mot · G30235 · 1979-10-08 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1978/79:197 om vårdutbildning inom högskolan Vårdutbildningarna har länge varit i behov av genomgripande förändringar för att bättre svara mot sjukvårdens förändrade inriktning. De förslag som läggs i propositionen 1978/79:197 om vårdutbildning inom högskolan förefaller att endast få fram ett stort antal sjukvårdsutbildade utan att man tillräckligt beaktat kvalitetskraven. I all vårdutbildning är sambandet mellan teori och praktik starkt och får inte uttunnas. Den brist på praktikplatser som råder skall enligt utedningen Vård 77 lösas genom sänkta praktikplatskrav. Där brist på praktikplatser råder inom särskild specialitet, skall denna kunna bytas ut. Vidare skall praktik inom t. ex. operation, intensivvård, narkos och akutsjukvård ersättas med fältstudier, dvs. VPK anser att svårigheterna att tillgodose behovet av praktik inte får leda till att fingerade praktiksituationer ersätter riktig praktik i verklig miljö. Propositionen anger att en grundsyn för vårdinriktningen skall vara att patienten sätts i centrum och att sjukvården måste bli mänskligare. Men hur skall vårdpersonalen klara detta om de i huvudsak tränat sjukvård på dockor och på varandra i klassrummen? VPK avvisar även de förslag som innebär att praktik i större utsträckning än Skall kunna förläggas till kvällar och . En förläggning av praktiktid till obekväm arbetstid skulle avsevärt försvåra för studerande med barn att genomgå utbildningen. Dessutom kan knappast praktik under dessa tider anses som fullvärdig och utbytbar mot praktik , eftersom det under obekväm arbetstid inte förekommer samma verksamhet som . Praktik bör över huvud taget inte förekomma, eftersom det då saknas såväl handledare som utbildad personal i stor utsträckning. VPK hävdar också den bestämda uppfattningen att de centrala myndigheterna bör behålla huvudansvaret för utbildningsplanerna och ange fasta ramar för läroplanernas innehåll. Ett ökat lokalt inflytande i dessa avseenden skulle innebära en tillbakagång och medföra kvalitativa skillnader mellan utbildningarna inom de olika landstingsområdena alltefter tillgången på praktikplatser. Genom de övergripande mål för vårdutbildningen som formuleras i Vård 77 tillförs vårdutbildningen nya områden. Särskild vikt läggs vid förebyggande hälsovård. Sjukvårdspersonalen förväntas kunna medverka till förändring av sådana förhållanden i samhället som i vid mening påverkar människors hälsa. En viktig orsak till de ökade vårdbehoven är den snabba förslitningen av arbetande som sker i vårt samhälle på grund av högt arbetstempo och arbetsmiljörisker av olika slag. Det finns undersökningar som visar att 1/3 av dem som blir arbetslösa i samband med företagsnedläggelser aldrig återvänder till arbetsmarknaden. Många av dem blir förtidspensionerade eller långtidssjukskrivna. Förhållandena på arbetsmarknaden är inte de enda sjukdomsalstrarna i samhället. Miljöförstöring, människofientlig planering av bostadsområden, trafikmiljön med dess ensidiga satsning på privatbilism i stället för kollektivtrafik, den kulturella utarmningen och kommersialismen, det dåliga utbudet av meningsfulla fritidsaktiviteter - allt detta är exempel på sjukdomsframkallande förhållanden i samhället. Genom att sjukvården fungerar som uppsamlingsplats för växande samhällsproblem som den är oförmögen att påverka, hamnar den också på efterkälken när det gäller att tillgodose vårdbehoven. Bara genom massiva insatser för att undanröja de förhållanden som framkallar sjukdom kan bristsituationen inom vården brytas. Detta ställer konkreta krav, bl. a. på vårdutbildningen. Där måste ingå studier kring sambanden mellan sociala förhållanden och sjukdom, psykisk ohälsa och växande missbruksproblem. Alla vårdarbetare måste få möjlighet att studera och angripa sjukdomsframkallande faktorer i samhället. För att detta skall kunna förverkligas krävs i samtliga vårdutbildningar bl. a. en utökning av ämnena socialmedicin, socialpsykiatri, arbetslivsorientering och den sociala situationens betydelse för förebyggande sjukvård och rehabilitering. Mot den bakgrunden måste utbildningen förlängas i motsvarande grad. Så gäller exempelvis för vidareutbildning inom obstetrisk och gynekologisk vård. Om principuttalande om att alla kvinnor skall ha rätt till smärtlindring vid förlossning skall kunna genomföras måste smärtlindringsmetoderna ges större utrymme i barnmorskeutbildningen. Även inom rehabiliteringslinjer är en förlängning av vidareutbildningen nödvändig. Det nu lagda förslaget innebären avkortning av sjukgymnastutbildningen och arbetsterapeututbildningen, som arbetsuppgifterna för dessa grupper utvidgas. Den samordning av sjukgymnast- och arbetsterapeututbildningarna som föreslås får inte medföra att de yrkesspecifika funktionerna försvagas. Sjukgymnasterna saknar möjlighet till vidareutbildning i samhällets regi. Vård 77 har ej heller lagt något förslag till vidareutbildning. För att sjukgymnaster och arbetsterapeuter skall kunna fullgöra arbetsuppgifter inom de nya områden som skisseras i målformuleringen utan sänkt vårdkvalitet är det nödvändigt med en planerad vidareutbildning i samhällets regi. Kraven vad gäller den allmänna behörigheten för sjukvårdsutbildning på högskolenivå får inte formuleras så att de försvårar för den som saknar gymnasial utbildning att vinna inträde. Den som saknar skolmässiga meriter men har en omfattande och adekvat arbetslivserfarenhet bör kunna vinna inträde i vårdutbildning på högskolenivå. För allmän behörighet bör ej ställas krav på kunskaper i enskilda ämnen på viss nivå. Sådana krav bör endast finnas i samband med att särskilda behörighetskrav ställs. VPK vill i detta sammanhang understryka värdet av praktik i jämförelse med enbart skolmässig utbildning. Det avgörande för inträde bör vara om eleven bedöms kunna tillgodogöra sig utbildningen inom högskolan. För sökande med lång arbetslivserfarenhet blir lätt särskilda behörighetskrav ett hinder för utbildning. VPK anser att då sådana krav är erforderliga skall dessa elever ges tillfälle till kompletterande ämneskurser. Arbetslivserfarenhet bör väga mycket tungt vid meritbedömningen. För att uppnå en jämnare fördelning av kvinnor och män i olika vårdutbildningar anger Vård 77 två modeller för könskvotering. Enligt propositionen bör det uppdras åt UHÄ att komma med förslag om hur en positiv särbehandling för män skall utformas vid intagning till vårdutbildning. Enligt VPK:s mening är det helt andra åtgärder än könskvotering som behövs för att intressera män för vårdarbete. Det finns ingen ovillighet eller negativ inställning till vårdyrken bland männen. Det är inte heller något informationsproblem. För att lösa sjukvårdens personalproblem och även få män att söka sig till vårdarbete krävs högre löner för flertalet sjukvårdsarbetare, bättre arbetsförhållanden och arbetstider samt goda möjligheter till vidareutbildning. Förslag till ny vårdutbildning VPK föreslår att all vårdpersonal fåren gemensam grundutbildning. Detta skall även gälla läkarutbildningen. För att inte läkarna automatiskt skall hamna i toppen på hierarkin i nya vårdformer med s. k. vårdlag krävs att även de genom utbildning får insikt i vad det grundläggande vårdarbetet består av. Många skäl talar för att yrket sjukvårdsbiträde och en avgränsad utbildning till detta yrke bör avskaffas. Med införandet av och den nya gymnasieskolan är grunden lagd för att diskutera en enhetlig grundutbildning för alla som önskar genomgå vårdutbildning för att genomgå högre vårdutbildning. All vårdutbildning bör byggas kring ett kursklossystem, där varje kurs representerar ett visst område och ett visst antal poäng. Kurser till ett sammanlagt poängtal som motsvarar den tvååriga vårdlinjen vid gymnasieskolan bör ge behörighet för viss tjänst, förslagsvis kallad assistent. Sådan behörighet skall kunna erhållas dels genom den tvååriga vårdlinjen, dels genom andra kurser-kursklossar- vilka delvis kommer att överensstämma med nu befintliga specialkurser, som i främsta hand skall möjliggöra en varvad grundutbildning för vuxna som önskar utbilda sig till vårdyrke. Vid en systematiserad varvad utbildning enligt kursklossy stemet, där assistentnivån endast blir ett temporärt och individuellt uppehåll för inhämtande av praktiska meriter, beroende av den tidigare praktikens omfattning och innehåll bör samma förmåner utgå som vid intern utbildning. Förslaget att vårdutbildning skall anordnas enligt kursklossystem innebär också att många vårdutbildningar kan brytas ner i ett antal kortare kurser som varvas med praktik. På så sätt avskaffas terminsindelningen och tillgången på praktikplatser underlättas. medger ett sådant system att utbildningen blir öppen för alla som skaffat sig erforderlig praktik, och möjligheten till vidareutbildning inom yrket bibehålls oavsett betygspoäng från tidigare utbildning. Inom sjukvården finns fortfarande en stor del outbildad personal. Särskilt svåra är problemen i . Inom långvården i saknar av biträdena lämplig utbildning för sitt arbete. För hela sjukvården i länet är motsvarande siffra . Om även de som saknar tillräcklig grundutbildning för att kunna tillgodogöra sig utbildning för sitt arbete och eventuell vidareutbildning skall få möjlighet till yrkesutbildning krävs särskilda åtgärder. VPK föreslår att anställda inom vården som saknar tillräcklig grundutbildning för vårdyrkesutbildning skall få möjlighet att utbilda sig på betald arbetstid. Förslagsvis kan här tillämpas ett särskilt system med poäng för varje arbetat år. Under hänvisning till det anförda föreslås 1. att beslutar avslå propositionen 1978/79:197 om vårdutbildning inom högskolan. 2. att hos regeringen hemställer om att en ny vårdutbildningsutredning tillsätts, 3. att uttalar sig för att följande riktlinjer bör ingå i direktiven för en ny vårdutbildningsutredning, a) de centrala myndigheterna bör behålla huvudansvaret för utbildningsplanerna och läroplanerna och läroplanernas innehåll, b) vårdutbildningen bör byggas upp som ett kursklossystem i enlighet med vad som föreslås i motionen, c) utbildningarna bör förlängas i samma mån som nya arbetsfält tillförs vårdyrkena, d) studier kring sambanden mellan sociala förhållanden och sjukdom, liksom sambanden habilitering/rehabilitering och sociala förhållanden bör tillmätas en större betydelse i vårdutbildningen. e) förändringar i personalstrukturen genom flexibel yrkesfunktion får ej innebära risker för försämrad vårdkvalitet, 0 alla vårdyrkesstuderande måste garanteras bra praktik och inga minskade praktikkrav på grund av lokala skillnader i praktikplatser får godkännas, g) vårdarbetare utan tillräcklig grundutbildning eller som saknar adekvat utbildning för sitt arbete bör ges grundutbildning på betald arbetstid, h) vad som i motionen sägs om arbetslivserfarenhet som krav för tillträde till vårdutbildning inom högskolan bör beaktas. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) INGA (vpk) GOTAB 62675 Slockholm 1979