mot · G202674 · 1979-01-19 00:00:00 — 1978/79: 674 av m. fl. om det statliga stödet till samlingslokaler En ökad förståelse för värdet av ett vitalt och aktivt folkrörelseliv och en stärkt vilja att förverkliga den nya kulturpolitikens krav har framhävt behoven av goda samlingslokallösningar runt om i landet. Författningen om statligt stöd till samlingslokaler har tack vare relativt goda ekonomiska insatser från sida visat sig vara ett effektivt instrument för att förbättra tillgången och standarden på samlingslokaler för kultur- och föreningsliv. Medan upprustningsstödet efter författningens tillkomst visade sig vara mest efterfrågat har numera frågan om nybyggnadsstöd kommit att alltmer framträda. Skälen härtill är flera, bl. a. att nybyggnadsprojekt tar relativt att föra fram till verkställighet och att nybyggnadsprojekt ställer krav på betydande ekonomiska insatser. Samlingslokalstödet har regelmässigt utöver ordinarie anslag också kunnat förstärkas med medel avsedda för sysselsättningsskapande åtgärder. Från de samlingslokalägande organisationernas sida har ett omfattande arbete utförts i samband med kartläggning av behov och förberedelse av samlingslokalprojekt i syfte att ge bästa tänkbara utbyte av de statliga stödinsatserna. Behov av vidgade anslagsramar I , som är samverkande organ för de lokalägande riksorganisationerna, , Folkets husföreningarnas riksorganisation och , redovisas nu ett mycket stort antal projekt, såväl nybygge som upprustning, som tillsamman kan beräknas kräva en flerdubbling av de årliga statliga insatserna i form av lån och/eller bidrag. Alltsedan tillkomsten av den nya författningen 1973 har bidraget för anskaffande av lösa inventarier i samband med nybyggnad, ombyggnad eller köp av samlingslokal varit maximerat till . Principiellt hävdar riksorganisationerna att denna maximering bör avskaffas för att möjliggöra ett rimligt inventariebidrag även till större projekt. 1978/79: 674 Det kan i detta sammanhang erinras om att den nuvarande övre bidragsgränsen gällt sedan samlingslokalstödets tillkomst 1973 och att därför det reella bidraget på grund av penningvärdeförsämringen kraftigt minskat. som antalet samlingslokalärenden starkt ökat har samlingslokalprojektens karaktär ändrats. Ökade krav i fråga om arbetsmiljö och säkerhet har förändrat och ökat kraven på teaterscener, som en medveten strävan till ett regionaliserat kulturliv har medfört att man på vissa orter tvingats tillgodose krav på relativt stora scener som har att tillgodose regionens behov. En markerad vilja att åstadkomma samlingslokalanläggningar, där ett rikt varierat kultur- och föreningsliv ges möjlighet att verka sida vid sida och om möjligt i samverkan, har haft till följd viss förstoring av projekten. Det är rimligt att den statliga bidragsgivningen får sådan nivå att dessa integrationssträvanden, som ligger väl i linje med den av fastlagda kulturpolitiken, kan tillgodoses. Upprustningsbidraget har varit ett verkningsfullt hjälpmedel för samlingslokalägare vilkas lokaler efter upprustning kunnat fortsätta att fylla angelägna funktioner under en icke alltför . Förutsättningen för att upprustningsbidrag skall kunna utgå är emellertid att kommunerna lämnar viss ekonomisk insats, och senare års för kommunerna besvärliga ekonomiska situation har medfört att åtskilliga kommuner tvingats antingen uppskjuta sina beslut beträffande de kommunala insatserna eller begränsa dem till minsta möjliga. I de senare fallen har samlingslokalägaren nödgats upplåna relativt stora belopp i bank, och då sådana lån icke fått följa samma principer som gällt för den lånedel som ingår i nybyggnadsstödet, dvs. att de icke omfattas av de årliga överenskommelserna med bankerna om en prioriterad kreditförsörjning, har upplåningen varit förenad med betydande svårigheter, både av praktisk och ekonomisk art. Det anses därför angeläget att lån till upprustningsverksamhet får följa bostadslånekungörelsen och inräknas i de s. k. prioriterade kvoterna. För vissa samlingslokalanläggningar kan det vidare anses lämpligt att lånereglerna för närserviceanläggningar tillämpas; genom en sådan åtgärd skulle en samlingslokalanläggning kunna etableras i anslutning till en centrumanläggning för närservice, och en samlingslokalägande förening skulle kunna påta sig uppgiften att vara huvudman för anläggningen. fl 1978/79. 1978/79: 674 Traditionellt har föreningslivets möteslokaler och därtill vissa kulturlokaler såsom biograf- och teatersalonger ingått i låneunderlaget för samlingslokalprojekt. Traditionellt ingår emellertid i en samlingslokalanläggning också andra icke kommersiella lokaler som icke ingår i låneunderlaget. I första hand gäller detta föreningslivets expeditionslokaler. En förändrad föreningsverksamhet har i ökad grad ställt krav på expeditionslokaler för föreningsarbetet. Medan det tidigare främst var de fackliga organisationerna som krävde tillgång till kansli, är det numera även studieorganisationer, ungdoms- och idrottsföreningar som behöver tillgång till goda och ändamålsenliga kontorslokaler. Viss del av organisationslivet, främst idrottsföreningarna, har i själva verket större behov av kontorslokaler än mötesutrymmen i samlingslokalanläggningen. En ändring av låneunderlagsbegreppet, så att föreningslivets kontorslokaler i rimlig omfattning finge inräknas i de ytor som berättigar till statligt stöd, skulle möjliggöra en bättre samverkan mellan olika grenar av föreningslivet och ett effektivare utnyttjande av vissa typer av utrymmen och utrustningar, såsom förråd, stencilrum och kontorsmaskiner. Särskilt lokaler för barnverksamhet, liksom för tillsyn av barn, bör också få inräknas i låneunderlaget. I syfte att stimulera tillkomsten av integrerade samlingslokalanläggningar bör det övervägas om ett stimulansbidrag bör lämnas till de projekt där ett bibliotek inordnas i anläggning. Storleken av bidrag och lån till allmänna samlingslokaler bestäms på grundval av ett låneunderlag. Detta låneunderlag skall i sin tur bestämmas bl. a. med tillämpning av grunderna för beräkning av bostadslån för lokaler. Det torde inte vara möjligt att denna väg finansiera av kulturhistoriska skäl motiverade ombyggnadskostnader utöver ett reguljärt nybyggnadsvärde för motsvarande lokaler. Vidare får noteras att det med nuvarande och föreslagna ramar för samlingslokalstödet inte finns några möjligheter att därav avsätta någon särskild ram för kostnader föranledda av bevarandeintressen. De särskilda tilläggslånen till kulturhistoriskt värdefull bebyggelse avser hus som kan förklaras som byggnadsminne och som byggs om med stöd av bostadslån enligt bostadsfinansieringsförordningen. Det måste anses vara av stort intresse att sådana byggnader som kan förklaras för byggnadsminne och även vissa byggnader med ett något lägre bevarandevärde, ibland representerande folkrörelsernas genombrott och , kan bevaras för sina ursprungliga funktioner när fullgoda tekniska lösningar finns. Detta motiverar att förbättrade finansieringsmöjligheter övervägs för dessa fall. När det blir fråga om att 1978/79: 674 bevara samlingslokalsbyggnader efter ombyggnad till andra ändamål torde detta få bedömas enligt allmänna regler. Andrad utbetalning av lån Enligt samlingslokalförfattningen utbetalas det statliga stödet vad gäller nybyggnader först när byggnationen slutförts och slutbesiktigats. Det statliga upprustningsbidraget utbetalas sedan upprustningen genomförts och fakturor kunnat företes. Härigenom nödgas bidragstagarna att finansiera om- och nybyggnader med kostsamma byggnadskreditiv. Räntetiden inkluderar inte bara byggnadstiden, som speciellt i nybyggnadsärenden kan vara lång och ligga mellan ett och , utan även den tid som åtgår för slutredovisning och besiktning. Det borde vara möjligt att åstadkomma en sådan ordning att det statliga stödet kunde utnyttjas även , i varje fall den del som avser byggnadskostnader i fråga om upprustningar och den del som utgår i form av anordningsbidrag vad gäller nybyggnader. Innan ansökan om bidrag eller lån ges in skall sökanden hos redovisa behovet av allmän samlingslokal i orten och lämna en översiktlig redogörelse för det planerade byggnadsföretaget. Styrelsen meddelar beslut i frågan om behov föreligger av lokalen och om redogörelsen kan läggas till grund för fortsatt projektering. (Citat SFS 1976: 794, 24 §.) Vid ansökan om upprustningsbidrag gäller bestämmelserna för ansökan om anordningsbidrag och lån i tillämpliga delar. Eftersom, i upprustningsprojekt, lokalen redan finns i orten har den citerade proceduren inte behövt tillämpas, utan ansökan oavsett bidragsbeloppets storlek har kunnat inges direkt med bifogande av kommunens uttalande rörande det framtida behovet av lokalen. På samma sätt borde ansökan om anordningsbidrag och lån kunna inges vid till- eller ombyggnad av lokal. Då så inte är fallet krävs även i mycket små omoch tillbyggnadsprojekt att den citerade redovisningen skall föregå ansökan om anordningsbidrag och lån. Då detta är onödigt och otympligt bör handläggningsförfarandet bli föremål för omprövning. Behov av ny utredning Av de exempel på problem inom samlingslokalområdet som redovisats i det föregående framgår behovet av en översyn av det statliga samlingslokalstödet. Sedan detta tillämpats har det redan framträtt så angelägna behov av ändringar i samlingslokalstödet att det enligt motionärernas mening framstår som nödvändigt att på nuvarande 1978/79: 674 underlag utvärdera stödets effekter i syfte att anpassa stödformerna till dagens förutsättningar. Med stöd av det anförda hemställs att hos regeringen anhåller att formerna för och omfattningen av samlingslokalstödet med beaktande av gjorda erfarenheter och de i motionen behandlade problemen utreds och utvärderas och att för framläggs de förslag till förbättringar som utredningen kan föranleda.