mot · G202234 · 1979-01-04 00:00:00 — av m. fl. om förbud mot öppethållande av butiker och varuhus på sön- och helgdagar Trots att affärstidskommitté, som haft att utreda frågan rörande affärstider, avgett sitt betänkande har ingenting gjorts av regeringen. Trots att dåvarande chefen för genom regeringens bemyndigande utökade utredningen med två motståndare till en ny affärstidslag blev det ändå en majoritet för en lagstiftning. kunde däremot inte enas om innehållet i en eventuellt kommande lag, och utredningen resulterade i fyra olika förslag. I tre av dem förespråkades lagstiftning och i ett förordades fria affärstider. Regeringens förhalning av ärendet för att inte ge möjlighet till ställningstagande i affärstidsfrågan är anmärkningsvärd. kommunisterna har följt frågan sedan beslutet fattades om att dåvarande affärstidslag skulle upphöra . Beslutet motiverades främst med att en affärstidsfrihet skulle tillgodose ett konsumentintresse av ökad familjeshopping av kapital varor och andra urvalsvaror. Utvecklingen har inte övertygat oss om att detta var ett riktigt beslut. Tvärtom visar erfarenheterna av perioden med fria affärstider att det utökade öppethållandet klart har dominerats av försäljning av dagligvaror. Att det främst är dagligvaruhandeln, varuhusen och stormarknader som utnyttjat möjligheten till söndagsöppet visar att utnyttjandet av affärstidsfriheten främst använts som ett konkurrensmedel. Ofta har de enheter som startat med söndagsöppet introducerat detta med jippobetonade arrangemang för att lyckas vänja en kundkrets vid söndagshandel. Vidare visar utvecklingen att när en butik på en ort börjat med söndagsöppethållande har övriga butiker i samma bransch snart följt efter, allt i konkurrenssyfte. På vissa orter har tydligen konsumenterna klarat sina inköp utan söndagsöppna butiker, medan på andra orter en stor andel av butiksnätet hållit öppet. Spridningen av söndagsöppna butiker visar att det finns inget samband mellan konsumenternas verkliga önskemål och butikernas öppethållande. De motiveringar som framförts om söndagsöppet som ett konsumentbehov är inte hållbara. Undersökningar visar att det är av de söndagshandlande som anser att söndagsöppet är nödvändigt för att de skall kunna fortsätta med vad de kallar rationellt storhandlande. Övriga anser att det är enbart en planeringsfråga. Det är inte heller de förvärvsarbetande som i forsta hand använder söndagen för sina inköp, det är mest yngre personer utan barn som söndagshandlar och då för mindre summor. Även om afiarstidsnämnden från och till gjort gällande att ökat butiksöppethållande inte påverkat priser eller strukturutveckling inom handeln i negativ riktning, så ger verkligheten en annan bild. För konsumenterna har det ökade öppethållandet betytt dels rationalisering på personalsidan, med en genomgående sämre servicesom följd, dels höjda handelsmarginaler som slår igenom på prissättningen på icke prisstoppade varor; exempelvis har kemisktekniska varor höjts kraftigt. När det gäller strukturomvandlingen inom handeln beräknas enligt långtidsutredningens prognoser 360 butiker läggas ner , medan antalet nyetableringar väntas stanna vid 150 butiker . Det fria öppethållandet för butiker kan inte påverka den totala omsättningen i detaljhandeln; den kan bara genom konkurrens omfördela köpkraften, vilket enbart leder till försämrad service för konsumenterna. Med hänvisning till vad som anförts i motionen hemställs att uttalar sig för ett förbud mot öppethållande på sönoch helgdagar samt helgdagsaftnar för butiker och varuhus och hemställer till regeringen att förslag till författningstext härom utarbetas. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) GOTAB 61043 Slockholm 1979