mot · G2022163 · 1979-02-06 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1978/79:85 med förslag till jordförvärvslag, m. m. Regeringens proposition (1978/79:85) med förslag till jordförvärvslag, m. m. baseras på den lagrådsremiss i ärendet, som beslutades av regeringen . De justeringar som företagits med anledning av vad lagrådet anfört är av både formell och reell natur, men har inte påverkat lagens syften och inriktning. Vi vill inledningsvis beklaga att den långa handläggningstiden i lagrådet fördröjt propositionen så att den nya lagen såsom avsikten var inte kunde träda i kraft . Med viss förvåning noterar vi att lagrådet i yttrandet framfört synpunkter på ställningstaganden och förslag, som får anses grundade på en politisk bedömning. Vissa förslag till ändringar utgör försök att påverka lagens grundläggande syften, exempelvis att den skall motverka passivt markägande. Delar av yttrandet, bl. a. studierna rörande taxeringen och vissa begreppsdiskussioner, torde också vara umbärliga för ärendets behandling och lagens fortsatta tillämpning. Vi vill därutöver framhålla att vi finner det ytterst angeläget att föreläggs proposition med förslag till lagom skötsel av jordbruksmark i så god tid att den kan träda i kraft . En sådan lag, som avses ersätta nuvarande jordhävdslag, utgör ett viktigt komplement till den nya jordförvärvslagen. Vi står helt bakom det förslag till jordförvärvslag som framlagts. På ett par punkter vill vi dock ifrågasätta de justeringar som företagits i lagrådsremissen med anledning av vad lagrådet anfört och i övrigt något kommentera de ändringar som gjorts. Först vill vi dock understryka departementschefens uttalande på s. 21 om hur mer avlägsna släktskap och sammanboende skall behandlas vid ansökan om förvärvstillstånd. Detta betyder att rationaliseringsintresset får vika för släktskapsförhållande och regionalpolitiska bedömningar när förvärvarna är beredda att bosätta sig på fastigheten. Med hänsyn till de invändningar som framkommit kan vi biträda att förvärv som sker genom inrop på exekutiv auktion undantas från tillståndsplikt. Det är dock viktigt att utvecklingen noga bevakas så att tekniken med exekutiv auktion inte missbrukas. Regeln om avyttringsskyldighet skyddar inte mot spekulationsköp av skog, som har karaktär av förtäckta rotpostköp. Det är viktigt att skogsvårdsstyrelserna ägnar sådana förvärv extra uppmärksamhet så att missbruk förhindras. Enligt vår mening medför omformuleringen av 3 § ingen förbättring. delar uppfattningen att trädgårdsnäringen bör nämnas i sammanhanget. Lagrådet tycks utgå ifrån att trädgårdsodling avser enbart odling i växthus. Vi föreslår att lagen ges följande lydelse: Vid prövning av fråga om förvärvstillstånd skall beaktas möjligheterna att främja uppkomsten och utvecklingen av rationella företag inom jordbruket, skogsbruket och trädgårdsnäringen (lantbruksföretag). I 4 § punkt 3 har den ändringen gjorts att orden lantbrukets rationalisering ersatts med jordbrukets och skogsbrukets rationalisering. Justeringar har införts med hänsyn till de invändningar som lagrådet haft mot användningen av begreppet lantbruk. Vi vill peka på att ändringen kan medföra risk för att jordbruket och skogsbruket i ett kombinerat företag betraktas var för sig vid bedömningen av förvärvsegendomen. Det bör därför klart utsägas att rationaliseringsbehovet i förekommande fall skall bedömas med hänsyn till läget för de kombinerade företagen betraktade som en enhet. Den språkliga förändring som vidtagits tår således inte leda till att den sakliga innebörden ändras. Vi har med tillfredsställelse noterat att föredraganden bestämt tagit avstånd från lagrådets resonemang om skogsfastigheter, som utgår ifrån att förvärv av skog också i fortsättningen skall kunna få ske som ren kapitalplacering. Det är anmärkningsvärt att lagrådet inte uppfattat att ett par av lagens viktigaste syften är att hindra kapitalplaceringsköp av jord- och skogsbruksfastigheter och att främja sambandet mellan brukande och ägande av mark. Vi vill för vår del ha aktiva brukare både inom jordbruket och skogsbruket. Självverksamma skogsägare är också en garanti för ett regelbundet virkesuttag, eftersom sådana skogsägare även vid låga virkespriser kan få ut en viss arbetsförtjänst. Kapitalplacerare och övriga passiva skogsägare har andra bedömningsgrunder. Mot den bakgrunden vill vi också understryka föredragandens avståndstagande från lagrådets uttalade mening, att krav på yrkeskunskaper inte bör uppställas vid förvärv av skogsfastigheter. Som också framhålls i specialmotiveringen bör kravet anpassas efter företagets art. I sammanhanget vill vi påminna om att föredraganden i propositionen 1977/78:19 om nya riktlinjer för jordbrukspolitiken, m. m. uttalade att som villkor för statligt rationaliseringsstöd skulle gälla att sökanden har erforderlig yrkesskicklighet. framhölls att formella krav på teoretisk yrkesutbildning inte generellt borde ställas upp. Detsamma bör gälla vid förvärvsprövning. Den ändring av 10 § som företagits innebär enligt vår mening en viss inskränkning i prövningsmyndighetens möjligheter att föreskriva bo- och brukningsplikt. Vi anser därför att den i lagrådsremissen angivna formuleringen bör bibehållas. Dock kan vi godta att det i lagtexten inskrivs att tillståndet villkoras med ett direkt åtagande från förvärvaren. Påpekas bör att detta kan komplicera handläggningen i det fall lantbruksstyrelsen eller regeringen vid sin prövning av överklagat ärende vill ställa bosättning och eget brukande som villkor. I lagrådsremissen förutsätts att den som fullföljer ett förvärv där tillståndet är förenat med villkor om bosättning och eget brukande därmed också har accepterat villkoren. Vi vill påpeka att 11 § ger tillståndsmyndigheten rätt att ställa villkor för förvärvstillståndet, vilka inte är knutna till motsvarande i förväg gjorda åtaganden från förvärvaren. a. special motiveringen kan innebörden av lagen vad avser den tid som bo- och brukningsplikten skall gälla inte missförstås. Den föreslagna lydelsen av lagtexten i såväl lagrådsremissen som i propositionen är dock mindre lyckad. Den skulle kunna tolkas så att tillståndsmyndigheten får befogenhet att till maximera den tid som förvärvaren får bruka fastigheten och vara bosatt där. Texten behöver därför enligt vår mening förtydligas. Det bör också klarare framgå att tiden avser både brukandet och bosättningen. Vi anser vidare att det är en fördel om 10 och 11 §§ i tillämpliga delar är kongruenta på sätt som föreslås i lagrådsremissen. Enligt vår mening bör därför 10 § första stycket ges följande lydelse: kan i beslut om förvärvstillstånd efter åtagande av förvärvaren ålägga denne att , högst , yrkesmässigt bruka egendomen och att, om det finns särskilda skäl till det, även vara bosatt där. Alternativt kan tidsbegränsningen för åläggandena tas in i en särskild mening. Vi vill påpeka att redan 6 § innehåller bestämmelser om att förvärvstillstånd får vägras, då det kan antas att förvärvaren inte kommer att bosätta sig på fastigheten eller att yrkesmässigt bruka den. Den som får förvärvstillstånd bör alltså förutsättas komma att varaktigt bruka och - om det inte är fråga om tillskottsmark - även bebo fastigheten. Begränsningen av åläggandet resp. åtagandet till högst är motiverat av praktiska skäl. Normalt bör därför tiden anges till . Vi vill också påpeka att syftet inte är att hindra den som så vill att före den angivna tiden sälja och flytta till en annan gård som är lämpligare. Med hänvisning till ovanstående hemställs 1. att antar följande Härigenom föreskrives att jordförvärvslagen skall erhålla följande ändrade lydelse: Vid prövning av fråga om förvärvstillstånd skall beaktas möjligheterna att främja uppkomsten och utvecklingen av rationella företag inom jordbruket, skogsbruket och trädgårdsnäringen (lantbruksföretag). 10 § första stycket kan i beslut om förvärvstillstånd efter åtagande av förvärvaren ålägga denne att , högst , yrkesmässigt bruka egendomen och att, om det finns särskilda skäl till det, även vara bosatt där. 2. att beslutar uttala att förvärv som sker genom exekutiv auktion skall ägnas särskild uppmärksamhet så att missbruk därmed hindras, 3. att beslutar uttala att det i 4 § punkt 3 klart utsägs att rationaliseringsbehovet skall bedömas med hänsyn till jord- och skogsbruket betraktat som en enhet. () () () () () ()