mot · G202885 · 1979-01-24 00:00:00 — 1978/79 885-890 av m. fl. om den psykiatriska vården Det finns ett klart samband mellan vårt samhälles struktur och utformning och den psykiska hälsan i befolkningen. Vi har lyckats utveckla detta samhälle till ett välfärdssamhälle med ett ökat materiellt välstånd för de allra flesta människor, tack vare en konsekvent och väl förankrad politik. Vi har kommit en bra bit på väg när det gäller att skapa ett samhälle som ger social trygghet, arbete och utbildning. Vårt land har kanske det mest utvecklade sociala trygghetssystemet av alla länder. Men dagens samhälle är högt rationaliserat och industrialiserat. har en omfattande folkomflyttning och stora förändringar av det sociala mönstret ägt rum. Utvecklingen inom arbetslivet har gått mot ökad specialisering. Stress och otillfredsställelse med den egna situationen har blivit allt vanligare. Människor utsätts för en ökad fysisk och psykisk belastning. Risken för att sociala problem uppstår är stor. Många människor reagerar på den press de utsätts för, blir sjuka eller flyr verkligheten genom alkohol eller narkotika, söker hjälp på sjukhusinrättningar och i socialvården. Många söker sig till den psykiatriska sjukvården. En tredjedel av de utskrivna från sluten psykiatrisk vård har diagnosen alkoholism eller alkoholpsykos. Narkotikamissbrukarna är en växande grupp i den psykiatriska vården, speciellt i storstadsområdena. En faktor i samhällsutvecklingen som också betytt mycket för psykiatrin är den förändrade ålderssammansättningen med en snabbt ökande andel äldre i befolkningen. Man vet att psykiska problem av olika slag ökar i takt med åldern. Det finns också många gamla i den psykiatriska vården. Även om den största delen av dessa kan och skall vårdas i den somatiska långtidssjukvården framöver, kommer även i fortsättningen många att tas om hand av personal inom det psykiatriska vårdområdet. De psykiska problemens omfattning Psykiska störningarna är vanliga. Risken att få en sjukdom som kräver sluten psykiatrisk vård är 11 96 för män och 19 96 för kvinnor. Om sjukligheten mäts i form av psykiaterkontakt blir risken 30 96 för män och 1 1978/79. Tar man med all psykisk sjuklighet, utom den mest banala, blir risken för män och för kvinnor. Dessa siffror inkluderar inte alkoholism, vissa svåra beteendestörningar i form av kriminalitet och inte heller psykosomatiska tillstånd. Risken är vidare endast beräknad fram till . Man kan grovt säga, att risken att få en psykisk störning som kräver någon form av åtgärd är minst lika stor som att inte få det. Det här citatet - hämtat ur nr 39/75 - kan ge en bild av behovet av psykiatriska insatser. Med andra avgränsningar och definitioner skulle bilden kanske bli en annan. Uppenbart är dock att psykiatrin i sina olika former inte vänder sig till en liten, marginell grupp utan till betydande delar av befolkningen. Följande exempel på de psykiska problemens omfattning har hämtats ur hälsovård 1: - Förskolebarn: psykiska problem finns hos var tredje 4-åring. - Skolproblem: mer än var tredje pojke och var fjärde flicka i årskurs 9 uppger alkoholkonsumtion i berusningsnivå. - Värnpliktsmönstring: var femte uppvisar neuros eller patologisk personlighet. - Värnplikten: var tredje upplever stora personliga problem. - Högre studier: var tredje har psykiska besvär. - Arbetsliv: var tredje finner arbetet psykiskt ansträngande. Var sjunde är psykiskt utmattad vid hemkomsten. - Pensionärer: var femte stockholmspensionär har besvär med nerverna. - Nedsatt psytkiskt välbefinnande uppges av av befolkningen. - Självmord: ca 2 000 . 20-procentig ökning , speciellt markant för kvinnor och yngre. - Självmordsförsök: ca 20 000 . Vi vill varna för att tolka de här uppräknade exemplen så att psykiska problem är vanligare nu än . Så är inte fallet - vissa problem har ökat medan andra har minskat. Men förr var nöden ofta så stor att människors depressioner och ångest inte ens uppmärksammades. I vår motion 1978/79:600 om åtgärder för att begränsa den sociala utslagningen sammanfattar vi socialdemokratins förslag till kraftfulla åtgärder för att angripa de drag i samhällsutvecklingen som bl. a. leder till psykisk ohälsa. De grundläggande orsakerna till utslagningen måste angripas på bred front genom förbättringar i arbetsmiljöer, tryggad sysselsättning, bostadspolitiska och olika familjepolitiska insatser, aktiva insatser i skolan och på kulturområdet. För inte så länge sedan upplevdes psykiska sjukdomar som en skam av den sjuke och av hans omgivning. Samhällets insatser bestod i att man, till lägsta möjliga kostnader, förde bort den sjuke från det "friska samhället. Stora och avskilda mentalsjukhus byggdes upp, där vården i huvudsak bestod i förvaring och i att man med hjälp av mediciner och tvångsmedel dämpade patientens sjukdomssymtom. Möjligheten för den sjuke att efter en längre sjukhusvistelse återgå till ett normalt samhällsliv blev begränsad, bl. a. därför att lång sjukhusvistelse är skadlig för patienten och ofta medför s. k. hospitalisering. har det vuxit fram en ny syn på de psykiska sjukdomarnas orsak och behandling. Sociala och ekonomiska faktorer spelar en påtaglig roll för uppkomsten av psykiska störningar eller problem. Det har också framkommit att behovet av psykiatrisk service är avsevärt större än vad man tidigare räknat med. Till följd av den nya insikten har, vid sidan av den biologiskt-medicinskt orienterade psykiatrin, två synsätt vuxit fram: den psykologiska ellerpsykodynamiska psykiatrin och den social-psykiatriska skolan. Den psykodynamiska skolan riktar sin uppmärksamhet på personlighetens utveckling och ger individuell behandling av typ psykoterapi. Den social-psykiatriska skolan lokaliserar den psykiska sjukdomen till störda mellanmänskliga relationer och förordar behandlingsmetoder som omfattar familjen, befolkningsgrupper och samhället i stort. Även om det i vissa stycken finns motsättningar mellan de tre inriktningarna, kan man konstatera att de kompletterar varandra och att de sammantagna kan utgöra en konstruktiv bas för psykisk vård. En demokratisk människosyn måste i högre grad prägla såväl utformningen av samhället som vården för dem som inte klarar av samhällets krav. Vi socialdemokrater menar att all behandling skall grundas på respekten för en människas integritet och på människornas möjlighet att utvecklas. Utvecklingen inom den psykiatriska vården och inleddes en avsevärd utbyggnad av psykiatriska vårdinstitutioner. pågick en omfattande upprustning av de befintliga sjukhusen. Vidare fick barn- och ungdomspsykiatrin utökade resurser. kännetecknades utvecklingen inom landstingen av en kraftig expansion, bl. a. genom övertagande av olika uppgifter från staten. fattade principbeslut om att överföra huvudmannaskapet för den av staten bedrivna psykiatriska sjukvården till landstingen. Detta skedde fr. o. m. . Syftet var att ge landstingen ett samlat ansvar för en allt större del av hälso- och sjukvården. Förutom denna allmänna tendens att så långt möjligt renodla ansvaret inom sjukvårdssektorn fanns även andra vårdpolitiska motiv för övertagande av psykiatrin. Möjligheterna att integrera psykiatrin med den somatiska sjukvården (kroppssjukvården) skulle resultera i en helhetssyn på människan och ge en bättre vård. Landstingen övertog en vårdorganisation som var koncentrerad till stora sjukhus med omfattande upptagningsområden, vilka inte sammanföll med landstingsområdena. Väsentliga delar av vårdorganisationen var således isolerad från samhället i övrigt - i överensstämmelse med tidigare traditioner inom psykiatrin. Den gångna tioårsperioden under landstingskommunalt huvudmannaskap har i många avseenden inneburit förändrade och förbättrade förutsättningar för psykiatrin. Som närmare skall utvecklas nedan har en utveckling mot en öppen och samhällsanknuten psykiatri börjat göra sig alltmer gällande. Även inom den slutna vården har betydande förändringar skett. Trots detta torde sammanfattningsvis kunna konstateras att några avgörande förändringar av den psykiatriska vårdorganisationens grundläggande struktur inte skett . Diskussioner om en förändrad inriktning av psykiatrin har pågått . Allt starkare har markerats att psykiatrin skall innehålla en satsning på behandlingsprogram med den enskilde patienten så lite som möjligt lösryckt ur sitt vanliga sociala grupp- och samhällssammanhang. Detta synsätt har kommit att prägla det planarbete som bedrivits av landstingen . För att uppnå de önskade effekterna med lättillgänglighet hos de psykiatriska vårdresurserna har en utveckling inletts mot en sektorisering av den psykiatriska servicen. Sektoriseringen - som innebär en samordning mellan öppen och sluten vård genom att en klinik med såväl öppen som sluten vård ansvarar för ett upptagningsområde - syftar bl. a. till kontinuitet i vården, minskat avstånd till stöd och hjälp, minimering av väntetider, utökat samarbete med andra samhällsorgan, organisationer och verksamheter i området samt minskat användande av tvångsåtgärder. Framtida inriktning av den psykiatriska vården har i sitt nya förslag till principprogram för psykiatrisk hälso- och sjukvård utvecklat vårdstrukturen. Principprogrammet, som remissbehandlats , har på en rad punkter kritiserats av remissinstanserna och kan därför inte antas i sin nuvarande utformning. 1 det följande redovisar vi de riktlinjer som vi anser bör ligga till grund för den framtida planeringen av den psykiatriska vården. Dessa riktlinjer bör godkännas av . Den psykiatriska vården bör inriktas på öppnare vårdformer för att kunna förebygga sluten vård och behandla problem . Den öppna psykiatriska vården bör decentraliseras och samordnas med den öppna somatiska vården och socialvården för att kunna verka utifrån en helhetssyn på människan. Det är väl känt att ett betydande antal patienter, som vistas på psykiatriska sjukhus, inte är i behov av sjukhusens speciella resurser, kompetens och behandlingsapparat. En ökad satsning på öppenvård kommer därför att medföra en avlastning för slutenvården. En öppnare vård bör också kombineras med boende under mer hemliknande former, såsom lägenheter, inackorderingshem och mindre sjukhem för mer eller mindre permanent boende patienter. Det är viktigt att ta till vara de personella och fysiska resurser som de psykiatriska sjukhusen representerar. De bör bl. a. kunna användas som centrala sjukhem för psykiatrisk långtidssjukvård och rehabilitering, för åldersdemensvård och för annan somatisk långtidssjukvård. kommer där också att drivas psykiatrisk korttidsvård. I planeringen av sjukhusens framtid måste det förändrade innehållet och de nya omvårdnadsformerna inom psykiatrin tas till vara. Det bör dock ankomma på landstingen att bestämma på vilket sätt de psykiatriska sjukhusen skall användas. Den somatiska och psykiatriska vården - sluten såväl som öppen - måste samordnas geografiskt inbördes och med den primärkommunala . Samordning och gränsdragning mellan sjukvårdens resurser, såväl den somatiska sjukvården som den psykiatriska sjukvården och socialvården, är viktig. Vi kan notera att orsakerna till att människor kommer till psykiatrisk vård ofta sammanhänger med samhälleliga förhållanden. Vi kan också notera att ett behandlingsprogram för människor inom psykiatrisk vård måste omfatta insatser inom områden (bostadsmarknaden, fritidssektorn, arbetsmarknaden osv.jsom faller under primärkommunernas ansvarsområden och som den primärkommunala socialvården har kompetens för att arbeta med. Det är viktigt att sjukvårdens och socialvårdens resurser samordnas så att inte dubbelarbete kommer till stånd. Bristande ansvarsfördelning och oklarheter om gränsdragningsfrågorna och kompetensen hos olika huvudmän leder alltför ofta till att samordningen i enskilda fall blir bristfällig. I det sammanhanget får beaktas den nya roll avses komma att spela. betonar primärkommunernas ansvar att utifrån en helhetssyn bereda den enskilde erforderlig vård och behandling. När det gäller den psykiatriska vårdens avgränsning och struktur kan således sammanfattningsvis konstateras följande. Inom hälso- och sjukvården kommer att ske en betydande omstrukturering. Främst kommer den pågående utbyggnaden av primärvården att skapa nya förutsättningar. Vårdcentraler kommer att finnas i alla kommuner. Allmänläkarna och distriktssköterskorna kommer att spela en viktig roll. Det bör därför övervägas att i ökad utsträckning ge allmänläkarna vidareutbildning i psykiatri. För de äldre blir omsorgerna i det egna boendet genom samverkan mellan den primärkommunala och en undersköterskebaserad sjukvård i hemmet allt viktigare. sociallagstiftningen kommer undersamma tidsperiod att inledas en utveckling mot en socialtjänst med en betydligt vidare inriktning än dagens socialvård. Nya förutsättningar för bl. a. samverkan med hälso- och sjukvården uppkommer. Det pågående utvecklingsarbetet i vad gäller innehåll och organisation av psykiatrin måste successivt länkas samman med den här beskrivna utvecklingen. Utvecklingen inom vård- och behandlingsteam mot lagarbete, där olika personalkategorier med olika referensramar ingår, har medfört en nödvändig utveckling inom psykiatrin. Detta lag/teamarbete har också fört med sig att otidsenliga bindningar kring det s. k. terapeutiska ansvaret har kunnat ersättas med möjligheter att tillgodogöra sig de fördelar som består i att teamet är sammansatt av yrkesgrupper med olika referensramar. Detta team/ lagarbete måste även i fortsättningen utgöra grunden inom den psykiatriska vårdorganisationen. En uppdelning av huvudmannaskapet skulle kunna innebära en utglesning av den samlade kompetensen och kunskapen. Personalen är den viktigaste resursen i det psykiatriska vårdarbetet. Är inte personalen med på förändringar, blir det inte heller något nytt innehåll i vården. Utbildnings- och fortbildningsinsatser är en viktig förutsättning för en förändring av det psykiatriska områdets organisation och innehåll. En väsentlig del av detta arbete gäller att förmedla erfarenheter och kunskaper från forskning och utvecklingsarbete. Ett viktigt skäl till att landstingen inte genomfört sina planer på utbyggnad av den psykiatriska vården är bristen på kompetent personal. Alldeles för fä läkare har varit intresserade av att ägna sig åt psykiatri. Detsamma gäller övrig vårdpersonal. Ett sätt att göra arbetet mera attraktivt och stimulerande och dra till sig mer personal är en utveckling av teamarbetet inom den psykiatriska vården. Erfarenheter av pågående verksamheter av typ visar att rekryteringsförutsättningarna förbättras. Med detta arbetssätt får inte bara psykologer, kuratorer och övrig vårdpersonal en ökad delaktighet och ansvar i vården utan även patienterna. Utbildnings- och rekryteringsfrågorna bör ges ökad uppmärksamhet, och även andra åtgärder bör initieras för att personalen i ökad utsträckning skall söka sig till den psykiatriska vården. Av särskilt intresse är att fä belyst på vilket sätt man skulle kunna stimulera medicinalpersonal att ägna sig åt missbruksfrågor. Härvid bör bl. a. frågan om meritvärdering inom läkarutbildningen tas upp. Vad vi här anfört om utbildnings- och fortbildningsinsatser bör av ges regeringen till känna. Den viktigaste målsättningen för den psykiatriska vården måste vara att den enskilde skall kunna fungera på ett tillfredsställande sätt i sin normala miljö. Därför är rehabiliterande insatser oerhört viktiga. Inte minst gäller detta arbetsmarknadsåtgärder. Arbetslivet måste utformas så att även de mest utsatta grupperna, t. ex. fysiskt, psykiskt och socialt handikappade, får en rejäl möjlighet att kunna delta i produktionen. Socialdemokraterna har i en särskild motion lagt fram förslag om förstärkta insatser för de handikappades sysselsättning. Våra förslag innebär bl. a. en skärpt tillämpning av främjandelagen och kraftigt ökade resurser för arbetet med att erbjuda handikappade sysselsättning. I arbetet med en återanpassning till samhällslivet måste också folkrörelsernas insatser tas till vara. Det är genom människors gemensamma initiativ i olika föreningar som nya former av samarbete och verksamhetsformer som främjar social gemenskap kan utvecklas. Organisationernas verksamhet blir för många en fast punkt i tillvaron. Ett område som behöver uppmärksammas särskilt är den psykiatriska vården av invandrare. Den psykiatriska vård som erbjuds invandrarna är mycket bristfällig till följd av språksvårigheterna. Psykiatrisk behandling med hjälp av tolk är ofta svår att genomföra, eftersom den ställer högra krav på förtroende och personrelationer. Dessa krav kan samhället ofta ej uppfylla. Det är angeläget att förbättringar kommer till stånd. Det bör bl. a. övervägas att förstärka tillgången på tvåspråkig personal i områden som har en stor andel invandrare. En annan lösning som kan övervägas är att centralisera vården av invandrare inom ett geografiskt område -1, ex. landstingsområde till en viss psykiatrisk klinik. arbetsgrupp för psykisk hälsovård har lagt fram en rapport i vilken föreslås förstärkta forskningsresurser till problemområdena barns, äldres och handikappades livsmiljö och psykiska hälsa samt arbetsmiljön och psykisk hälsa. Dessa områden bör enligt arbetsgruppen ges hög prioritet såväl vad beträffar den av forskningsråden stödda forskningen som sektorsforskningen och inom ramen för den forskning som bedrivs vid vissa institutioner. Vi delar arbetsgruppens uppfattning om behovet av förstärkta forskningsresurser inom angivna områden och förutsätter att regeringen - efter sedvanlig remissbehandling - förelägger förslag till åtgärder. I detta sammanhang måste också beaktas att en förändring av psykiatrin i enlighet med de riktlinjer vi angett kräver förstärkta och förändrade forsknings- och utvecklingsresurser. Vad vi anfört om forskningsfrågorna bör av ges regeringen till känna. Med hänvisning till vad som anförts hemställs 1. att godkänner de riktlinjer för den psykiatriska vårdens utveckling som angetts i motionen, 2. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om utbildnings- och fortbildningsinsatser, 3. att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om vissa forskningsfrågor. () () () () () () () () () () ()