mot · G2022487 · 1979-04-17 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1978/79:170 med förslag till lag om finansbolag, m. m. Finansbolagens roll för småföretagens kapitalförsörjning Finansbolagens roll i den svenska ekonomin berörs av ett kommanoe ställningstagande såväl till omfattningen av lagen om kreditpolitiska medel som till propositionen om lagom finansbolag(1977/78:170). Utgångspunkten är i båda fallen finansieringsbolagsutredningens betänkande (SOU 1977:97). Det är anmärkningsvärt att man i utredningen inte sökt kvantifiera finansbolagens roll i det svenska kreditväsendet. Hade ett sådant underlag presenterats, hade det också varit lättare för att ta ställning till frågan om finansbolagens roll i fråga om kreditgivning och service till olika företagskategorier. Tyvärr är tillgängligt siffermaterial därför gammalt. Av detta torde dock överslagsvis framgå att av finansieringsföretagens kreditvolym avser tillverkningsföretag, detaljhandel och konsumentfinansiering. För att rätt bedöma finansbolagens roll krävs också ett klarläggande av vilken typ av företag som främst utnyttjar sig av branschens tjänster. En analys visar att småföretagen svarar för av finansbolagens kreditvolym inom industrisektorn och inemot av deras kreditgivning till handeln. Härtill kommer att finansbolagen i betydande utsträckning genom administrativ service (reskontraföring.betalningsservice m. )bidrar till att undanröja smådriftsnackdelar för mindre och medelstora företag. Även om finansbolagen sålunda väsentligen kanaliserar kreditresurser till småföretagen, är det också angeläget att fastställa vilken roll finansbolagen spelar för de mindre och medelstora företagens kapitalförsörjning. Det förefaller som om finansbolagen svarade för av den kreditvolym som tillfördes småföretagen via den organiserade kreditmarknaden; finansbolagens andel av storföretagens kapitaltillförsel däremot torde ligga på mellan 1-2 96. Vad slutligen angår konsumentkreditgi vningen - väsentligen genom kontokortsystem - torde denna ännu vara av ringa omfattning, av den totala konsumtionen. Även omfattande regleringar på detta område skulle således endast med några promille kunna påverka konsumtionsvolymen. En orsak härtill synes vara att kontokortsystemen i betydande utsträckning utnyttjas på kontantbasis. Finansieringsbolagen refinansierar sig huvudsakligen på den fria kapitalmarknaden (den grå marknaden), där tillförseln väsentligen kommer från storföretagens överskottsmedel. 1 1978/79. talförsörjning via finansieringsbolagen strypas innebär detta endast att den fria kreditmarknadens medel disponeras på annat sätt, t. ex. genom lån till privatpersoner mot fastighetsinteckningar eller genom direktlån till andra företag (dvs. främst större foretag och företag med stora realsäkerheter). Eftersom alternativet en fullständig kreditreglering i hela näringslivet knappast står öppet inom marknadsekonomins ram, skulle en strypning av kredittillförseln via finansieringsbolagen i praktiken innebära selektiva åtgärder riktade mot mindre och medelstora företag. a. småföretagspropositionen framgår att småföretagen är underförsörjda med finansiella resurser jämfört med de större företagen: soliditeten är lägre, beroendet av leverantörer och banklån större. I själva verket - framhålls det i småföretagspropositionen - är i denna situation bristen på bankmässiga säkerheter ett avgörande hinder för småföretagens utveckling och ett (oönskat) skäl för många uppköp eller fusioner från storföretags sida. Finansieringsbolagen har utvecklat tekniker som speciellt vänder sig till företag, vars bankmässiga säkerheter ej förslår för att tillgodose kreditbehoven. Så länge småföretagen i dessa avseenden har långt till konkurrensmässig likställighet med de större företagen vore det olämpligt och inkonsekvent att medverka till åtgärder som selektivt försämrar småföretagens kapitalförsörjning. Tanken att införa finansieringsbolagen under lagen om kreditpolitiska medel bör därför avvisas, liksom skedde då frågan om förlängd giltighet av denna lag senast behandlades . Insyn och kontroll över finansbolagens verksamhet Det är med denna principiella utgångspunkt nu har att ta ställning till den därmed nära förknippade frågan om tillsyn över finansbolagen som berörs i propositionen 1978/79:170. Även om det är angeläget att inte vidta åtgärder som ökar by råkratiseringen inom näringslivet eller komplicerar och försenar verksamhet med anknytning till mindre och medelstora företag förefaller det dock välmotiverat att öka kontrollen över finansbolagen. Möjligheter bör finnas att verka för att finansbolagens service behåller en hög kvalitet utan att därför utvecklingen av deras tjänster, för att svara mot föränderliga villkor i näringslivet, lider skada. Departementshefen påpekar vikten av att den som i organiserade former lånar in penningmedel från allmänheten och använder dessa för vidareutlåning haren god soliditet. Även om finansföretagen främst erhåller sitt kapital från större företag och således genom yrkesmässiga placerare, kan det enligt departementschefen vara värdefullt för dessa att finansföretagen står under viss kontroll och insyn från samhällets sida. Av intresse är i detta sammanhang leasing, där finansföretaget skall tillhandahålla leasingkunden utrustning, som kan vara helt nödvändig för driften inom Det är då viktigt att leasingkunden kan vara säker på att finansföretaget har en sådan soliditet att dess åtaganden är garanterade. Motsvarande synpunkter kan gälla också i fråga om andra finansieringsformer än leasing. Dessa synpunkter, som rimligtvis borde gälla för alla finansbolag, hindrar, lika litet som remissinstansernas kritik, departementschefen från att undanta finansbolag, avsedda att finansiera varor som produceras eller säljs av den koncern finansbolaget tillhör. Det enda som bekymrar honom tycks vara slutsatsen att konkurrensen inom branschen inte påverkas, en slutsats som i och för sig torde vara felaktig, eftersom ett kapitaltäckningskrav av föreslagen omfattning torde motsvara 0,i kostnadsskillnad, vilket har en betydande konkurrenssnedvridande effekt. Men det viktiga är givetvis inte detta, utan den omständigheten att insyn i de större finansbolagens verksamhet är minst lika angelägen i fråga om bolag anknutna till producerande konglomerat eller importgrossister, som då det gäller t. ex. bankägda finansbolag. Vill man undgå insyn i företagens finansverksamhet går det ju bra att bedriva refinansieringsverksamheten direkt i moderbolaget liksom . De i propositionen framförda skälen för insyn och kontroll torde gälla för samtliga finansbolag: refmansiärerna på den fria kreditmarknaden har intresse av välordnade förhållanden i finansbolagen, och kunderna har ett stort intresse av att avtal och affärsmetoder i finansbolagen är seriöst utformade. Till sådana säkerhetskrav hör införandet av ett kapitaltäckningskrav, där upplåningen ej får uppgå till mer än 12,5 gånger finansbolagets egna kapital, oavsett om kundfordringar eller andra säkerheter pantförskrivits till långivaren. Den garanti gentemot omvärlden som skulle ligga i inspektionssystemet borde också representera ett värde för företagen. Detta borde därför förenas med ett auktorisationssystem av samma typ som det som förekommer inom banksektorn. Utredningens förslag att de bolag som skulle vara underkastade inspektionen också skall ha ensamrätt till beteckningen finansbolag bör genomföras. Härigenom skulle också opåkallade incitament till utländsk etablering av finansbolag i kunna undvikas. Genomförandet av kreditpolitiska medel på denna sektor resp. ett endast partiellt inordnande av finansbolagen under tillsynssystemet skulle eljest direkt stimulera till sådana utländska etableringar. Lagen om finansbolag bör således omfatta samtliga finansbolag över en viss storleksordning. I propositionen föreslås gränsen härför gå vid en balansomslutning om . För att undvika att oseriösa företag av mindre format utvecklas inom branschen vill vi dock sätta gränsen till . Departementschefen avvisar kommittéförslaget att de företag som är underkastade lagen och registreras som finansbolag också, som en information härom till allmänheten i analogi med banker, skall ha straffsanktionerad ensamrätt till firmabeteckningen finansbolag. Som motiv anges att även I* 1978/79. avledningar av orden finans och finansiering skulle skyddas; detta förefaller långsökt som ett skäl att avvisa användandet av beteckningen finansbolag för en speciell kategori. Vi anser att ordet finansbolag i firmabeteckning uteslutande bör få användas av de företag som enligt lagen registrerats som finansbolag och härigenom är underkastade bankinspektionens kontroll. Flera remissinstanser har betonat att det är angeläget att en lagstiftning om finansbolag inte leder till att finansbolagens fortsatta produktutveckling och verksamhet i övrigt försvåras, vilket bl. a. skulle kunna medföra nackdelar för näringslivet, särskilt de små och medelstora företagen. a. LO framhåller att syftet med lagen självklart skall vara att tillgodose samhällets krav på insyn och kontroll men inte att försvåra en utveckling mot mer ändamålsenliga och förbättrade kreditformer. Vi delar departementschefens uppfattning att en lagstiftning om finansföretagens verksamhet inte får innebära en detaljreglering, som kan hämma och försvåra finansföretagens utveckling. Det ärett vitalt intresse både för det svenska näringslivet och samhället i övrigt att en utveckling mot mer ändamålsenliga och förbättrade kreditformer samt mot mer rationella och kostnadsbesparande arbetsformer för näringslivet inte motverkas. Det är emellertid svårt att se hur denna inställning kan förenas med uttalandet att finansbolag som är dotterbolag till bank, sparbank eller föreningsbank endast skulle få bedriva sådan verksamhet som skulle kunna drivas av banken. Detta synes varken motsvara den hittillsvarande utvecklingen eller kravet på jämställdhet mellan dessa finansbolag och dem som är anknutna till industrieller grossistföretag. Ett speciellt problem, där lagrådet ställt sig kritiskt, gäller avgränsningen mellan bankinspektionens och tillsyn. Principen har varit att där bankinspektionen är tillsynsmyndighet skall inte utöva tillsyn (2 § i lagen om förbud mot oskäliga avtalsvillkor). Med hänvisning till att avgränsningsfrågan utreds av banklagsutredningen föreslås i propositionen att en dubblering av kontrollen då det gäller konsumentkrediter införs, vilket tar formen av ett förslag om undantag från 2 § avseende finansbolag. Då detta initiativ står i strid med statsmakternas samtidiga strävan att minska krångel och byråkratisering bör det avvisas. Detta utesluter inte att inspektionen i sin verksamhet samråder med . Med stöd av det anförda hemställs att beslutar 1. att grunden för ett ställningstagande till regleringen av finansbolagens verksamhet skall vara att dessa, med tanke på vikten av att trygga småföretagens kapitalförsörjning, icke bör göras till föremål för kreditpolitiska medel. 2. att lagen om finansbolag, oberoende av ägareförhållanden, skall vara tillämplig på alla företag som bedriver finansieringsverksamhet i sådan omfattning att balansomslutningen överstiger ., 3. att endast dessa företag skall ha rätt att i sin firmabeteckning använda ordet finansbolag, 4. att avslå förslaget till ändring av 2 § lagen om förbud mot oskäliga avtalsvillkor, 5. att propositionen 1978/79:170 i övrigt bifalls med de motiv som i motionen anförts. () () () () ()