mot · G2022598 · 1979-04-20 00:00:00 — av och med anledning av propositionen 1978/79:180 om läroplan för m. m. Åtskilliga sidor i propositionen 1978/79:180 är ägnade undervisning som skiljer sig från traditionell klassrumsundervisning. Uttryck som anpassad studiegång, gruppundervisning, individuell undervisning, särskild undervisning etc. förekommer flitigt. Färdighetsträningen i att tala, läsa, skriva och räkna har en central plats i propositionen, och sällan har våra elever med s. k. inlärningshandikapp hedrats med större omtanke än i propositionen 1978/ 79:180. Synsättet sammanfaller i stort med SI A-reformen av och borde genom sin dubbla slagkraft kunna förbättra specialundervisningen avsevärt. Vi anser emellertid, att olika lovvärda förslag bör haen praktisk förankring för att fungera tillfredsställande. Det är framförallt några frågor som behöver klarläggas och verklighetsanknytas. Var finns lokalerna till de teoretiskt utformade tindetvisningsanordningarna? Lokalfrågan har berörts i propositionen men på ett synnerligen bekvämt sätt. Det är inte så att skolan kan besluta förändringar, dela klasser, inrätta undervisningsgrupper och göra om elevindelningen till små harmoniska enheter. Det finns i allmänhet inte lokaler och vad värre är, inte ens i relativt nya skolbyggnader kan många av de önskvärda aktiviteter, som är uppräknade i propositionen, tillämpas. Vi misstänker, att den positiva statistik som ligger till grund för lokalfrågan i propositionen utan tvekan är en from önskan hos många skolstyrelser i land. Vi tror mera på det enkla resonemanget, att lokaler finns där inte behov föreligger och lokaler fattas där behov finns. Vi fäster alltså stor vikt vid lokalfrågan och anser, att om det inte tillskapas utrymmen i erforderlig grad för olika elevsammansättningar kommer många lovvärda förslag i propositionen 1978/79:180 att gå om intet. Vad gör vi åt läromedlen? Vem tillverkar de logiskt uppbyggda och pedagogiskt utvecklingsbefrämjande läromedel som gör undervisningen lättare och intressantare för elever med inlärningssvårigheter? Vi tror att med dagens stigande priser och kommunernas ensidiga sparsamhetsiver kommer de redan befintliga och utmärkta läromedlen för specialundervisning att användas i allt mindre utsträckning. Det bör i stället vara en självklar inställning, att våra inlärningshandikappade tillförsäkras vettiga, intressanta och ur inlärningssynpunkt väl avpassade läromedel utan begränsningar åt något håll. Vi anser därför, att om kommunerna inte tänker göra en insats på detta område bör staten ingripa med subventioner till förmån för våra mest utsatta elever i . har även uppmärksammat frågan och betonar i ett yttrande vikten av stöd och stimulering för ovannämnda elever. Vilka har ansvaret Jör att en elev får den adekvata undervisning som lion eller lian är berättigad till? Vi är rädda för att rätten till särskild undervisning kan förbigås på grund av felaktig uppdelning av förstärkningsresursen (). Förstärkningsresursen, som kommer till rektorsområdet i form av lärarledda veckotimmar, skall fördelas efter behov. I någon kommun har en särskild del gällande fysiska handikapp (hö, rh, syn, tal m. redan undantagits av skolstyrelsen från förstärkningsresursen. Elever med grava inlärningssvårigheter, ibland på gränsen till särskoleundervisning har däremot att förlita sig till den behovsfördelning som alla elever med speciella svårigheter skall dela på. Det finns redan exempel på elever med särskilda behov som tillbringar större delen av skoldagen i vanlig klass tillsammans med klasslärare och outbildad assistent. Det förhållandet vill vi ändra på genom att låta förstärkningsresursen användas efter en viss ordning som går från det grava inlärningshandikappet till det lättare. Vi har dessutom den uppfattningen att lärarlaget tillsammans med specialläraren, som känner eleven allra bäst, utgör ett kvalificerat team för en första bedömning av elevens eventuella behov av förstärkningsundervisning. TCO har i yttrande uttryckt samma tankegång och pekat på vikten av fortbildning för lärare och lärarlag. Vilken inställning liar vi till undervisningsformer sorn rör elever nied särskilda behov? Det föreligger åsikter av många slag i propositionen 1978/79:180 men en av dem utgör en stor fara för våra elever. Vi citerar: Cuf framhåller att elever endast i mycket speciella fall bör avskiljas från den egna gruppen för specialpedagogiska insatser. I stället måste resurserna för specialpedagogik sättas in i den normala undervisningen." Slut på citatet. Ett sådant resonemang är inte bara felaktigt utan också vilseledande. Det strider i de flesta fall mot den praktiska erfarenhet som visar, att elever med stora inlärningssvårigheter i allmänhet fåren starkare arbetslust och ett större självförtroende när de vistas i liten grupp och får arbeta på sin egen inlärningsnivå i lugn och ro. Vi tror emellertid att ett samarbete mellan särskilda undervisningsgrupper och de vanliga klasserna är både bra och motiverat om det sker försöksvis och blir till en inskolning för samtliga elevgrupper. I detta sammanhang bör påpekas, att om vi tänker lära våra elever hänsynstagande till varandras olikheter bör vi inte gömma svårigheterna utan tala om dem. Vi tror att specialundervisningen då kan få en annan och större betydelse genom att klarlägga elevernas mycket olika förutsättningar i deras skolarbete. Med detta har vi sysslat alldeles för litet i skolan och därför är respekten för varandras olikheter inte särskilt stor. Vi föreslår kamp på detta område! Med hänvisning till det anförda föreslås att uttalar sig för 1. att lokalbehovet i våra skolor i fortsättningen granskas av lärarlag, speciallärare och rektor och att brister av nämnda slag rapporteras till såväl skolstyrelse som skolöverstyrelse, 2. att läromedlen - speciellt för elever med inlärningssvårigheter bekostas av staten, 3. att förstärkningsresursen graderas så att elever med stora inlärningssvårigheter lämnas förtur, 4. att elever med särskilda behov är i sin fulla rätt att bilda grupp men att samarbetet med den vanliga klassen bibehålls, 5. att olikheter mellan elever i inlärningssituationen behandlas på ett naturligt sätt och bidrar till förståelsen mellan eleverna.