mot · G2021121 · 1979-01-25 00:00:00 — av m. fl. om anbudskonkurrens vid byggproduktion För såväl staten som skattebetalarna är det av utomordentlig vikt att statsbidrag i olika former för samhällsinvesteringar (vägar, VA-anläggningar osv.) utnyttjas så effektivt som möjligt. är emellertid inte garantin att så sker tillfredsställande. Därför behövs förbättrade konkurrensmetoder. Detta kan bl. a. ske genom att statsbidrag alltid förknippas med krav på anbudskonkurrens för den produktion som krävs för investeringen. Som det nu är kan t. ex. en kommun utnyttja sin monopolställning och bygga en statsbidragsfinansierad gata med helt egna resurser. Det är först när en kommun väl bestämt sig för att lämna ut arbetet på anbudsräkning och därmed ge flera företag möjlighet att konkurrera om jobbet som samhällets kontrollapparat träder in i form av upphandlingskungörelse, riksrevisionsverk osv. Om myndigheten i stället bestämmer sig för att utföra arbetet i egen regi saknas de garantier för effektiv resursanvändning som ligger i ett konkurrensförfarande. Det är otillfredsställande att det är bidragstagaren och bidragsgivaren som avgör om konkurrens och därmed effektivitetsprövning skall gälla vid användning av skattemedel. Kommunernas val av regiform vid byggproduktion Samhället måste ställa höga krav på en effektiv användning av offentliga medel. Man kan särskilja effektivitets- och kostnadsaspekterna i följande tre fall: 1) När kommunen upphandlar ett byggprojekt genom anbudskonkurrens. 2) När kommunen väljer att utan konkurrens utföra arbetet i egen regi. 3) När kommunen som bidragstagare väljer att låta bidragsgivaren utan konkurrens utföra byggproduktionen med sina resurser. Den statliga upphandlingskungörelsen motsvaras inom den kommunala sektorn av ett normalförslag till kommunalt upphandlingsreglemente. En grundläggande princip i kungörelsen och normalförslaget är att myndighet skall iaktta affärsmässighet och utnyttja förefintliga konkurrensmöjligheter. Riktlinjerna för den offentliga upphandlingen ger detaljerade anvisningar om hur kostnads- och effektivitetskriterier bäst tillgodoses när upphandling sker. När kommunen inte upphandlar Det finns emellertid inte några regler som anger att upphandling skall ske när statsmedel används. Upphandlingsreglerna träder i kraft först när kommunen beslutat att upphandla. Om kommunen i stället beslutar att inte upphandla utan att utföra arbetet i egen regi med egna resurser, utan att konkurrera med andra producenter, är effektivitetskravet ej tillgodosett. skall granska hur bidrag av statsmedel används av mottagaren. Bakom detta ligger naturligtvis avsikten att kontrollera att statsmedel används effektivt. Eftersom anbudskonkurrens inte utgör en förutsättning vid statsbidragsgivning begränsas emellertid granskningen till följsamheten av de formella regler som gäller när upphandling sker. Den grundläggande effektivitetsfrågan - krav på anbudskonkurrens - faller således utanför granskningen, och effektivitetskontrollen blir inte fullödig ur samhällsekonomisk synpunkt. Det är därför angeläget att staten inför krav på anbudskonkurrens, dvs. att upphandling skall ske vid statlig utlåning och bidragsgivning till kommunerna, och att också får i uppdrag att granska tillämpningen av detta villkor. De större bidragsfördelande statliga myndigheterna ägnar den funktionella delen av kommunala investeringar stor uppmärksamhet. Det kan gälla vård, undervisning, miljöfrågor och liknande. Beträffande byggnadsproduktionen förlitar sig bidragsgivaren ofta på kompetensen hos bidragstagaren/kommunen. En viktig del av investeringen undandras härigenom effektivitetsprövning om bidragstagaren väljer att utföra byggproduktionen i egen regi utan anbudsförfarande. Detta problem kan lösas genom krav på anbudskonkurrens vid statlig utlåning och bidragsgivning. Därvid blir det också bidragsgivaren och inte bidragstagaren som anger villkoren för användningen av statsmedel. Paralleller kan dras med bostadsfinansieringens konkurrensvillkor, där möjligheten att få statliga bostadslån knyts till upphandlingskonkurrens. På det internationella området gäller liknande principer för världsbanksfinansierade arbeten. När bidragsgivaren utför byggnadsarbetet ät kommunen Vid handläggningen av bidragsärenden till väg- och gatubyggande deltar statens vägverk. Genom att verket också är byggproducent, dvs. i betydande omfattning utför produktion och underhåll av vägar i egen regi, uppstår en intressekonflikt. Det gäller möjligheten för den bidragsgivande myndigheten att utan krav på konkurrens få utföra produktionen åt bidragstagaren. har långtgående engagerat sig i kommunernas upphand lingsprocess (granskning, synpunkter på bygghandlingar, närvaro vid anbudsöppning, utseende av entreprenör, godkännande av kontrollant, besiktningar osv.). I tider med svårigheter för att sysselsätta sin personal har man i ökad grad också blivit benägen att utföra byggnadsarbeten åt kommunerna (anta sig själv som entreprenör). Detta är inte tillfredsställande, eftersom den dubbla funktionen som bidragsgivare och producent kan påverka förhandlingar med kommunala myndigheter. Kommunen kan bibringas uppfattningen att man lättare får statsbidrag, om bidragsgivaren får utföra produktionen. I vissa fall har man hänvisat till att man slipper administrativa problem, vilket också kan ha varit ett argument för bidragsgivaren att få utföra arbetet åt kommunen. Förhållandet att bidragsgivaren utför arbetet åt kommunen är otillfredsställande också ur den synvinkeln att det är som kan jämka godkända bidragsberättigade kostnader. Detta ger åtminstone teoretiskt den möjligheten att bidragsbeloppet lättare kan jämkas i de fall där är producent än i de fall bygget upphandlats i anbudskonkurrens. Motsvarande problem gäller arbetsmarknadsverket. Bidragsgivaren kan i detta fall genom AMS regionkontor utföra byggproduktion åt kommuner. Detta är vanligt i norra . Det är inte rimligt att arbetsmarknadsverket i sin sysselsättningsskapande verksamhet skall kunna hamna i en intressekonflikt, där man också nödgas ta hänsyn till sysselsättningen i den egna organisationen. Regler saknas för val av regiform Det är f. n. kommunen - byggherren - som tar ställning till om projektet skall utföras i egen regi eller upphandlas. En investering med statsbidrag är inte enbart en angelägenhet. Den berör samtliga landets skattebetalare som kan ställa berättigade krav på att en investering i en enskild kommun inte kostar mer än den behöver. Avsaknaden av regler för hur en kommun skall handla vid valet av regiform är en allvarlig brist i de möjligheter statsmakterna har att få garantier för effektivt utnyttjande av statsmedel. Mot denna allvarliga brist i en grundläggande fråga kontrasterar mycket starkt de detaljregler som gäller när upphandling väl beslutats och hur man då skall tillförsäkra en effektiv medelsanvändning baserad på affärsmässighet och konkurrens. Dessutom borde samma regler gälla för såväl bostadsbyggande som annat byggande. Vad gäller bostadsbyggandet finns konkurrensvillkor beskrivna i bostadsfinansieringsförordningen. Med stöd av vad sorn anförts hemställs att hos regeringen anhåller om förslag om införande av anbudskonkurrens för allt byggande som erhåller statliga lån och bidrag. () () ()