mot · G2022494 · 1979-04-17 00:00:00 — med anledning av propositionen 1978/79:111 om åtgärder mot krångel och onödig byråkrati m. m. Den offentliga sektorns andel av den samlade produktionen har vuxit under en lång följd av år i alla industriländer. För del har denna utveckling gått längre än på de flesta andra håll. Summan av statens, kommunernas, landstingens och AP-fondens inkomster svarar nu för mer än hälften av nationalinkomst. Att denna utveckling måste hållas under kontroll framhålles allt oftare i den allmänna debatten. Jag delar uppfattningen men vill erinra om att ett statligt ämbetsverk inte växer av sig självt. Den offentliga sektorns omfattning beror på de beslut som fattar. Regering och riksdag har alltså det yttersta ansvaret för förvaltningsapparatens tillväxt eller minskning. Vi har - med andra ord - den offentliga sektor, som vi förtjänar. I dagens kärva ekonomiska läge borde den offentliga sektorns tillväxttakt inte bara dämpas så mycket som möjligt. En betydande inskränkning är önskvärd till förmån för mer angelägna ändamål antingen detta sker genom omställning, naturlig avgång, arbetstidsförkortning, förtidspensionering eller andra åtgärder. måste önskemålet om en nedbantad offentlig sektor avvägas mot sysselsättningspolitiska problem i en lågkonjunktur. Grundläggande för synsättet på den offentliga sektorn är sedan gammalt att den företrädesvis avser två slags ändamål: dels inre och yttre säkerhet och dels utbildning, kultur, trygghet och välfärd. Förtroendet för den offentliga sektorn måste vara förankrat hos den allmänhet som den är satt att tjäna. Detta förtroende bör bygga på den statliga förvaltningens effektivitet och på att den tillgodoser samhällsmedlemmarnas krav på frihet och rättssäkerhet. Vidare utgår jag ifrån den självklara principen, att det är den resursskapande näringspolitiken som bestämmer det ekonomiska utrymmet för en fortsatt välståndsutveckling och eventuellt ökade uppgifter förden offentliga sektorn. De problem som den svenska ekonomin brottas med beror bl. a. på att den offentliga sektorns alltför snabba tillväxt åstadkommit allvarliga balansrubbningar. Detta är ett resultat av en misslyckad socialdemokratisk politik . Jag förutsätter att den nuvarande regeringen fullföljer den borgerliga regeringens stabiliseringsprogram och vidtager ytterligare nödvändiga åtgärder för att nå samhällsekonomisk balans. I detta sammanhang vill jag peka på ett dilemma som kan upplevas av många i anslutning till de aktuella arbetslöshetsproblemen. Om man vill minska antalet anställda i den statliga förvaltningen med någon eller några få procent bör detta kunna genomföras ganska smärtfritt genom naturlig avgång, förtidspensionering m. m. Vill man göra en större minskning, måste man vara medveten om att utöver den därigenom uppkommande arbetslösheten tillkommer en minskning av arbetstillfällen inom det enskilda näringslivet. Datoriseringen och robottekniken och den tekniska utvecklingen över huvud taget anses medföra en minskning med 100 000 arbetstillfällen . Självfallet måste en övergripande analys av dessa tänkbara utvecklingstrender genomföras liksom att en prövning av olika motåtgärder sker. Målet för den långsiktiga politiken är allas rätt till arbete. När det gäller såväl statsförvaltningens organisation, uppgifter och funktionssätt som ansvarslöst slöseri och onödig byråkrati tillsattes 1977 två utredningar. I proposition 172 redovisar regeringen förslag till åtgärder för att minska krångel och byråkrati. Utöver detta vill jag förorda en rejäl satsning på de anställda enskilda människorna inom statsförvaltningen. haren hel del rationaliseringsvinster gjorts genom satsningar på tekniken. bör den sociala effektiviseringen dominera handlandet. De enskilda människornas kapacitet måste utvecklas vilket kan ske bl. a. genom att visa dem ökat förtroende, ge dem ökad delegation och ge mer utrymme för personligt omdöme och initiativkraft. För att möjliggöra detta bör man inom statsförvaltningen satsa på ett målmedvetet utbildnings- och utvecklingsarbete som gör dessa människor - låg- eller högavlönade, arbetsledare eller arbetsledda, nydanare eller traditionsbevarare - rustade att motsvara såväl dagens som morgondagens krav. Jag menar att ett förnyat sätt att arbeta effektivare inom den offentliga sektorn och därmed bättre hushålla med skattebetalarnas pengar måste också växa fram bland de anställda själva. Jag är övertygad om att flertalet anställda inom den offentliga sektorn är besjälade av god vilja och förmåga att fullgöra sina arbetsuppgifter men att det f. n. kan föreligga brister i arbetsledning och samordning. Det är således viktigt att all personal med arbetsledande uppgifter - från generaldirektör till förmän - motiverar, stödjer och utvecklar sina medarbetare. När regeringen utser verkschefer måste man i ännu högre grad beakta kandidaternas administrativa skicklighet, arbetsledarförmåga och personliga egenskaper. Vid tillsättning av arbetsledande befattningar bör över huvud taget i kriteriet skicklighet som ett absolut villkor inläggas dokumenterad praktisk administrativ förmåga liksom förmåga att på ett konstruktivt sätt lösa motsättningar mellan exempelvis olika fackliga intressen på arbetsplatsen. Med hänvisning till vad som anförts hemställs att som sin mening ger regeringen till känna vad som i motionen anförts om en satsning på ökad utveckling och utbildning inom statsförvaltningen.