagen måste också anses stå i strid med de tankar som kommit till uttryck i FN:s världsaktionsplans kapitel om familjen i det moderna samhället. Där står bl. Genom lagstiftning och andra åtgärder bör män och kvinnor garanteras full rättskapacitet och möjlighet att utöva den i fråga om personliga rättigheter och äganderätt - inklusive rätt att förvärva, förvalta, äga, avyttra och ärva egendom (inklusive egendom som förvärvats under äktenskapet). Eventuella inskränkningar i dessa rättigheter måste gälla för båda parter lika. Principen om lika rättigheter och delat ansvar i äktenskapet innebär vid äktenskapets upplösning att skilsmässoförfarandet förenklas och grunderna för upplösning liberaliseras och tillämpas lika för båda parter. 1962 sade upp konventionen och därmed gäller lagen inte i fråga om medborgare i de stater som vi då hade avtal med. Men fortfarande ger lagen fullmakt åt regeringen att när som helst avtala med främmande stat om att lagen skall tillämpas för vissa internationella äktenskap. Vi misstänker inte regeringen för att vilja sluta fördrag med någon stat i denna fråga, men då behöver regeringen inte heller ha denna fullmakt. Härtill kommer att föredragande statsråd (prop. 1973:158) uttalat att det var klart att lagen i väsentliga delar var analogiskt tillämplig. I rättspraxis har högsta domstolen menat att lagen än så länge i stor utsträckning ger uttryck för allmänna internationella privaträttsliga grundsatser. den är intagen i lagboken kan den i varje fall åberopas. Vi är medvetna om att just den internationella privaträtten av naturliga skäl är ett mycket invecklat rättsområde och att vi inte kan eller bör tvinga på medborgare i andra länder våra regler om äktenskapets rättsverkningar. Men för den skull finns det inte anledning att behålla en lagstiftning i som oavsett om den skall tillämpas eller inte - ger uttryck för en uppfattning om äktenskapets rättsverkningar som strider mot den rådande officiella uppfattningen både i och FN. Det är med andra ord dags att upphäva lag. Ingen skulle sakna den. Med stöd av det anförda yrkar vi att upphäver lag om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskapets rättsverkningar.