mot · G2022569 · 1979-04-19 00:00:00 — Motion 1978/79: 2569 med anledning av propositionen 1978/79:112 om regionalpolitik betecknas i regionalpolitiska sammanhang som ett skogslän. I propositionen 1978/79: 112 säger departementschefen på s. 64 att tyngdpunkterna i stödinsatserna bör liksom ligga på skogslänen. Han säger också (på samma sida) att han förordar en kraftig förstärkning av det regionalpolitiska stödet i de sysselsättningsmässigt sämst ställda kommunerna. Det sagda framstår som en klok politik. Men det krävs också att uttalanden och målsättningar förverkligas i praktiken. För är det ytterligt angeläget, ja, rent av en förutsättning för att en rad orter i länet skall kunna överleva. Om inte kommer en fortsatt och sannolikt accelererande utflyttning att ske främst av ungdomar som inte ens har chansen till ett stadigvarande arbete. är nämligen inte bara ett skogslän som fyller kriterierna för omfattande regionalpolitiska insatser. är dess värre ett krislän. I finns flera kommuner som med departementschefens ord måste betecknas som sysselsättningsmässigt sämst ställda. Detta beaktas dock inte helt i propositionen nr 112 där icke mindre än 15 av 16 kommuner flyttas ned en eller ett par klasser i den stödområdesklassificering som föreslagit i sitt remissvar. betecknade man på regeringshåll (bl. a. av dåvarande industriministern) som ett krislän i klass med de svårast utsatta norrlandslänen. Betydande lokaliseringspolitiska insatser utlovades. Detta har i viss utsträckning infriats. Men knappast i den utsträckning som skulle ha behövts. I stora delar av länet har sysselsättningen minskat katastrofalt. Också är , som nämnts, ett krislän. Besökande statsråd i dagens regering har medgivit att hör till den grupp av län som näst har det svåraste sysselsättningsläget. Och framtidsproblemen tornar upp sig i kommunerna liksom i som helhet. Mycket skulle ha varit bättre om det förts en förnuftig näringsvänlig politik då förutsättningarna för industriell expansion var så goda och då problemen började hopa sig. I stället höjdes kostnadsläget väldigt vilket fått förödande verkningar inte minst för värmländskt näringsliv, framtvingat kraftiga personalminskningar bl. a. i skogsbruket. lf 1978/79. 1978/79: 2569 fått utstå följderna av den socialdemokratiska jordbrukspolitiken . Den näringsvänligare och allmänt förnuftigare politik som följde med regeringsskiftet har av flera skäl inte förmått åstadkomma någon radikal förändring till det bättre för näringslivet och sysselsättningen i . Därtill har problemen varit och är fortfarande alltför konjunkturellt betingade. I råder fortsatt rekordhög arbetslöshet inte minst bland ungdomen och tusentals värmlänningar är föremål för dyrbara arbetsmarknadspolitiska åtgärder. I flera kommuner är situationen mycket bekymmersam, inte minst när man ser till den växande andelen åldringar och ett vikande skatteunderlag. Det finns i dagens läge heller inga prognoser som pekar på någon egentlig ljusning i det framtida sysselsättningsläget. Basnäringarna skogsindustrin och stålindustrin lider fortfarande av den konjunkturkris som kostat dem miljardbelopp i förluster. En strukturomvandling är på gång i basindustrierna och innebär fortsatt personalminskning. Basindustriernas kris har också inneburit svåra påfrestningar för en mängd andra företag, bl. a. verkstadsindustrier och serviceföretag. Exempelvis befinner sig åkerinäringen i i en svår situation. Förhoppningsvis kommer en allmän konjunkturförbättring att inträda. Kan därtill näringslivets konkurrenskraft förbättras vilket framställs som ett måste i propositionen nr 112 (s. 1) bör situationen efter hand ljusna även för vars centrala geografiska läge i och i också borde vara av positiv betydelse. Sysselsättningsläget är dock även på litet sikt så bekymmersamt i länet att effektiva regionalpolitiska åtgärder är en absolut nödvändighet för att inte ungdomar och andra i arbetsför ålder i ännu större utsträckning skall tvingas flytta från länet. i har i länsplanering 1974 hävdat att hela länet bör ingå i stödområdet. har också i bl. 1977/länsplaneringsrapport framhållit att framför allt bruksortskommunerna måste ägnas speciell uppmärksamhet ur lokaliseringspolitisk synvinkel. Även de industrisvaga kommunerna måste ägnas fortsatt stor uppmärksamhet. Motiven för synpunkter i länsplanering 1974 har förstärkts . Detta framgår inte minst av redovisningen från Värmlandsdelegationen till regeringen. förslag till stödområdesindelning i utgår från nämnda ståndpunkter. har också följt de principer och riktlinjer som sysselsättningsutredningen anger i sitt delbetänkande SOU 1978: 62 när styrelsen i enighet för regeringen framlade sitt förslag till stödområdesindelning för . 1978/79: 2569 Sålunda föreslås att placeras i stödområdesklass 6. , , , och kommuner föreslås i klass 5, , , , och föreslås i klass 4. , , , och föreslås i klass 3. I propositionen nr 112 har emellertid samtliga värmlandskommuner utom en placerats i lägre klasser än vad föreslagit. Endast har undgått en nedflyttning. Den svårt arbetslöshetsdrabbade och sysselsättningssvaga är placerad i klass 5 enligt regeringsförslaget, de kommuner som föreslår i klass 5 har här hamnat i klass 4, de som föreslagits i klass 4 har hamnat i klass 3 utom som sänkts ytterligare en klass till 2 där man får göra sällskap med de kommuner som föreslår i 3: an. Det finns för all del åtskilliga kommuner som mött ett ännu oblidare öde i regeringsförslaget. För det krisdrabbade är dock detta ingen tröst och knappast heller någon rättvisa. I och med att regionalpolitiken fått en så dominerande roll när det gäller företagsetableringar och industriell utveckling i stora delar av landet, är det en tvingande nödvändighet för de värmländska kommunerna att omfattas av regionalpolitiska insatser som står i relation till bl. a. den sysselsättningsökning som är av nöden. Det bör således vara naturligt för att ge de värmländska kommunerna den regionalpolitiska klassificering som i föreslår. Eftersom propositionen endast på några få rader anger motiv för föreslagna stödområdesindelning skall här redovisas några av de punkter som Värmlandsdelegationen meddelat regeringen i en aktuell beskrivning av läget: Folkmängden i de delar av länet som ligger utanför har minskat med ca 4 000 personer . har det största födelseunderskottet i förhållande till folkmängden bland samtliga län i landet. Industrisysselsättningen i har minskat med mer än 7 000 , vilket är den med undantag av största procentuella minskningen i hela landet . Antalet arbetslösa i länet har regelmässigt varit mer än dubbelt så många som antalet lediga platser. Enbart hade en högre arbetslöshet sett i relation till arbteskraften än . Kvarvarande strukturproblem föreligger inom länets skogs- och stålindustrier samt gruvhantering. Strukturåtgärder för att komma till rätta med problemen kommer att leda till fortsatt minskning av antalet arbetstillfällen på redan hårt drabbade orter. Antalet personer som befinner sig utanför den ordinarie arbetsmarknaden arbetslösa, sysselsatta i beredskapsarbete och med hjälp av sysselsättningsbidrag samt personer som är föremål för arbetsmark 1978/79: 2569 nadsutbildning (ca 11 000) eller som riskerar att hamna där (5 000 6 000) uppgår till mellan 16 000 och 17 000. Den låga investeringsverksamheten i länet och det mycket allvarliga sysselsättningsläget har gett återverkningar på t. ex. byggnadsbranschen, åkerinäringen och handeln med arbetslöshet, konkurser och nedläggningar som följd. I denna allvarliga situation måste rimligen allt göras som kan bidra till en förbätrtad sysselsättning både för nuläget och . Eftersom betydande skillnader i stödåtgärdernas omfattning föreligger i de olika områdesklasserna och framför allt mellan inre och allmänna stödområdet resp. det övriga stödområdet kan placeringen bli av stor betydelse både i de enskilda fallen liksom för länet i sin helhet. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att inplacera de värmländska kommunerna i enlighet med i förslag, dvs. i stödområde 6, , , , och i 5, , , , och i 4, , , , och i 3.