mot · G2022020 · 1979-01-25 00:00:00 — För att de grundläggande problemen i den svenska ekonomin skall kunna lösas krävs en snabb ökning av industrisektorn, varav följer att stora krav måste ställas på investeringarnas omfattning. Behovet av kraftigt ökade investeringar inom industrin understryks ytterligare av att det nu också måste vara fråga om att ta igen den kraftiga nedgång som skett . Mot den bakgrunden kommer det alltså att bli nödvändigt med mycket stora årliga ökningar av industriinvesteringarna. Den uppgång som förutses i finansplanen för industriinvesteringarna framstår mot den bakgrunden som helt otillräcklig. En kraftig ökning av industriinvesteringarna aktualiserar frågan om företagens kapitalförsörjning. Eftersom en stor del av investeringarna kan komma att ske i form av ökad satsning på forskning och utveckling av nya produkter, utveckling av nya marknader och andra nysatsningar där möjligheterna till lånefinansiering är begränsade, uppstår ett stort behov av mer riskbärande kapital än vad som normalt kan tillgodoses via kreditmarknaden. Detta förhållande understryks ytterligare av den minskning av företagens soliditet som skett . Företagens kapitalförsörjningsproblem blir därför i hög grad en fråga om kapital med hög grad av riskvillighet. Ett centralt inslag i en näringspolitik måste därför vara att förbättra förutsättningarna för industrins försörjning med riskbärande kapital. Ett sådant program bör omfatta följande punkter: En fortsatt utbyggnad av Investeringsbank. En kraftig ökning av bankens utlåningskapacitet är angelägen. Vad som emellertid framstår som särskilt angeläget är att banken får förbättrade möjligheter att i sin utlåningsverksamhet ta större risker än . Endast på detta sätt kan banken fullgöra den näringspolitiska uppgift som är dess egentliga syfte. Endast på det sättet kan också banken komma att utgöra ett värdefullt komplement till affärsbankssystemet. En ökad risktagningskapacitet från bankens sida förutsätter emellertid en väsentlig förstärkning av det egna kapitalet. Mot den bakgrunden är det nödvändigt att Investeringsbankens eget kapital kan ökas i tillräcklig omfattning. Eftersom regeringen aviserat sin avsikt att närmare behandla Investeringsbankens verksamhet i den kommande industripolitiska propositionen, återkommer vi med mer detaljerade förslag i detta avseende i vår motion med anledning av denna proposition. Inte minst utvecklingen har visat den stora betydelse som fjärde AP-jonden har för industrins försörjning med eget kapital. Fjärde AP-fondens verksamhet kan här vara av avgörande betydelse, och det är därför väsentligt att dess möjlighet till aktieplaceringar successivt ökas. Regeringen har aviserat sin avsikt att närmare behandla fjärde AP-fondens verksamhet i samband med proposition på grundval av kapitalmarknadsutredningens förslag. Vi avser för vår del att återkomma med mer detaljerade förslag om en kraftig utvidgning av fjärde AP-fondens verksamhet i samband med vår motion i anledning av den propositionen. har socialdemokratin i samförstånd med krävt inrättande av en särskild struktur- och industriutvecklingsfond för att förbättra företagens försörjning med risktagande kapital och därigenom underlätta finansieringen av nya, framtidsinriktade investeringar. Utvecklingen i vårt land har sedan detta förslag första gången lades fram visat behovet av en sådan fond. Ett stort antal konkreta exempel finns på stora investeringar som inte kommit till stånd genom att denna typ av riskbärande kapital saknats. Vi upprepar därför ånyo vårt krav att en struktur- och industriutvecklingsfond skall inrättas i överensstämmelse med de förslag som framfördes bl. a. i motionen 1977/78: 1970. Fonden bör således ges en omslutning av redan under sitt första verksamhetsår. Den bör inrättas och läggas vid sidan av statsbudgeten men ges möjlighet att med statliga garantier gå ut på de internationella lånemarknaderna för att finansiera delar av sin verksamhet. Strukturfonden bör tillföras av statsmedel . Därtill bör den ges möjligheter att låna upp kapital inom en ram på under sitt första verksamhetsår. För att fonden på ett effektivt sätt skall kunna fungera som ett medel för att åstadkomma offensiva framtidsinriktade investeringar inom ramen för en samordnad näringspolitik bör i dess styrelse finnas representanter för såväl löntagare och näringsliv som den statliga sektorn, där löntagarna är i majoritet. Vår avsikt är att i vår motion i anledning av regeringens förslag till framtida industripolitik ytterligare utveckla frågan om struktur- och industriutvecklingsfondens verksamhet. Det är väsentligt att de statsägda företagen spelar en aktiv roll inom ramen för näringspolitiken. Staten har som ägare av dessa företag ett särskilt ansvar för att investerings- och utbyggnadstakt ligger på en hög nivå. Mot den bakgrunden bör regeringen ges i uppdrag att inleda överläggningar med de statliga företagen i syfte att stimulera dem till att utarbeta ett investeringsprogram . Regeringen bör sedan redovisa resultatet av denna verksamhet för och i det sammanhanget också lägga fram förslag om nödvändiga åtgärder för att säkra investeringsprogrammets finansiering. De mindre och medelstora företagen En politik syftande till arbete, trygghet och utveckling måste grundas på insatser för att stimulera näringslivets utveckling. De mindre och medelstora företagen spelar i detta sammanhang en mycket betydelsefull roll. Mer än 1 miljon människor är direkt verksamma i dessa företag. En betydande del av den socialdemokratiska näringspolitiken har varit inriktad på att stödja dessa företag. Det kan i detta sammanhang erinras om att de nuvarande företagarföreningarna inrättades på initiativ av den dåvarande socialdemokratiska regeringen med ett socialt och sysselsättningspolitiskt syfte. har en lång rad olika insatser gjorts. Det kan i detta sammanhang räcka med att nämna några exempel. Inrättandet av Industrikredit, Företagskredit och Företagskapital har direkt syftat till att stödja småföretagens kapitalförsörjning. Även Investeringsbanken bedriver i detta avseende en betydelsefull verksamhet. Mycket väsentlig i sammanhanget är också hantverks- och industrilånefonden, industrikreditgarantilånen och de särskilda strukturgarantier som inrättats för vissa branscher. Lokaliseringslånen och lokaliseringsbidragen har haft en mycket stor betydelse för småföretagen. Via STU och statens utvecklingsfond har tekniskt utvecklingsarbete och innovationsverksamhet kunnat finansieras. I de fyra nordligaste länen har Norrlandsfondens verksamhet haft stor betydelse. Service- och rådgivningsverksamhet riktad till de mindre företagen spelar också en betydande roll. Åtgärder som den tidigare regeringen vidtagit på detta område kan exemplifieras med den kraftiga förstärkningen av stödet till företagarföreningarna, utvecklandet av SIFU, uppbyggandet av olika branschprogram som omfattar stöd till utbildning, konsultundersökningar, konsulenter etc. Av stor betydelse för administrationen och planeringen av de olika nämnda åtgärderna har varit inrättandet av statens industriverk. Insatser av nämnda slag kan vara betydelsefulla för att undanröja de särskilda hinder och problem som de mindre företagen ibland ställs inför. Man får emellertid inte förbise att de mindre företagen är en integrerad del av hela det svenska näringslivet. Den avgörande betydelsen för dessa företags utveckling har alltså den allmänna utvecklingen inom näringslivet. Åtgärder som syftar till att stimulera näringslivets utveckling är därför av stor betydelse även för de mindre företagen. Detta framgår särskilt tydligt i den nu aktuella situationen. Det är inte förmögenhetsskatten som är det stora problemet för de mindre och medelstora företagen utan den allmänna ekonomiska utvecklingen och den ekonomiska politik som de borgerliga regeringarna fört. Genom att de borgerliga regeringarna försummat att satsa på bostadsbyggandet har en kraftig minskning av byggandet inträffat. Detta har fått allvarliga återverkningar på en rad mindre företag inom byggnadsbranschen. Men även serviceföretag inom transportsektorn är mycket beroende av byggnadsverksamheten. En ökning av byggnadsverksamheten skulle också få positiv återverkan på mindre företag inom byggnadsmaterialbranschen, t. ex. sågverk och handelsbrädgårdar. Industriinvesteringarna beräknas, som tidigare nämnts, ha minskat med sammanlagt . Det innebär en kraftig dämpning av efterfrågan på verkstadsindustrins produkter. Ett mycket stort antal mindre och medelstora företag är verksamma som underleverantörer till stora verkstadsindustriföretag. En minskad efterfrågan på verkstadsindustrins produkter medför alltså ett kraftigt efterfrågebortfall för dessa mindre företag. De starka prisstegringarna har medfört att löntagarnas köpkraft urholkats. Detta leder i sin tur till en minskad efterfrågan på privata konsumtionsvaror. Eftersom en lång rad mindre och medelstora företag är verksamma med tillverkning av konsumtionsvaror, framför allt inom handeln, innebär det kraftiga efterfrågebortfallet ett stort problem för många mindre företag. De flesta småföretag är verksamma inom servicesektorn och är lokalt begränsade. Problemen inom bl. a. gruv-, järn- och stål- och tekoindustrin innebär att industrisysselsättningen på en lång rad orter i landet är hotad. Nedläggningen av ett företag som är det dominerande på sin ort innebär inte bara stora omställningsproblem för de direkt berörda utan också att underlaget för verksamheten i en lång rad serviceföretag försvinner. Det gäller inte enbart sådana företag som är verksamma som underleverantörer eller med direkt service till industrin utan också all den service som de anställda vid dessa företag efterfrågar. Dessa exempel visar vilken avgörande betydelse den allmänna näringspolitiska utvecklingen har för de mindre företagens utveckling. frågan på deras produkter och underlag för deras verksamhet är den helt avgörande faktorn. En ekonomisk politik syftande till att stimulera arbete, utveckling och investeringar torde därför vara det mest verksamma medlet att erbjuda de mindre och medelstora företagen förbättrade villkor. Men det behövs också särskilda åtgärder för att stödja småföretagens utveckling. Småföretagen är oftast inte tillräckligt stora för att kunna hålla sig med egna anställda för olika specialuppgifter. Samhällets insatser behövs också för att småföretag som är underleverantörer inte skall riskera att pressas hårt av att stå i beroendeställning till stora och starka beställarföretag. Småföretagen har också problem med sin kapitalförsörjning vilka stora företag inte har. Samhällets insatser för småföretagen bör vidgas, framför allt när det gäller stöd och rådgivning för marknadsföring och teknisk utveckling. Etablerande av särskilda handelshus är en idé som bör prövas i det sammanhanget. Särskilt stöd till tillfälligt eller permanent deltagande i olika former av mässor och utställningar kan också vara betydelsefullt. Vi har tidigare redovisat synpunkter på olika former av stöd till forskning och teknisk utveckling, vilka torde komma att vara av stor betydelse för de mindre och medelstora företagen. Eftersom det behövs kraftigt ökade insatser av samhället för att ge de små företagen bättre utvecklingsmöjligheter, är det viktigt att statens och kommunernas ekonomi inte undergrävs. Därför är det oförsvarligt att driva en agitation som går ut på att skapa intrycket att minskade skatter och avgifter till stat och kommun skulle vara de angelägnaste åtgärderna för småföretagen. Vår avsikt är att i samband med den industripolitiska propositionen lägga fram ett samlat åtgärdsprogram syftande till att förbättra förutsättningarna för de mindre och medelstora företagen. Omedelbara insatser för att öka industriproduktionen och industrins kapacitetsutnyttjande Det är från industripolitiska utgångspunkter utomordentligt angeläget att den stora outnyttjade kapacitet som f. n. finns inom den svenska industrin så snabbt som möjligt kan komma att utnyttjas fullt. En viktig utgångspunkt för den ekonomiska politiken bör därför vara att åstadkomma ett ökat kapacitetsutnyttjande. Samhället bör därför utnyttja de medel som finns inom olika områden, för att öka efterfrågan. Ett område där goda förutsättningar för detta finns som angelägna behov gör sig gällande är byggnadssektorn och framför allt bostadsbyggandet. Byggandet spelar en stor roll i den svenska ekonomin. redning från statens industriverk (Byggnadsindustri och byggnadsmaterialindustri, SIND 1977: 5 och 1978: 5), som redovisar förhållandena , var drygt var sjätte yrkesverksam svensk sysselsatt inom näringar som direkt eller indirekt är beroende av byggnadsverksamheten. Byggnadsbranschen sysselsatte totalt omkring 485 000 personer, varav i runt tal 335 000 var verksamma i själva byggandet och ca 150 000 i produktion av byggnadsmaterial. Till detta kommer indirekt berörda av byggandet, t. ex. inom den kommunala administrationen, bank- och försäkring samt servicenäringar. Sammantaget räknar SIND med att byggnadsverksamheten svarade för drygt 650 000 arbetstillfällen . Byggnadsverksamheten är en, jämfört med andra näringsgrenar, synnerligen importsnål bransch. av omsättningen i byggsektorn av import. Då hade import i samtliga led inkluderats, sålunda även t. ex. bränsle och drivmedel i materialproduktionsledet. förekommer en betydande och växande export av byggnadsmaterial och tjänster från byggsektorn i övrigt. , fram till bostadsbyggandets begynnande återhämtning , har praktiskt taget samtliga efterfrågesektorer utvecklats negativt. föll t. ex. bostadsproduktionen till sin lägsta nivå ; 53 000 lägenheter påbörjades, varav endast 13 000 i flerfamiljshus. och handels- och kontorshusinvesteringar . Endast det offentliga byggandet ökade, bl. a. genom kommunernas daghemsutbyggnad. fortsatte minskningen av industrins och handels bygginvesteringar i ännu snabbare takt (minus resp. minus ). Det offentliga byggandet och särskilt det kommunala uppvisade emellertid förhållandevis stora ökningar. För bostadsbyggandets del blev 1977 ett föga hedrande rekordår. Allt fler orter började rapportera tendenser till bostadsbrist, vilken framför allt hade börjat drabba de unga, nytillträdande på arbetsmarknaden. Eftersom bristtendenserna uppkom med stigande arbetslöshet, fanns det anledning att räkna med att i ett kommande, bättre sysselsättningsläge bristtendenserna skulle bli allt allvarligare. har därför kraven vuxit sig allt starkare från många håll på att bostadsbyggandet måste ökas. I har detta krav framförts med skärpa av socialdemokratin. Utanför har det fått stöd av en enig fackföreningsrörelse och av arbetsgivarorganisationer, bostadskooperationen, byggherrar, hyresgäströrelse m. fl. Från samhällsekonomiska utgångspunkter skulle en stimulans av byggandet och särskilt bostadsbyggandet enbart ha gynnsamma effek Eftersom omsorgen om vår bytesbalans kräver särskilda hänsyn, skulle en stimulans av byggandet vara mer gynnsam än flertalet andra åtgärder, på grund av den ringa importandelen. Dessutom visar erfarenheterna att en stimulans av byggandet på hemmamarknaden ger möjligheter till produktutveckling, som kan spela stor roll för vår export av byggande och byggmaterial. Det är bl. a. mot denna bakgrund inte förvånande att en enig ekonomisk expertis gett sitt stöd för en stimulans av byggnadsinvesteringarna. Den kraftiga nedgången av bostads- och byggnadsinvesteringarna har följts av ökad arbetslöshet inom byggnadsindustrin. Byggnadsarbetarna har under innevarande och föregående vintrar uppvisat de högsta arbetslöshetssiffrorna som förekommer i någon bransch. har avgången från byggnadsarbetarkåren fortsatt i snabb takt, vilket i sin tur skapar betydande rekryteringsproblem. Ungdomar vågar inte söka sig till en utbildning till byggnadsarbetare så länge sysselsättningsförutsättningarna är så osäkra som f. n. Liknande problem förekommer i den högre utbildningen till branschen. I stället sker en utveckling mot allt ogynnsammare åldersfördelning. Dessa problem har uppkommit som på vissa orter tendenser till brist på arbetskraft rapporteras. Genom den stora avgången från byggnadsarbetarkåren finns inte resurser tillgängliga den dag byggandet vänder åter uppåt. Om man inte med alla till buds stående medel skapar utjämning i sysselsättningen inom branschen, kommer resurser att försvinna till andra sektorer, varvid flaskhalsar och överhettning uppstår vid försök att på nytt öka byggandet. Problem liknande dessa förekommer även i det materialproducerande ledet av byggnadssektorn. Bortfall av efterfrågan betyder nedrustning av resurser, som inte finns tillgängliga när efterfrågan vänder uppåt igen. Resultatet blir att denna efterfrågan måste täckas genom ökad import. Att på nytt bygga upp kapaciteten i byggnadsindustrin och materialsektorn till den nivå som erfordras är dyrt och kommer att ta . I långa stycken, särskilt när det gäller materialindustrin, är utvecklingen troligen inte möjlig att vända. Stimulans av byggnadsverksamheten bör därför vara en primär uppgift i den ekonomiska politiken både på kort och på lång sikt. Underlåtenheten att slå vakt om byggnadssektorns produktionskapacitet har varit en av de borgerliga regeringarnas allvarligaste underlåtenhetssynder. i följd har regeringens målsättningar om ett ökat bostadsbyggande underskridits. Det har dessutom varit fråga om förhållandevis blygsamma mål. beräknade man i finansplanen att påbörjandet av nya lägenheter skulle bli knappt 60 000 lägenheter. Utfallet blev 53 000. angavs målet till 60 000 lägenheter medan utfallet preliminärt uppskattas till 58 000. Det är problem på flera områden som ligger bakom misslyckandena att öka bostadsproduktionen till en mera tillfredsställande nivå. Vi har berört dessa frågor närmare i vår motion 1978/79: 788, Solidarisk bostadspolitik. Ett särskilt problem för bostadsbyggandet, som vi här vill peka på, är den dåliga planberedskapen i kommunerna. Kvarstående problem med outhyrda lägenheter har givetvis lett till att kommuner och bostadsföretag i sin planering av nyproduktion iakttar stor försiktighet. Det finns emellertid tendenser till att försiktigheten spritt sig även till kommuner som inte själva har outhyrda lägenheter. De negativa erfarenheterna av avsättningsproblem i ett antal hårt drabbade orter torde därigenom verka hämmande på byggviljan i stora delar av landet. Benägenheten att ta även mindre risker vid planeringen av nyproduktionen torde vara låg hos många kommuner och byggherrar . Den pågående strukturomvandlingen inom flera av våra basnäringar har skapat osäkerhet om den framtida sysselsättningen på många håll. Det är i sådana lägen inte förvånande att kommunerna ofta föredrar att vänta med initiativ till nyproduktion av bostäder tills efterfrågetrycket blir entydigt och klart. Program för ökad bostadsproduktion Det finns, som framhållits, en rad hinder för en ökning av bostadsproduktionen till de nivåer som erfordras för balans på bostadsmarknaden . Som tidigare framhölls är det angeläget att snabbt vidta åtgärder för att bättre utnyttja den lediga kapacitet som finns inom byggnadsindustrin, hos materialproducenterna liksom inom konsultbranschen. Ett program för samverkande åtgärder för att öka produktionen, särskilt av lägenheter i flerbostadshus, är därför mycket angeläget. En hörnsten i ett sådant program bör vara åtgärder för att komma till rätta med svårigheterna att få belåning av produktionskostnaderna. Från socialdemokratiskt håll har vi i motioner krävt att de akuta kostnadsproblemen skall åtgärdas genom att ett särskilt räntefritt och stående tilläggslån införs för nyproduktionen. Andra viktiga punkter i ett program för ökat bostadsbyggande är: Kreditsvårigheter måste undanröjas för nyproduktionen av bostäder. Regeringen måste med kraft hävda bostadsbyggandets kreditbehov i förhandlingarna med bankerna. Regeringen har genom den kreditpolitiska lagstiftningen fått medel att tillgripa om de frivilliga överenskommelserna inte följs. Planfrågorna i samband med bostadsbyggandet måste handläggas på ett sådant sätt att tvära kast i tillämpningen undviks. Risken för att antalet outhyrda lägenheter skall bli alltför stort är en mycket betydelsefull hämsko på byggviljan . Kommuner och byggherrar känner osäkerhet inför den kortsiktiga efterfrågan, som är strikt beroende av konjunkturutvecklingen i olika branscher och av den pågående strukturomvandlingen. Många kommuner föredrar att avvakta utvecklingen. I syfte att främja en jämn bostadsproduktion bör därför införandet av en hyresgaranti för outhyrda lägenheter övervägas. Staten skulle sålunda lämna ekonomiskt stöd för outhyrda lägenheter i flerbostadshus hos allmännyttiga och rikskooperativa bostadsföretag fram till dess att lägenheterna blir uthyrda. Förslag om insatser på dessa områden har lagts fram i vår motion om bostadspolitiken, och ett genomförande av dessa har stor betydelse för den näringspolitiska utvecklingen inom detta viktiga område av vår ekonomi. bör därför göra ett särskilt uttalande om det starka näringspolitiska behovet av åtgärder för att stimulera bostadsbyggandet. Med hänvisning till vad som anförs i motionen hemställs 1. beslutar att till Statens fond för stöd till uppfinnare för /80 under fjortonde huvudtiteln anvisa ett investeringsanslag av , 2. beslutar att till Styrelsen för teknisk utveckling: Teknisk forskning och utveckling för /80 under fjortonde huvudtiteln anvisa ett i förhållande till regeringens förslag med 20 milj. kr. förhöjt reservationsanslag till , 3. beslutar att hos regeringen anhålla att regeringen inrättar en särskild verksamhet vid styrelsen för teknisk utveckling för utvecklingsarbete initierat av arbetstagare, i enlighet med vad som anförs i motionen, 4. beslutar att hos regeringen anhålla att regeringen upprättar särskilda utvecklingsbolag i enlighet med vad som anförs i motionen, 5. beslutar att inrätta en särskild struktur- och industriutvecklingsfond i enlighet med vad som anförs i motionen, 6. beslutar att till Strukturfonden för /80 under fjortonde huvudtiteln anvisa ett investeringsanslag om 2 , 7. beslutar att hos regeringen anhålla att regeringen ger de statliga företagen i uppdrag att utarbeta investeringsprogram och att regeringen på grundval av dessa förelägger förslag till finansieringen. 1978/79:2020 19 () () ()() () () HANS () () () () () () () () () ()