mot · G2021108 · 1979-01-25 00:00:00 — av m. fl. om den ekonomiska politiken I denna sammanfattande partimotion redovisas, utan anspråk på fullständighet, moderata samlingspartiets syn på väsentliga frågor, aktuella dels under vårriksdagen 1979, dels under den kommande mandatperioden 19791982. Direkta yrkanden ställs i denna motion dock endast i anslutning till sådana krav som det ankommer på finansutskott att behandla. Övriga yrkanden framställs i särskilda följdmotioner, i vilka det hänvisas till vad som anförts i denna motion. 1 1978/79. De områden som behandlas i denna motion är följande: Sid. Det moderata alternativet 3 Den ekonomiska politiken 41 Teknisk utveckling, forskning och forskarutbildning 107 En säker energiförsörjning 116 Ett spritt ägande 134 Mark- och bostadspolitik 147 Fritid i frihet 159 Regional balans och utveckling 185 En skola för livet 210 Kyrkan i samhället 248 En fördjupad demokrati 289 Rättstrygghet och kriminalvård 301 Datorerna i samhället 320 Politik för bör jun av Vårriksdagen 1979 kommer att få ta ställning till ett flertal mycket viktiga frågor, inte minst därför att trepartiregeringens planering på många centrala områden givit underlag för avgörande riksdagsbeslut . På de tre borgerliga partierna vilar fortfarande ansvaret för att gemensamt förverkliga den politik som lades fast i regeringsförklaringen . Men under vårriksdagen 1979 sker också upptakten till den valrörelse som skall följa, och i vilken väljarna har att ta ställning till om det är en socialistisk eller en icke-socialistisk politik som skall föras i vårt land . Partierna skall redovisa sin syn inte bara på de problem som för dagen kräver ställningstagande utan kanske i än högre utsträckning i de betydelsefulla frågor som regering och riksdag kommer att ställas inför . I denna sammanfattande partimotion skisserar moderata samlingspartiet sitt politiska alternativ. Många av de krav som förs fram kan inte förverkligas . Några kräver förberedelser. Andra måste avvakta en bättre statsfinansiell situation. Trots detta vill vi redovisa dem, därför att de anger den färdriktning som vår politik skall ha och anvisar de mål mot vilka vi strävar. En politik i hela folkets intresse behöver en ny regering. En regering som kan se med nya ögon på gamla problem. Som kan rätta till den gamla ledningens misstag. Vi behöver nya människor för att stärka det svenska folkstyret. De tre ickesocialistiska partierna kan i samverkan ge en ny regering och en bättre politik. Så hette det avslutningsvis i det valmanifest som moderata samlingspartiets partistyrelse antog och som kom att ligga till grund för den framgångsrika valrörelse som sedan följde. Valet 1976 resulterade i en klar majoritet i för de tre ickesocialistiska partierna. Det var naturligt att en trepartiregering skulle bildas. Efter förhandlingar om ett gemensamt regeringsprogram tillträdde den trepartiregering under som kom att regera intill dess att den efterträddes av den folkpartistiska minoritetsregeringen . I regeringsförklaringen lade de tre partierna gemensamt fast de grundläggande dragen i den politik de avsåg att föra . I centrum stod vår samhällsekonomi. Socialdemokraterna talade om det dukade bordet, men redan långt före valet hade det stått klart att vår ekonomi råkat in i djupgående svårigheter, till en betydande del som ett resultat av den socialdemokratiska regeringens missgrepp i den ekonomiska politiken och näringspolitiken under de föregående åren. Ansträngningarna att åter få vår ekonomi i balans stod i centrum, därför att om regeringen inte lyckades med den uppgiften skulle vårt land råka ut för omfattande arbetslöshet, stigande priser och ekonomisk obalans som skulle hota vår välfärd och våra reformsträvanden i övrigt. Trepartiregeringen fick därför ägna huvuddelen av sin energi åt att ta vårt land ur det akuta ekonomiska krisläge som det befann sig , återge vårt näringsliv dess konkurrenskraft som man bibehöll en hög sysselsättning och successivt bringade ner prisstegringarna. De ansträngningarna lyckades på ett sätt som väckt internationell beundran, men som ihärdigt bestritts och förvrängts av socialdemokraterna. Men trepartiregeringens program spände över ett vitt fält. På det skattepolitiska området fattades beslut om att inflationsskydda skatteskalan, och förslag lades fram till en genomgripande skattereform med sikte på en successiv sänkning av de höga marginalskatterna. Inom den offentliga förvaltningen inleddes ett omfattande arbete med att decentralisera beslutsftinktioner och rensa bort onödig byråkrati. Skolpolitiken började läggas om, med en decentralisering som ett första steg i ett reformarbete som syftade till större ordning och bättre undervisningskvalitet i skolorna. På det familjepolitiska området togs de första stegen i riktning mot större valfrihet och ett bättre stöd för barnfamiljerna. Trepartiregeringens politik visade tydligt den samstämmighet över ett brett spektrum av frågor som rådde och råder mellan de tre icke-socialistiska partierna. Att lägga om den politiska kursen tar tid. Det gäller i synnerhet i ett land med en så omfattande offentlig sektor och en så utbyggd reglering av samhället som vårt, där enbart problemet att kontrollera den offentliga sektorn ibland framstår som näst intill olösligt. Vårt politiska system arbetar också av tradition med en noggrannhet som i många hänseenden är en styrka, men som bidragit till att ett regeringsskifte inte kan ge konkreta politiska resultat för den enskilda människans vardagsverklighet förrän . Trepartiregeringens regeringsförklaring och de åtgärder som vidtogs visar dock klart hur kursen målmedvetet lades om. Trepartiregeringen förde en politik som, med regeringsförklaringens egna ord, var en politik i hela folkets intresse. Om socialdemokraterna vunnit 1976 ... Hade socialdemokraterna vunnit val, hade den politiska och ekonomiska utvecklingen i väsentliga hänseenden sett annorlunda ut. De förslag som socialdemokraterna under dessa år lagt fram i , och de riktlinjer som drogs upp vid partikongressen , pekar på en i grunden helt annan politik. Allra tydligast är detta på det område som varit det viktigaste under dessa år den ekonomiska politiken och näringspolitiken. 1978/79: 1108 Först förnekade socialdemokraterna att hade några ekonomiska problem. Sedan lade de fram förslag till åtgärder mot den kris de inte längre kunde förneka som var ägnade att göra ont värre. Med kraft motsatte de sig trepartiregeringens ansträngningar att med devalvering och borttagande av löneskatten återge det svenska näringslivet dess internationella konkurrenskraft. De föreslog i stället åtgärder som skulle ha försvagat denna. Med socialdemokraternas politik hade kostnadsläget för vår exportindustri varit högre än vad det nu är. Detta hade inte klarat. Massarbetslösheten hade stått för dörren. Vår ekonomiska situation hade varit desperat. Men det är inte bara på den ekonomiska politikens område som socialdemokraterna under dessa år fjärmat sig från verkligheten. I skattepolitiken har den socialdemokratiska partiledningen envist vägrat att inse det som t. o. m. ledande debattörer inom deras eget parti nu börjat förstå, nämligen att marginalskatterna måste sänkas. I skolfrågan håller de fast vid en linje som innebär att vi får en betygsfri skola med en fortsatt förflackning av undervisningen. På familjepolitikens område vägrar de att vika från den ensidiga satsningen på den kollektiva omsorgen. Exemplen kunde mångfaldigas. Det socialdemokratiska partiet bekänner sig till socialism. Det är dess centralism och kollektiviseringssträvan som kommer till uttryck i betydande delar av den socialdemokratiska politiken. i opposition har de socialistiska inslagen i den socialdemokratiska politiken blivit än tydligare . Det sena har präglats av djupgående problem och konflikter i vårt samhälle, med den ekonomiska krisen och meningsmotsättningarna kring energipolitiken som de dominerande frågorna i den politiska debatten under en följd av år. Men den akuta ekonomiska krisen har övervunnits, och förutsättningar borde finnas för att mildra motsättningarna om energipolitiken mot bakgrund av de landvinningar som gjorts när det gäller att lösa kärnkraftens säkerhetsproblem. Därmed är inte sagt att kommer att bli problemfria. Allt talar i stället för att regering och riksdag under nästa mandatperiod kommer att ställas inför än större problem och utmaningar. Det gäller för det första vår ekonomi i allmänhet. Att den mest överhängande krisen , tack vare trepartiregeringens insatser, är övervunnen innebär inte att vår ekonomi är problemfri. Skall den långsiktiga balansen och stabiliteten återvinnas, krävs en fast och bestämd ekonomisk politik under en lång följd av år. Det kommer helt enkelt inte att finnas utrymme för överbud av olika slag eller för någon större expansion av vare sig det offentligas eller de enskilda individernas utgifter. De ansvariga politikernas budskap måste med nödvändighet bli strävt. Men erfarenheten från visar tydligt att en politik som ärligt talar om hur det är beställt i landet vinner förståelse och förtroende. I all synnerhet gäller detta den ekonomiska situation som utmärker den offentliga sektorn. Att budgetunderskotten växt har sin naturliga förklaring i de ansträngningar som gjorts att värna sysselsättningen i en lågkonjunktur. Men när ekonomin nu vänder uppåt, måste underskotten snabbt skäras ner. Minskningen av underskotten får under inga omständigheter ske genom skattehöjningar. Sådana kommer att medföra att vi åter hamnar i den onda cirkel som förde oss in i de svårigheter vi nu håller på att ta oss ur. De statliga underskotten måste minskas genom återhållsamhet med nya utgifter. Räcker inte det måste utgifterna skäras ner på olika områden. Klarar vi inte av att angripa den allt mer omfattande rundgången av pengar staten ger med den ena handen och tar med den andra får vi aldrig den allt mer oroande skatteutvecklingen i vårt land under kontroll. En betydande sänkning av marginalskatterna är med all sannolikhet den viktigaste enstaka åtgärd som kan vidtas för att förbättra vår ekonomi. Men en skattesänkning har större betydelse än så. är vi sakta men säkert på väg in i en situation, där manipulationer för att undvika skatt spelar en allt större roll. Vårt skattesystem riskerar att förvandla oss till ett folk, upptaget med att byta tjänster, undvika kvitton och leta avdrag. Skattesystemet riskerar att förvrida hela vår samhällsutveckling, skapa nya orättvisor och en allt större ineffektivitet i vår samhällsekonomi. Därför måste skatterna förändras, med en rejäl marginalskattesänkning som den mest angelägna reformen. som de ekonomiska och materiella frågorna av naturliga och nödvändiga skäl kommit att dominera mycket av det politiska skeendet, har problemen på andra områden av samhällslivet blivit allt mer påtagliga. Vårt skolsystem och vår högre utbildning har hamnat i en situation som närmar sig en kris och som kräver bestämda politiska åtgärder för att inte få skadeverkningar på vår samhällsutveckling för mycket . Rättstryggheten har, trots avsevärda förstärkningar av ordningsmakten, försämrats snarare än förbättrats. Vår naturmiljö har på många håll äventyrats på ett sätt som gör miljöpolitiken allt viktigare. Den folkligt förankrade kyrkans framtida ställning i vårt samhälle är föremål för en bred debatt, som måste leda fram till ett bestämt ställningstagande. Frågan om grundlagsskydd för de medborgerliga rättigheterna har ännu inte bringats till en slutgiltig lösning. Den samhällssolidaritet som grundas i familjens välfärd och fasta värderingar har successivt försvagats, med växande problem på olika områden som oundvikliga resultat. I denna motion görs ett försök att på område efter område teckna den politik som, enligt moderata samlingspartiets uppfattning, krävs för att möta de problem som vi kommer att möta . i den nödvändiga omläggningen av skatterna läggs fram. Förslag presenteras som syftar till att få bättre ordning och en höjd kvalitet på undervisningen i skolorna. Ett bosparsystem föreslås, som skall göra det möjligt för varje svensk att äga sin egen lägenhet eller sitt småhus och som ökar möjligheterna att skaffa också ett fritidshus. Ett system för vårdnadsersättning skisseras, som ger valfrihet när det gäller barnomsorgen och blir ett effektivt stöd för familjens strävan att efter eget omdöme forma sin framtid. Genom trepartiregeringens politik har förutsättningarna för återvunnen ekonomisk balans i vårt samhälle skapats. gäller det att se till att de framgångar som nåtts inte förfuskas. Men politiken måste syfta längre än så. Den måste offensivt utnyttja de möjligheter som finns för att öka den enskilda människans valfrihet och oberoende. Vi försöket att ange hur det kan ske. Varje utvecklat samhälle behöver en stark och målmedveten statsmakt. I ett parlamentariskt system som vårt är en sådan inte möjlig utan en regering som är förankrad i och stödd av en majoritet i . Minoritetsregeringar kan i vissa speciella situationer vara nödvändiga och ofrånkomliga. Men minoritetsregerandet får aldrig bli mer än en tillfällighet, därför att det i längden försvagar regeringsmakten och förlamar staten. Politiken blir lätt ett spel mellan partierna om kortsiktiga fördelar, och ingen förmår eller vill ta ansvaret för de åtgärder som behövs för att säkerställa en sund samhällsutveckling i överensstämmelse med väljarmajoritetens krav. Därför bör det så snart som detta är möjligt åter bildas en majoritetsregering. Endast en regering med en fast förankring i kan i längden förverkliga människornas önskemål och krav. En majoritetsregering behövs för att säkerställa statens styrka i samhället och tilltron till den politiska demokratins sätt att arbeta. Bevara det fria samhället Den avgörande frågan är, om vi skall bevara ett samhälle med en fri och öppen ekonomi, som ger förutsättningar för att trygga vår fortsatta välfärd och stärka den enskildes valfrihet och oberoende, eller om vi skall föras in i ett annorlunda samhällssystem kännetecknat av central styrning, kollektivt beslutsfattande och en accelererad byråkratisering av samhällets olika delar. Trepartiregeringens politik, och denna motions krav, anger hur en politik för att bevara och stärka vårt öppna och fria samhälle kan formuleras. Socialdemokraternas program, och deras krav på samhällsomvandling genom kollektiva fackföreningsfonder, visar hur alternativet ser ut. Det är mellan dessa två alternativ valet står. Sambandet mellan in- och utrikespolitik Med vår utrikes-, försvars-, handels- och biståndspolitik strävar vi efter att trygga en framtid i fred, frihet och välstånd såväl för vårt eget land som för andra länder. Att trygga vårt oberoende och vår frihet är säkerhetspolitikens grundläggande mål. Det råder ett intimt samband mellan in- och utrikespolitik. Vårt beroende av omvärlden ökar ständigt på så gott som samtliga samhällslivets områden. Dagens svenska välfärd är i hög grad avhängig av handelns och havens frihet, därför att vårt lands välstånd i så hög grad bygger på deltagande i det internationella handelsutbytet. Störningar i den internationella ekonomin valutaoro, tendenser till protektionism, kartellbildningar och mycket annat påverkar numera direkt och svenskt näringsliv och svensk ekonomisk politik. Vi är mer beroende av importerad energi än de flesta länder i världen, och därför är vi också mycket känsliga för politiska händelser i de oljeproducerande regionerna av världen. Säkerhetspolitiskt lever vi trots vår alliansfrihet i ett tillstånd av starkt beroende av supermakterna. Våra möjligheter att med utsikt till framgång hävda vår neutralitet i händelse av krig eller kris i vår omvärld beror till mycket stor del på balansen mellan de bägge supermakterna såväl i som på det strategiska kärnvapenområdet. Utvecklingen av supermaktsrelationerna påverkar direkt vår säkerhetspolitiska situation. På samma sätt som händelser utanför vårt lands gränser griper in i vår vardag, påverkar självfallet inhemska förhållanden våra möjligheter att hävda våra intressen och våra ideal utanför gränser. Den politiska stabiliteten i , och uppslutningen bakom huvuddragen i vår utrikes- och försvarspolitik, har en väsentlig betydelse när det gäller att övertyga omvärlden om vår beslutsamhet att i alla lägen verkligen leva upp till våra deklarationer. Den utveckling mot ett ökat beroende mellan stater och regioner som skett kommer med all sannolikhet att fortgå. Det kommer inte att vara möjligt för ett land att isolera sig från skeendet utanför dess gränser. En konflikt i , en strejk bland oljearbetarna i , terroristattacker mot fartyg på världshaven, krig i södra , oroligheter i eller allt detta påverkar direkt våra möjligheter att driva politik också inom vårt eget lands gränser. Detta innebär att kraven på vår utrikes-, försvars- och handelspolitik kommer att skärpas väsentligt. Det kommer att krävas en helhetssyn på våra utrikes relationer och på vår plats i världen på ett 1978/79: 1108 helt annat sätt än vad som var fallet när världshandeln automatiskt liberaliserades, västekonomierna expanderade och var ett hörn av som endast i begränsad utsträckning var föremål för supermakternas och maktblockens uppmärksamhet. Vår alliansfria politik, som syftar till att med stöd av ett starkt totalförsvar hålla vårt land neutralt i ett möjligt framtida krig i vår del av världen, har ett starkt stöd i det svenska folket. Som huvudlinje för vår säkerhetspolitik står alliansfriheten oomstridd. Att neutraliteten är starkt förankrad i vårt land beror delvis på att vi har goda historiska erfarenheter av den. Vi lyckades att hålla oss utanför två världskrig, och med rätt eller orätt har neutralitetspolitiken setts som en väsentligt bidragande faktor till detta. Men vår geografiska belägenhet och vårt strategiska läge är en betydligt mer konkret motivering till neutralitetspolitiken. är ett medelstort land i norra , ekonomiskt starkt bundet till västvärlden, i skärningslinjen mellan viktiga strategiska intressen, i omedelbar närhet till den ena supermaktens befolkningsmässigt, ekonomiskt och militärt mest betydelsefulla områden. bör i detta läge sträva efter två ting, å ena sidan att inte komma under den närbelägna supermaktens inflytande, å andra sidan att inte uppfattas som den andra supermaktens utpost. Neutralitetspolitiken är den logiska slutsatsen. Genom vår alliansfria ställning hoppas vi också kunna ge ett bidrag till stabiliteten och säkerheten i det nordeuropeiska området i dess helhet. Genom att de bägga maktblocken inte står direkt mot varandra, kan motsättningarna i vissa lägen mildras och bättre förutsättningar skapas för de olika nordiska ländernas självständiga utveckling. Vi tror att den svenska alliansfria linjen, stödd av ett efter förhållandena starkt totalförsvar, har betydelse även för andra länders förmåga att bevara sin självständighet och sitt oberoende. Vår säkerhetspolitiska linje finns inte reglerad i internationella traktater eller garantier. Dess innehåll och inriktning avgör vi själva, utifrån vår egen bedömning av vad som i varje givet läge är bäst ägnat att tjäna vårt lands och den nordiska stabilitetens intresse. Därför finns det inga en gång för alla givna regler för vad vår alliansfria politik kräver i olika lägen. På samma sätt som omvärlden skall vara övertygad om vår nations samlade vilja att stå fast vid vår säkerhetspolitiska huvudlinje skall den veta att vi själva avgör vilka krav denna ställer i varje givet läge. har termen den nordiska balansen kommit att användas som en beskrivning av det säkerhetspolitiska mönster som kommit att råda i . I många hänseenden är termen missvisande. Det råder knappast någon militär balans i . De nordiska länderna ligger geografiskt i omedelbar närhet av områden av avgörande strategisk, ekonomisk och politisk betydelse för , medan avståndet till den andra supermakten är betydligt mycket längre. Uttrycket balans kan också leda tankarna till en situation som är så känslig, att minsta förändring leder till allvarliga och vittgående förändringar av situationen i dess helhet. Detta till trots har den nordiska balansen blivit ett begrepp. Kanske kan uttrycket tjäna det pedagogiska syftet att erinra om det samband som trots allt kommit att etableras mellan de olika nordiska ländernas val av säkerhetspolitik. Avgörande förändringar i ett nordiskt lands säkerhetspolitik kan komma att tvinga även andra länder till förändringar i sin säkerhetspolitik med eller mot deras egen vilja. har de grundläggande dragen i den säkerhetspolitiska bilden i det nordeuropeiska och nordatlantiska området undergått en genomgripande förändring. Från att ha varit ett relativt sett perifert område i de bägge supermakternas strategiska tänkande, har området successivt kommit att spela en allt mer central roll. är området av avgörande betydelse för upprätthållandet av den strategiska nukleära balans mellan supermakterna på vilken så gott som hela det övriga spelet dem emellan är baserat. Den teknologiska utvecklingen i kombinationen med konstruktionen av de rustningsbegränsningsavtal som ingåtts och kan förväntas komma att ingås kommer av allt att döma att ytterligare accentuera denna situation under det kommande decenniet. Att det nordeuropeiska och nordatlantiska området förändrats från ett för supermakterna perifert till ett för dem centralt område påverkar självfallet såväl direkt som indirekt de olika nordiska ländernas säkerhetspolitik. Uppmärksamheten från bägge håll har skärpts när det gäller förändringar i det säkerhetspolitiska läget. Beredskapen från bägge blocken att möta vad man uppfattar som förändringar i motsidans intentioner eller dispositioner i har höjts. Den politiska och militära bevakningen av har intensifierats. Allt detta är naturligt och logiskt, och behöver i sig inte medföra att stabiliteten rubbas. Men det kräver ett aktsamt, bestämt och målmedvetet utrikes- och försvarspolitiskt agerande från samtliga nordiska länders sida. Med sin alliansfrihet och sitt läge mitt i är ansvar därvid inte mindre än andra nordiska länders. Historiskt, kulturellt, ekonomiskt och politiskt är liksom övriga nordiska länder en naturlig del i den europeiska gemenskapen. Vi bygger större delen av vårt välstånd på vårt intima ekonomiska samarbete med framför allt de västeuropeiska länderna, och vi har genom tiderna utvecklats i intimt samarbete med andra europeiska länder, uppdelade i ett västligt och ett östligt . Svensk utrikespolitik måste innefatta ett klart erkännande av vår europeiska identitet, och sträva efter att fördjupa samarbetet mellan och övriga europeiska länder på samhällslivets alla områden. Speciell vikt måste självfallet läggas vid våra relationer till Europeiska gemenskapen (EG). har vi ett omfattande frihandelsavtal med EG, som dessutom ger möjlighet till att successivt utvidga samarbetet till nya områden av ömsesidigt intresse. I samarbete med andra länder med motsvarande avtal har vi arbetat på att successivt förbättra villkoren för den fria handeln i hela det västeuropeiska området. med EG har i stort sett fungerat tillfredsställande. Genom det säkrades vitala svenska intressen. Men framtiden kan komma att te sig mer bekymmersam. I ett läge där den internationella ekonomiska utvecklingen inte markant förbättras kommer protektionistiska strömningar av olika slag att växa sig allt starkare. Den fullt tydliga tendensen att reglera delar av världshandeln genom överenskommelser mellan de stora handelsmakterna EG, och kommer att förstärkas. I en sådan situation kommer många av världsekonomins problem att med stor kraft vältras över på de små industriländerna som står utanför dessa tre. riskerar att drabbas hårt av en sådan utveckling. I en deklaration från i 1977 har EFTA-staterna uttalat önskemål om att utveckla sina relationer till EG på en rad områden, och senast har givit ett positivt svar på EFTA-deklarationen.