mot · G2022117 · 1979-01-25 00:00:00 — av och om barnomsorgen Barnstugan utgör ett positivt komplement i uppväxtmiljön för många barn, ett nödvändigt komplement för andra. Barnstugans och familjens betydelse och funktioner måste ses som en helhet, inte som konkurrerande barnomsorgsformer. De tillfredsställer sannolikt olika behov i olika åldrar hos barnen. Under vissa omständigheter är kanske den ena barnomsorgsformen att föredra framför den andra, under andra omständigheter är de kanske likvärdiga och därmed utbytbara. Debatten har på ett olyckligt sätt drivit fram ett ställningstagande för eller emot barnstugan och därigenom skapat ett motsatsförhållande mellan hemmiljö och barnstuga. Sådana ställningstaganden är irrelevanta och försvårar situationen för dem de ytterst berör. Det är lika verklighetsfrämmande att tro att alla barn måste vara hemma som att tro att barnstugan är nödvändig för alla barn. Det senare innebär ett förnekande av föräldrars förmåga att tillfredsställande kunna ta hand om sina barn. Föräldrars livssituation varierar givetvis mycket starkt sinsemellan, inte minst beroende på antalet barn, boendeort, arbetstid, civilstånd m. m. Det är en allvarlig förenkling att tro att kommunernas barnstugor, i alla lägen, för alla föräldrar, är den mest lämpade barnomsorgsformen. Ju större variation som finns i barnomsorgsutbudet, desto större är möjligheten för fler föräldrar att utifrån sina förhållanden finna den mest lämpade formen för omsorg om sina barn. En ökad valfrihet underlättar inte enbart för föräldrar att bättre klara av sin fostrargärning. Den är lika viktig för barnen. Barndomens tid är kort och dynamisk, och barns behov är högst varierande och under olika betingelser. Det är helt verklighetsfrämmande, trångsynt, dogmatiskt och ett underkännande av barn som unika varelser med specifika behov att förledas tro att alla dessa behov bäst kan tillgodoses inom ramen för en barnomsorgsform, även om denna förbättras för att motsvara högt ställda kvalitetskrav. Även en hastig överblick av vår vardagliga verklighet visar att vi har barn med svåra fysiska och psykiska störningar, att vi har barn i glesbygd och tätort, att vi har barn med syskon och barn utan syskon, att vi har barn med en och barn med två föräldrar osv. Alla dessa barns skilda behov kan endast tillgodoses genom en ökad variation och flexibilitet i vad gäller olika former av barnomsorg. Detta förutsätter att samhällets barnomsorg utökas och kompletteras med andra former av barnmiljöer, t. ex. mindre daghem av typ kvarters- eller lägenhetsdaghem, trefamiljssystem m. m. Men även den konventionella barnstugan bör bli föremål för omprövning i Denna börså långt möjligt ingå som ett naturligt led i barns uppväxtmiljö och inte som vara en teknisk särlösning. Detta förutsätter att gällande normer för barnstugans yttre miljö ses över, så att dyrbara och överambitiösa normer kan mönstras ut och mer vardagsnära kan komma till. Även möjlighet att använda befintliga byggnader och lägenheter bör seriöst prövas innan nybyggnation av barnstugepaviljonger beslutas. Den kommunala barnstugan är därtill den mest dyrbara form av barntillsyn vi har och därmed också den mest subventionerade barnomsorgsformen. Detta är en prioritering som saknar grund och som har en starkt styrande effekt på efterfrågan. Den innebär nämligen en uppenbar ekonomisk orättvisa mellan de barnfamiljer som innehar daghemsplats och dem som ännu inte innehar sådan eller som av skilda skäl inte anser att denna barnomsorgsform är den mest lämpade just för deras barn. För att eliminera denna uppenbara orättvisa bör alla barnomsorgsformer så långt möjligt ges likvärdigt stöd av stat och kommun och normerna för barnstugorna ge utrymme för alternativa utformningar av barnstugelokalerna. Därtill bör alla barnomsorgsformer göras så långt möjligt ekonomiskt likvärdiga för föräldrar, bl. a. genom införande av särskild avdragsrätt för styrkta bamtillsynskostnader. Med hänvisning till vad som anförts hemställs* att som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om organisationen av barnomsorgen m. m. () () * Se även motionen 1978/79:2118