mot · G2021459 · 1979-01-25 00:00:00 — av om rätten till jakt I en motion till föregående (motion 1977/78:790) krävdes en sådan ändring av jaktlagens 2 § 1 mom. att jakträtten skiljs från markäganderätten. Det påpekades också att lagen-trots att den antogs - har ett feodalistiskt drag och att lagen var övermogen för revidering. kuriösa avslagsmotivering var knappast sakligt grundad. I betänkandet (JoU 1978/79:4) sades: Utskottet vill nämna att en av huvudpunkterna i lagen (1938:274) om rätt till jakt - jaktlagen - är att jakträtten tillkommer markägaren på honom tillhörigt område. Med jakträtten följer emellertid också vissa skyldigheter för jakträttsinnehavaren i fråga om jaktvården. Detta förhållande har fått sitt uttryck bl. a. i 1 § 2 st. jaktlagen. Där stadgas att jakträttsinnehavare bör genom ändamålsenlig och efter tillgången på villebråd lämpad jakt ävensom, där så lämpligen kan ske, genom åtgärder för villebrådets skydd och förkovran sörja för bevarandet av ett artrikt och livskraftigt villebrådsbestånd. Vad utskottet med dessa truismer uppenbarligen vill göra gällande är att a) godsägare, b) skogsbolag, c) och d) penningstarka jakträttsarrendatorer är bättre lämpade att svara för viltvården än samhällsorgan och jägarorganisationer på riks- och regional nivå. Så förhåller det sig naturligtvis inte. Privatägande av mark med åtföljande privilegier att beskatta nationella tillgångar är ingen garanti för bevarandet av ett livskraftigt villebrådsbestånd. Däremot finns det exempel på att avskaffandet av sådana privilegier har gynnat viltstammen, såväl beträffande hjortdjur som småvilt. - organ för - Landsbygdens jägare - har haft en artikelserie om jakt och jaktlagar i främmande länder. I nr 5/1978 skildrades jaktförhållandena i . I artikeln sägs bl. All jord tillhör staten. Jaktmarkerna som uppgår till utarrenderas till , som i sin tur tilldelar de olika jaktklubbarna reservaten. Antalet aktiva jägare, som alla måste vara anslutna till förbundet, är 130 000. Förbundet har gamla fina anor och dess uppgift är att tillvarata jägarnas intressen och att tillse att jaktlagarna efterlevs. Det är stränga straff för brott mot jaktlagen och tjuvskyttar döms till långvariga fängelsestraff. Blivande jägare genomgår utbildning i skjutning, viltvård och naturskydd och endast jägare som avlagt godkänd examen erhåller jaktlicens. Staten har ansvar för skogarna och viltet och stora summor läggs ner på viltforskning, avel och skogsskötsel. För att bevara högviltstammen är det förbjudet att skjuta de största och kraftigaste tjurarna av kron- och dovhjort. Detsamma gäller förstklassiga råbockar. Djuren anses vara värdefulla avelsdjur. Fältfåglar, fasan, rapphöns, vaktel och beckasin, är mycket talrika i hela landet. Beståndet sköts omsorgsfullt genom fasanerier och uppfödning. Rävar och rovfåglar hålls efter! Ovanstående skildring visar på ett övertygande sätt att när feodalistiska kvarlevor och ekonomiska intressen får träda tillbaka till förmån för övergripande naturvårdsintressen påverkar detta viltstammen i positiv riktning. kommunisterna anser att det är hög tid att den lagstiftande församlingen markerar att viltstammen är en nationaltillgång. De återkommande tvisterna mellan stora och små markägare om tilldelning av älg och de bägge jägarförbundens starkt skilda uppfattningar om avskjutning etc. talar för att riksdag och regering kan fortsätta med halvmesyrer. Även 1967års jaktmarksutredning måste-trots intentionerna i utredningsdirektiven att söka tillgodose de marklösa jägarnas intressen räknas till kategorin halvmesyrer. Anledningen härtill är uppenbar. - som numerärt sett är en massorganisation, men helt styrs av stora markägare och höga tjänstemän - har fungerat som ett andra jordbruksdepartement i jaktfrågor. Med sina stora ekonomiska och personella tillgångar har organisationen ett otidsenligt och odemokratiskt förhållande på jaktens område. För att staten och länsmyndigheterna reellt skall kunna styra jaktpolitiken fordras en ändring av jaktlagen (1938:274). Med hänvisning till ovanstående föreslås 1. att som sin principiella ståndpunkt uttalar att viltstammen är en nationell tillgång och att i konsekvens härmed jakträtten bör skiljas från markäganderätten, 2. att hos regeringen hemställer om skyndsamt förslag om en sådan ändring av jaktlagen (1938:274)att motionens syfte tillgodoses. 1* 1978179.