mot · G30234 · 1979-10-08 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1978/79:197 om vårdutbildning inom högskolan En reformering av vårdutbildningen framstår som mycket angelägen. Den nuvarande organisationen för vårdutbildningen är splittrad. Utvecklingn inom hälso- och sjukvården leder fram till ett förändrat synsätt som ställer nya krav på vårdpersonalens utbildning. Den grundläggande utgångspunkten är därvid helhetssynen på människans situation. De övergripande mål som den statliga utredningen 77 har angett för utbildningen inom hela yrkesutbildningssektorn, och som utbildningsministern ställer sig bakom, utgör enligt uppfattning en god grund för reformering av vårdutbildningen. Målen stämmer väl överens med den vård ideologiska utvecklingen och kommer att markeras genom arbete på ny lagstiftning för hälso- och sjukvården. Vi vill särskilt framhålla betydelsen av att det gemensamma utbildningsinnehållet inom vårdutbildningen tar upp frågor om friskvård, kost och motion samt missbruksfrågorna. För att den förebyggande hälsovården skall kunna bli framgångsrik krävs att vårdpersonalen arbetar utifrån ett gemensamt hälsopolitiskt synsätt. Vård 77:s förslag till förändrad vårdutbildning led av några allvarliga brister. I en centerreservation till utredningen kritiserades utredningsmajoritetens förslag varvid reservanten bl. a. förordade ett system med återkommande utbildning och en gemensam sammanhållen grundutbildning lika för alla sjuksköterskor. Vi finner det därför glädjande att regeringsförslaget följt upp centerreservantens förslag om en fyra terminers sammanhållen grundutbildning för sjuksköterskor. Inom vårdutbildningarna finns av tradition inslag av återkommande utbildning där yrkesverksamheten varvas med utbildning i olika stadier. Erfarenheterna av detta system är i huvudsak goda. I en återkommande utbildning kan den studerandes egen erfarenhetsbakgrund från yrkesverksamhet vara lika väsentlig som inslag i den teoretiska utbildningen. Den teoretiska utbildningen kan lättare tillgodogöras men också granskas mera kritiskt av den studerande om utbildningen kan relateras till en egen personlig yrkeserfarenhet. Från personalpolitiska utgångspunkter ökar en återkommande utbildning förståelsen mellan skilda yrkesgrupper, främjar samarbetet och ger underlag för en mera demokratisk arbetsledning och organisationsutveckling inom vården. Därigenom står den återkommande utbildningen väl i samklang med utvecklingen mot vårdlag inom sjukvården. 1 propositionen föreslås med ändring av Vård 77:s förslag att praktiktjänstgöring skall vara obligatorisk mellan grund- och vidareutbildning av sjuksköterskor. Detta förslag välkomnar vi eftersom erfarenhet från aktivt sjukvårdsarbete gör eleverna bättre förberedda för vidareutbildning och gör att de i utbildningen kan anknyta till egna erfarenheter. I centerreservationen till Vård 77 förordades ett konsekvent system med återkommande utbildning inom vårdsektorn i högskolan, innebärande krav på yrkeserfarenhet före tillträde till hälso- och sjukvårdslinjen samt den sociala servicelinjen. Vid remissbehandlingen av Vård 77:s betänkande har framförts både positiva och negativa uppfattningar i fråga om att ställa upp krav på yrkeslivserfarenhet för tillträde till vårdutbildningar. Flertalet remissinstanser, däribland , , , AMS, , /SR och TCO, stöder utredningsmajoritetens uppfattning. De pekar bl. a. på de svårigheter som det innebär för vårdsektorn att klara ett stort antal korttidsanställningar inom vårdsektorn samt på den enhetlighet som bör eftersträvas i antagningsbestämmelserna till högskoleutbildning. Andra remissinstanser som SSEF, SLEF, CUF, FPU, SSU och HCK förordar att yrkesverksamhet skall uppställas som särskilt behörighetskrav för antagning till högskolestudier. Enligt uppfattning är det värdefullt att bygga upp ett system med återkommande utbildning. Med hänsyn till att majoriteten av remissinstanserna, däribland flera som i detta sammanhang måste betraktas som tunga, avstyrker kravet på yrkeslivserfarenhet, avstår vi från att förorda en sådan lösning. Däremot anser vi det angeläget att inte kategoriskt avvisar tanken på ett konsekvent system med återkommande utbildning. Vi förordar därför att , i enlighet med SFS:s remissvar över Vård 77 begär att regeringen tar initiativ till att en ingående undersökning görs på de olika linjerna inom vårdutbildningen för att utröna behovet av och möjligheterna att anordna yrkesverksamhet i den utsträckning som krävs för ett system med återkommande utbildning inom vårdutbildningarna. Vård 77-utredningen föreslog beträffande kravet på kunskaper i engelska motsvarande slutförd lärokurs om minst två årskurser i gymnasieskolan, att de s. k. 25:4-eleverna under en övergångstid från den tidpunkt den nya studieorganisationen träder i kraft, inte skall behöva redovisa kunskaper i engelska motsvarande det allmänna behörighetskravet. Motivet för denna långa övergångstid var att inte ställa upp hinder som försvårar för vårdsektorn att tillvarata den inom vårdsektorn yrkesverksamma personalens intresse för och behov av vårdinriktad högskoleutbildning. denna övergångstid begränsad till , dock ej från den tidpunkt då den nya studieorganisationen träder i kraft, utan , vilken var den tidpunkt då utbildningsministern förväntade sig ett riksdagsbeslut. Enligt vår uppfattning är det motiverat att ha en generös övergångsregel. Visserligen är det värdefullt med goda kunskaper i engelska hos de studerande inom vårdsektorn, liksom inom andra delar av högskolan. Däremot är det tveksamt om kunskaper i engelska har en sådan betydelse inom berörda vårdutbildningar att det är skäl till en så snäv övergångstid som den i propositionen förordade, särskilt om den minskar möjligheterna till fortbildning för yrkesverksam vårdpersonal. bör därför ge regeringen till känna att övergångstiden för gymnasiekunskaper i engelska bör sättas till från den tidpunkt då den nya studieorganisationen träder i kraft. En ökning behöver ske av både arbetsterapeut- och sjukgymnastutbildningen. Störst är bristen på sjukgymnaster. Utbildningskapaciteten för denna grupp ligger på ungefär hälften av behovet ute i vården. av sjukgymnasttjänsterna i offentlig vård är vakanta. Flera sökande avvisas än från någon annan vårdutbildningslinje på grund av brist på utbildningsplatser. Utbildning finns f. n. endast på fyra orter och enbart i sydoch . Vård 77-utredningen har mot bakgrund av de bristande utbildningsresurserna presenterat ett åtgärdsprogram för att öka utbildningsvolymen och sprida utbildningen till nya orter över landet. För att svara mot enbart den offentliga vårdens behov behöver kapaciteten fördubblas före mitten av . Vård 77 föreslog därför att regeringen i samband med beslutet om vårdutbildning också tar initiativ till åtgärder enligt följande. (anförde om sjukgymnastutbildningen gäller i tillämpliga delar arbetsterapeututbildningen). a) Lokalisera utbildning till nya orter, bl. a. sådana där arbetsterapeututbildningen redan finns. I första hand bör orter där förutsättningarna är goda att särskilt beakta den förebyggande vårdens och långtidssjukvårdens krav på denna typ av utbildning komma i fråga. b) För att erhålla hög och jämn standard på undervisningen i anatomi och fysiologi samt garantera sambandet med aktuell forskning inom samma område, inrätta en tjänst med undervisningsskyldighet på den nya utbildningsorten men knuten till respektive institution på någon av de orter, som har sjukgymnastutbildning. c) Knyta medicinsk specialist som expert till sjukgymnastutbildningen på nya orter enligt mönster från med uppgift att bevaka utbildningens intressen inom sjukhusklinikerna. Denna funktion kan alternativt byggas in i en befattning. d) Utöka kapaciteten på lärarutbildningen för sjukgymnaster och arbetsterapeuter bl. a. i anslutning till orter där ny utbildning skall startas. e) Medverka till att vidga sjukgymnasternas och arbetsterapeuternas undervisningsområde enligt Vård 77:s förslag i kap. 11 Forskningsanknytning. Syftet är att göra dessa kategorier beredda att överta eller medverka i ledning, planering och undervisning i större utsträckning än . Därmed kan läkares medverkan i utbildningen koncentreras till avsnitt där deras medverkan är helt nödvändig. 0 Genom enstaka kurser ge utbildning till instruktionsgymnaster. g) Utveckla formerna för sjukgymnasternas praktiska utbildning, bl. a. inom länssjukvården. 1 propositionen instämmer utbildningsministern till stora delar i Vård 77:s bedömning av behovet av utökad utbildning på rehabiliteringslinjen. Detta följs däremot inte upp i konkreta ställningstaganden till kommitténs förslag till åtgärdsprogram, utan det förutsätts endast att UHÄ i sin anslagsframställning för /81 kommer med förslag till utbyggnad av sjukgymnastlinjen. Enligt vår uppfattning måste det till kraftfulla initiativ för att komma till rätta med framför allt bristen på sjukgymnaster men även det begränsade antalet arbetsterapeuter. Vi anser därför att hos regeringen bör begära förslag till åtgärdsprogram för en utbyggnad av sjukgymnastutbildningen och arbetsterapeututbildningen med utgångspunkt i förslagen i Vård 77. I propositionen behandlas frågan om vidareutbildning för arbetsterapeuter och sjukgymnaster. Därvid framhåller utbildningsministern i enlighet med Vård 77:s uppfattning behovet av vidgade vidareutbildningsmöjligheter för dessa grupper. Statsrådet förutsätter att berörda högskolemyndigheter påbörjar ett planeringsarbete i detta syfte, men är inte beredd förorda att särskilda resurser tilldelas för detta. Vi vill anföra att det inom arbetsterapin finns ett stort behov av att ge patienter/boende möjligheter att utveckla sin skapande förmåga. Det kulturella innehållet i vården är ofta starkt eftersatt. Vården blir alltför ofta passiviserande i stället för att vara aktiverande. Kombinationen av personlighetsutvecklande moment och terapeutiska behandlingsformer ger vidgade möjligheter till bättre behandlingsresultat. Vi anser det därför angeläget att vidareutbildning av arbetsterapeuter kan innehålla inslag av kulturprofilering. Denna uppfattning bör ge regeringen till känna. Y'rkesteknisk högskoleutbildning Vård 77-utredningen har enligt sina direktiv haft att undersöka förutsättningarna för yrkesteknisk högskoleutbildning (YTH) inom vårdyrkessektorn. Kommittén har utifrån sina utgångspunkter kommit fram till att en begränsad försöksverksamhet i syfte att bereda nya grupper med lång yrkeserfarenhet möjlighet till lärarutbildning vore av värde. Inom andra delar av arbetsmarknaden utnyttjas personer med lång yrkeserfarenhet och pedagogisk utbildning i större utsträckning i utbildning än inom vårdområdet. Mot denna bakgrund föreslår Vård 77 att regeringen med ledning av de synpunkter som framförts från kommitténs sida bör ge UHÄ i uppdrag att vidta åtgärder i syfte att starta lärarutbildning för bl. a. skötare och undersköterskor. Detta överensstämmer också med ställningstaganden från och (). Vi delar denna uppfattning och föreslår att begär initiativ av regeringen för att utbilda nya grupper, bl. a. skötare och undersköterskor, till lärare för de egna grupperna. Bristen på vårdlärare är ett av de stora hindren för att bygga ut vårdutbildningen och därigenom klara hälso- och sjukvårdens personalbehov. För att klara målsättningarna för en reformering av vårdutbildningarna är det viktigt att vårdlärarutbildningen byggs ut. Flera faktorer hämmar en sådan utbyggnad. Vårdlärarna är ofta kvinnor som är geografiskt bundna till en viss ort eller region. För att komma till rätta med bristen på vårdlärare behövs därför initiativ för att sprida utbildningen till olika delar av landet och insatser bör göras som ökar förvärvsbenägenheten hos de utbildade vårdlärarna. Därför är det viktigt att en översyn kan ske av vårdlärarutbildningarna där det särskilt övervägs hur utbildningen skall kunna få en större geografisk spridning till fler orter. Med hänvisning till det anförda hemställs 1. hos regeringen begär initiativ till att utreda behovet av och möjligheterna till att anordna yrkesverksamhet i den utsträckning som krävs för ett system med återkommande utbildning inom vårdutbildningarna, 2. som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts om en treårig övergångsperiod för undantagande från kravet på gymnasiekunskaper i engelska för allmän behörighet, 3. hos regeringen begär förslag till åtgärdsprogram för en utbyggnad av sjukgymnast- och arbetsterapeututbildningen, 4. som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts om vidareutbildning med kulturprofilering för arbetsterapeuter, 5. hos regeringen begär initiativ till åtgärder i syfte att starta lärarutbildning för bl. a. skötare och undersköterskor, 6. som sin mening ger regeringen till känna vad som anförts om en översyn av vårdlärarutbildningen för att åstadkomma en ökad geografisk spridning till fler orter. () () () ()