mot · G2022692 · 1979-05-11 00:00:00 — Motion 1978/79: 2692 av m. fl. med anledning av propositionen 1978/79:150 med förslag till slutlig reglering av statsbudgeten för /80, m. m. Den internationella utvecklingen förändrades i en för förmånlig riktning . Visserligen var den totala produktionstillväxten inom OECD-området fortsatt relativt svag. Den beräknas ha uppgått till samma tal som nämligen . Detta ligger under den ökning som skulle vara nödvändig för att påtagligt minska den fortsatt höga arbetslösheten och är också lägre än vad som skulle vara möjligt med hänsyn till den tillgängliga produktionskapaciteten. Men tillväxtens sammansättning under detta år gynnade likväl vår export. Inom ramen för en i stort sett oförändrad uppgång ägde en förskjutning av tillväxten rum. Den dämpades i som den påtagligt ökade i de för oss betydelsefulla länderna i t. ex. , och de nordiska länderna. Läget på arbetsmarknaden förbättrades inte . Visserligen kunde man notera en viss nedgång i den mycket höga arbetslösheten i , men denna förbättring motvägdes av ett försämrat arbetsmarknadsläge på flera andra håll. Den ekonomiska politiken i de stora industriländerna har alltså under ännu demonstrerat sin oförmåga att lösa detta det viktigaste av alla ekonomisk-politiska mål nämligen att skapa full sysselsättning. En väsentlig del av förklaringen till att man inte lyckats lösa arbetslöshetens problem är att den ekonomiska politiken i stället koncentrerats på att bekämpa inflationen. Men inte heller här kan man peka på någon större framgång. Inom hela OECD-området har konsumentprisstegringarna varit fortsatt höga räknat som 12månaderstal. Utvecklingen innebär alltså att ännu lagts till en rad av år då man varken lyckats lösa inflationens eller arbetslöshetens problem. Men även på prisområdet kan man notera en betydelsefull sammansättningsförskjutning. Inom ramen för en totalt sett oförändrad stegring av konsumentpriserna inom OECD-området har inflationen dämpats i från drygt 8 till räknat på 12-månaderstal. I gengäld har konsumentprisstegringen i kraftigt accelererat. Den snabba prisstegringen i kombination med betydande 1 1978/79. 1978/79: 1978/79: 2692 underskott i bytesbalansen bidrog till att förtroendet för USA-dollam sviktade. Under en stor del av 1978 präglades valutamarknaden av stor osäkerhet med betydande förändringar i kurserna mellan å ena sidan USA-dollarn och å andra sidan den japanska yenen, D-marken och schweizerfrancen. För att stabilisera dollarkursen och för att bekämpa de fortsatt kraftiga prisstegringarna vidtog de amerikanska myndigheterna en rad åtgärder. Dels företogs omfattande interventioner på valutamarknaden och en rad liknande åtgärder för att direkt stabilisera dollarkursen, dels genomfördes en allmän ekonomiskpolitisk omorientering i riktning mot en mera restriktiv politik. I första hand inbegrep denna kreditpolitiska åtgärder. Effekterna av denna ändrade politik tillsammans med bl. a. en svagare utveckling av den privata konsumtionen kommer med stor sannolikhet att leda till en allt långsammare produktionsuppgång i . De nu föreliggande uppgifterna bekräftar farhågorna för en relativt kraftig uppbromsning i ekonomi. Mycket talar emellertid för att det kommer att dröja ett tag innan effekterna av denna sprider sig till övriga delar av OECD-området och till världsekonomin i övrigt. Snarare finns det tydliga tecken på att konjunkturuppgången i vår nära omvärld förstärks . I både och i de nordiska länderna har man anledning att räkna med en kraftigare uppgång än . Det förefaller dessutom som om denna uppgång skulle få en för vår exportindustri förmånligare sammansättning än vad den haft . Ökningen av kapacitetsutnyttjandet och det klart bättre vinstläget i företagen talar för en förbättrad investeringskonjunktur. Även lagerinvesteringarna kommer sannolikt att ge ett positivt bidrag till efterfrågan. Även om utsikterna ter sig relativt ljusa på de för vår export mest betydande marknaderna föreligger det dock en betydande osäkerhet om utvecklingen på . Som vi redan tidigare framhöll håller den amerikanska konjunkturen på att gå in i en klart långsammare konjunkturuppgång. Riskerna för att denna kan slå över i en ren recession har ökat . Inflationstakten i är nu så hög att man kan räkna med en fortsatt och kanske t. o. m. ännu mer accentuerat återhållsam politik. är det ofrånkomligt att denna utveckling i sätter sina spår även i . Man kan därtill inte utesluta att den ekonomiska utvecklingen i kommer att föranleda en omprövning av den ekonomiska politiken i de tongivande länderna. I har man redan beslutat att höja mervärdeskatten . Detta sker som prisstegringstakten har börjat öka. uppgick ökningen i de tyska konsumentpriserna till . 1978/79: 2692 sentlig anledning härtill var den kraftiga apprecieringen av D-marken som skedde under detta år. kommer man knappast att få samma hjälp för sin prisstabilisering , vilket innebär att konsumentpriserna kan komma att stiga i en takt som anses motivera ytterligare ekonomisk-politiska åtgärder. Detta kommer då att ske med att effekterna av den kraftigt höjda D-markskursen slår igenom på exporten. Man kan således ingalunda utesluta en successiv uppbromsning av utvecklingen i framöver. En ytterligare anledning till osäkerhet om den framtida ekonomiska utvecklingen inte bara i vår del av OECD-området utan i hela världsekonomin är utvecklingen på oljeområdet. Den begränsning av råoljeproduktionen som skett i fick som omedelbar effekt en relativt kraftig prisstegring, främst på den s. k. spot-marknaden. Men trots att detta bortfall av oljeproduktion nu praktiskt taget helt kompenserats genom en ökad produktion från andra oljeländer har pristrycket fortsatt att öka. De fortsatta ökningarna av efterfrågan på olja har lett till kraftiga prishöjningar inte endast på spot-marknadema utan även på långsiktiga leveranskontrakt. De nu föreliggande tendenserna pekar på att man får räkna med fortsatta uppgångar i den genomsnittliga prisnivån på oljeprodukter under en framöver. Även på andra råvaror då främst metaller har priserna stigit markant . Till en del sammanhänger detta med utvecklingen på valutaområdet delvis är det sannolikt även fråga om spekulativa prisuppgångar som sammanhänger med situationen på oljeområdet och med oroligheterna i bl. Även priserna på industrivaror stiger nu klart snabbare än vad de gjorde . Sammanfattningsvis finns det med andra ord anledning att räkna med ökade inflationstendenser i världsekonomin. har även utvecklingen på bytesbalansområdet utvecklats i en negativ riktning. Anpassningen av under- resp. överskott i bytesbalanserna inom industriländerna har blivit klart sämre. ökade överskotten i , och som och flera mindre länder registrerade stora underskott. Överskottsländerna vidtog visserligen vissa åtgärder i expansiv riktning. De nu föreliggande tendenserna inom den ekonomiska politiken pekar emellertid snarare på att dessa länder håller på att återgå till en mera restriktiv linje i sin politik. strävar underskottsländerna fortsatt efter att reducera sina underskott, eftersom dessa bl. a. begränsar den ekonomisk-politiska handlingsfriheten. Ovanpå detta kommer effekterna av de starka oljeprisstegringarna och de stigande priserna i den internationella handeln. Växande obalanser i betalningarna mellan industriländerna och ett ökat inflationstryck kan sammantaget komma att påtagligt dämpa tillväxten i världsekonomin framöver. tl 1978/79. 1978/79: 2692 Vi återkommer senare i denna motion till de långsiktiga konsekvenserna för vårt eget lands vidkommande av denna utveckling. Den på kort sikt viktiga slutsatsen är att de uppgångstendenser som kan registreras på bl. a. exportområdet kan komma att bli svagare redan mot slutet av innevarande år. Den ekonomiska utvecklingen i Under valrörelsen berörde de borgerliga partierna knappast med ett ord de stora ekonomiska problem som vårt land stod inför. Man gick i stället ut med stora löften om t. ex. sysselsättningsökningar, skattesänkningar och vårdnadsbidrag. Socialdemokraterna pekade däremot på de växande problem som vi skulle komma att möta och att dessa krävde stora insatser för att vi skulle kunna vidmakthålla vår starka ekonomi och en full sysselsättning. I den borgerliga trepartiregeringens första regeringsdeklaration berördes inte heller de kommande strukturproblemen med ett enda ord. Allvaret i den ekonomiska situationen präglade ej heller den borgerliga regeringens första budget. Den var kraftigt expansiv, dock utan att anvisa några lösningar på de grundläggande ekonomiska problem som vårt land nu stod inför. Den allmänt expansiva politiken stod sig emellertid endast . gjorde den borgerliga regeringen en helomvändning. Genom en rad olika åtstramningsåtgärder riktade mot löntagarna och hushållen inleddes den s. k. svångremspolitiken. Man höjde olika skatter på konsumtionen, man devalverade den svenska kronan på mindre än . Kombinationen av en långsam internationell tillväxt och en hård inhemsk åtstramning ledde till att produktionen stod stilla . Den privata konsumtionen gick kraftigt tillbaka, och arbetslösheten steg till en mycket hög nivå. Särskilt ungdomarna kom att drabbas hårt av den stora arbetslösheten. Genom denna svångremspolitik skapades ett underutnyttjande av de ekonomiska resurserna i vårt land, vilket lett till mycket betydande produktionsförluster. Jämfört med en utveckling med normal tillväxt låg produktionen räknad i fasta priser vid utgången av 1978 inemot lägre än vad som var möjligt. Jämfört med utvecklingen i de andra länderna inom OECD-området representerar den svenska ekonomins utveckling under dessa år ett bottenrekord. Det är givet att såväl sysselsättning och levnadsstandard som statsfinanser skulle varit väsentligen mycket bättre om våra produktionsmöjligheter hade utnyttjats i samma grad som under den socialdemokratiska regeringens tid. Den borgerliga regeringens svångremspolitik har inneburit ett slöseri med våra ekonomiska resurser, vilket är utmanande Mot 1978/79: 2692 med tanke på alla de behov och brister som fortfarande gör sig gällande i vårt samhälle. Det finns här anledning att framhålla att denna ekonomiska utveckling i första hand skapats genom en svag inhemsk efterfrågan. 1 den ekonomisk-politiska debatten har uppehållit sig vid den svenska exportindustrins utveckling. Men det faktiska förhållandet är att nettoefterfrågan från utlandet (export av varor och tjänster minus import av varor och tjänster) har stått för ett expansivt element under både 1977 och 1978. Till en del har detta kommit till stånd genom en importutveckling som har varit svagare än exportutvecklingen, men nettoeffekten har likväl varit att den konkurrensutsatta delen av vår ekonomi inte kan skyllas för den svaga utvecklingen. Denna har i stället skapats genom en nedgång av den privata konsumtionen och av kapitalbildningen. I synnerhet har lageromslaget spelat en väsentlig roll. I dessa avseenden redovisade trepartiregeringen bedömningar av utvecklingen som senare visade sig vara grovt felaktiga och missledande. Man trodde exempelvis att BNP skulle stiga med inemot och att den privata konsumtionen skulle öka . I själva verket minskade båda kraftigt. Man trodde på en fortsatt uppgång av industriinvesteringarna. I själva verket sjönk dessa och året därefter. Den bild som trepartiregeringen gav i sina finansplaner har på en lång råd punkter visat sig vara grovt missvisande. Åtstramningen av hushållens köpkraft står i bjärt kontrast mot budgetutvecklingen. Underskottet i statens budget har vuxit i en takt som saknar sin motsvarighet både tidigare i vårt land och i vår omvärld. I viss utsträckning förklaras denna försvagning av utgifter som sattes in för att möta den arbetslöshet som åtstramningen bidrog till att driva fram. En ytterligare anledning till de försämrade statsfinanserna var de automatiska utgiftsökningar som följde av den kraftiga inflation som den borgerliga regeringens politik ledde till och som även fått omfattande statsfinansiella konsekvenser . En allmän oförmåga att hålla en med hänsyn till läget nödvändig kontroll över statsutgifterna har ytterligare förvärrat den statsfinansiella situationen. Vid sidan av det direkta stöd som riktats till företagen för att upprätthålla sysselsättningen har även mycket omfattande åtgärder vidtagits för att förstärka deras finansiella situation. Av störst betydelse är det etappvisa borttagandet av den allmänna arbetsgivaravgiften, vilket sammantaget lett till en budgetförsvagning på ca . Härutöver kommer en rad andra förmåner som riktats speciellt till företagen. Tillsammans med effekterna av de tre devalveringarna och en mycket återhållsam löneutveckling har detta medfört en mycket kraftig förstärkning av företagens finansiella ställning. Trots denna kraftiga förbättring av företagens ekonomi har emeller 1978/79: 2692 tid investeringarna försvagats. Särskilt kraftig har nedgången varit för industriinvesteringarna, vilka minskade med . Företagen har således inte använt sina förstärkta finansiella resurser till ökade investeringar utan har valt att i stället förstärka sin likviditet och sin finansiella ställning. Sysselsättningen inom industrin har minskat kraftigt. Detta har i sin tur lett till att den utveckling i riktning mot en förbättrad regional balans som gällde brutits och ersatts med en växande regional obalans. Det har också lett till att vår exportkapacitet i ett längre perspektiv knappast kommer att kunna klara de anspråk som ställs på denna för att vi på nytt skall kunna återvinna vår externa balans. framstod det som klart att den svenska ekonomin stod inför stora problem. Sviterna från krisen 19741975, den försvagade internationella tillväxten och tillkomsten av nya industriländer skulle komma att leda till en skärpt konkurrenssituation och ett betydande behov av nydaning inom det svenska näringslivet. Skulle vi kunna klara de framtida sysselsättningskraven, måste en förnyelse och utveckling komma till stånd inom vår industri som gjorde att vi kunde möta de växande problemen. Som en följd härav var det också nödvändigt att begränsa konsumtionsökningarna i förhållande till de kraftiga uppgångar som skett . Man kan mot bakgrund av den utveckling vi nu faktiskt haft med alla de påfrestningar de inneburit för de svenska löntagarna fråga sig om utvecklingen under dessa år förde oss närmare en lösning på dessa för vår framtid så centrala problem. Tyvärr måste konstateras att detta inte är fallet. Politiken har visserligen lett till en kraftig åtstramning av den privata konsumtionen som lagt tunga bördor på de lägre inkomsttagarna och som skapat en onödig ökning av arbetslösheten. Detta har skett som den borgerliga majoriteten i fört en allmän fördelningspolitik som lett till ökade klyftor i jämförelse med den socialdemokratiska politiken. Men de frigjorda resurserna har inte utnyttjats till en förstärkning av våra framtida produktionsmöjligheter. Det mest konkreta resultatet av löntagarnas uppoffringar har i stället blivit att företagens vinster ökat. Tillsammans med den dramatiska försvagningen av statens finanser lägger detta en mycket dålig grund för det fortsatta arbetet med stabiliseringen av den svenska ekonomin. Vi står med andra ord nu sämre rustade att lösa 1980-talets sysselsättnings- och stabiliseringsproblem. Den uppgång som man nu ser framför sig förändrar inte i någon avgörande grad denna situation. Investeringarna ligger fortfarande på en alltför låg nivå och strukturproblemen kvarstår. Snarare kan konjunkturuppgången när den, som , kommer till stånd i ett läge med kraftig finansiell obalans i ekonomin skapa nya problem genom alltför snabbt stigande vinster och stigande priser. 1978/79: 2692 medlens ekonomiska politik, som i så hög grad tillämpats av de båda borgerliga regeringarna, har således inte kunnat lösa vårt lands ekonomiska problem. Målen för socialdemokratins ekonomiska politik Huvudmålen för socialdemokratins ekonomiska politik är att skapa arbete och välfärd åt alla, att fördela produktionsresultat, förmögenheter och inflytande på ett rättvist och demokratiskt sätt. De ekonomiska förhållandena spelar en avgörande roll för samhällets möjligheter att skapa sysselsättning och en ekonomisk och social trygghet. Utvecklingen i vårt land visar på ett övertygande sätt att sociala och fördelningspolitiska mål kan förverkligas både snabbare och mer genomgripande om den underliggande ekonomin är stark och expansiv. De ekonomiska framstegen och åtgärder som stärker landets produktionsförmåga utgör således viktiga medel för att uppnå mera grundläggande sociala och politiska värden. En fortsatt ekonomisk tillväxt lägger grunden för en ökad sysselsättning och välfärd och skapar möjligheter att utjämna inkomster och förmögenheter. Föreställningen om att sysselsättnings- och fördelningsproblemen lättare skulle lösas i ett samhälle med nolltillväxt saknar stöd i erfarenheten. Tvärtom finns det mycket som talar för att strukturproblemen kan bli avsevärt svårare att lösa i en sådan ekonomi och att även motsättningarna skärps när det gäller fördelningen av de ekonomiska resultaten. Inte heller i en ekonomi med nolltillväxt undgår man kraven på omställning och anpassning till den internationella utvecklingen. Men omställningarna blir betydligt svårare att möta när det inte finns andra sektorer med ökande produktion och sysselsättning som kan kompensera utvecklingen i de tillbakagående branscherna. Det är emellertid för socialdemokratin ett oeftergivligt krav att de växande resurserna fördelas på ett rättvist sätt och att den ekonomiska tillväxten verkligen leder till en reellt ökad jämlikhet. Ett viktigt inslag i jämlikhetspolitiken är också att det råder balans i fråga om arbete och inkomster mellan olika delar av vårt land. Tillbakagången i dessa avseenden med borgerlig majoritet i kräver nu förnyade ansträngningar. framförs argumentet att en minskad jämlikhet är en nödvändig förutsättning för att den ekonomiska tillväxten skall kunna vidmakthållas. Denna uppfattning har t. ex. kommit till klart uttryck i den s. k. . Socialdemokratin har emellertid alltid tagit avstånd från dessa uppfattningar. För oss är det gemensamma ansvaret för framtiden den enda hållbara grunden för en fortsatt tillväxt av våra ekonomiska resurser. t2 1978/79. 1978/79: 2692 lar vår skattepolitik. Det låg bakom tillkomsten av ATP-reformen en av de största tillväxtbefrämjande reformerna i vårt land. Det är även ett viktigt motiv för arbetarrörelsens engagemang i löntagarfonderna. Stabila priser är på samma sätt som en fortgående tillväxt av våra ekonomiska resurser avgörande för såväl fördelningspolitiken som när det gäller de långsiktiga sysselsättningsmålen. En fortgående inflation leder ofta till en orättvis omfördelning av ekonomiska tillgångar och utgör även ett hot mot sysselsättningen och den internationella konkurrenskraften. En dämpning av den alltför höga inflationstakten utgör därför ett nödvändigt led i en politik som syftar till att trygga sysselsättningen och att skapa en rättvis fördelning av inkomster och förmögenhet. En viktig förutsättning för att vi skall kunna bibehålla vårt ekonomiska oberoende och på våra egna villkor förverkliga målen full sysselsättning och en rättvis fördelning av produktionsresultaten är vidare att vi på lång sikt har balans i våra utrikes affärer. Ett över bestående underskott leder till ett växande beroende av långivare. Betalningsbalansen kommer även att belastas med växande räntebetalningar. Den förbättring som kunnat registreras i vår utrikesbalans sammanhänger i stor utsträckning med trepartiregeringens arbetslöshetsskapande politik. I takt med att ekonomin nu tar fart finns det mot bakgrund av den svaga finanspolitiken risk för att vi på nytt kommer in i ett läge med växande underskott. Politiken måste därför inriktas på att åstadkomma en långsiktig och stabil balans i våra utrikes affärer. För socialdemokratin är människors rätt till arbete och social trygghet det främsta politiska målet. Vi kan nu konstatera att de borgerliga partiernas ekonomiska politik inte kunnat lösa de stora problem vi står inför . Snarare har man genom en svag finanspolitik och ett ensidigt stöd till företagens vinster skapat ytterligare svårigheter att klara de stora problem vi står inför. Vi måste i stället i samverkan mellan samhälle, löntagare och näringsliv lägga grunden för framtidens sysselsättning. Detta kommer att kräva ett hårt arbete. Men genom gemensamma ansträngningar, genom långsiktighet och beslutsamhet i handlandet kan vi lösa problemen och återskapa tryggheten och tillförsikten . Enligt bedömningarna i folkpartiregeringens kompletteringsproposition kommer den ekonomiska utvecklingen att vara kraftigt expansiv. Bruttonationalprodukten (BNP) beräknas stiga med . Praktiskt tagit samtliga efterfrågekomponenter beräknas öka. Av störst betydelse är visserligen lageromslaget, som inte bidrar till någon mera 1978/79: 2692 långsiktig uppgång i ekonomin. Men därutöver ökar såväl den privata konsumtionen som exporten med relativt höga tal. kraftig tillbakagång vänder nu investeringssidan. De totala bruttoinvesteringarna beräknas stiga inom industrin med i volym. Den totala siffran för näringslivet är emellertid i stor utsträckning en statistisk illusion, som uppstår till följd av att de stora utförsäljningarna från handelsflottan nu beräknas upphöra. Den underliggande investeringstrenden inom näringslivet är således fortfarande svag särskilt i fråga om byggnadsinvesteringarna. Det är mycket som pekar på att den svenska ekonomin nu befinner sig i en uppåtgående konjunkturfas. stagnation har vi således nu möjligheter att ta tillbaka en del av det som vi förlorat . På flera punkter har man dock anledning att ifrågasätta de bedömningar som redovisats i den reviderade finansplanen. En av dessa gäller den optimistiska exportprognosen. Denna bygger bl. a. på en förutsättning om en vidmakthållen uppgång inom OECD-området. Enligt senaste prognos skulle man dock ha anledning räkna med en viss försvagning av utvecklingen i vår omvärld . Något hänsynstagande till detta synes emellertid inte ha skett i regeringens bedömningar. Bedömningarna bygger vidare på förutsättningen om ett fortsatt återtagande av marknadsandelar. Enligt analyserna i finansplanen och nationalbudgeten skulle en väsentlig anledning till de återvunna marknadsandelarna vara att den svenska exportindustrin och den med importen konkurrerande verksamheten sänkt sina priser i jämförelse med konkurrentländernas. kan vi emellertid med hjälp av nu tillgänglig statistik konstatera att de svenska företagen på en lång rad områden redan kraftigt höjt sina priser. Enligt den senast föreliggande konjunkturbarometern räknar man med fortsatt kraftiga prishöjningar . Företagen har med andra ord inte följt den tidigare regeringens uppmaning att solidarisera sig med den förda devalveringspolitikens syften, utan de utnyttjar det utrymme som denna skapat till prishöjningar och vinstförbättringar. Men detta kan få som konsekvens att den volymmässiga uppgången och alltså även effekterna på produktion och sysselsättning blir mindre än vad man beräknat i den reviderade finansplanen. Den förväntade exportökningen kan också komma att dämpas på grund av svårigheterna för skogsindustrierna att få fram den nödvändiga skogsråvaran. I den reviderade finansplanen presenteras även en prognos för bytesbalansen, som innebär att underskottet på denna skulle växa från ca 1978 till 1979. På denna punkt har regeringen korrigerat bedömning, som resulterade i ett ännu större underskott nämligen . Bytesbalansproblemen är således långt ifrån övervunna, 1978/79: 2692 utan snarare när vi nu går in i en uppåtgående konjunktur kan de på nytt bli ett akut problem.