mot · G2022435 · 1979-03-29 00:00:00 — 1978/79: 2435 1978/79: 2435 av m. fl. med anledning av propositionen 1978/79:160 om fortsatt reformering av inkomstskatten, m. m. Vpk kritiserar regeringens skattepolitik liksom de nya förslagen i propositionen. Sammantagna vittnar förslagen om oförmåga att angripa de grundläggande orättvisorna i vårt nuvarande skattesystem och leder i stället till att inkomstfördelningen blir ännu mera ojämlik. Regeringspropositionen kan ej godkännas. Vpk föreslår i stället tre åtgärder: 1. Slopande av hela momseffekten på livsmedel, vilket för inkomsttagare . skulle betyda en skattelättnad med ca . för ensamstående och ca . för två sammanboende med två barn. Införande av en extra skattereduktion om . för alla vanliga löntagare. Skattereduktionen utgår med . för inkomsttagare med . i beskattningsbart belopp och avtrappas därefter för att helt upphöra vid . Ett särskilt statsbidrag om 1 000 milj. kr. till kommuner och landsting att i första hand användas för nödvändig utbyggnad av barnomsorgen och bekämpande av ungdomsarbetslösheten. Skatteprogrammet finansieras bl. a. genom skärpta skatter på kapital och kapitalvinster, reformering av avdragssystemet, skärpning av reavinstbeskattningen samt uttagande av en arbetsgivaravgift, dock med undantag för kommuner och landsting, beräknad på företagens omsättning så att den under /80 inbringar . De i propositionen framlagda förslagen berör frågor som utretts av skatteutredning. Utredningens ställningstaganden i dessa frågor redovisas i slutbetänkandet SOU 1977: 91. Vpk:s ledamot i utredningen yttrade i reservation till betänkandet bl. a. följande: Vad som bland allmänheten förväntades av skatteutredning var att den skulle framlägga förslag till ett reformerat skattesystem. Detta synes också ha varit ambitionen av dess arbete. Efter den borgerliga valsegern 1976 och förändringen av majoritetsförhållandena i skatteutredningen har man begränsat sig till ett par mindre förändringar i ett antikverat skattesystem. Den borgerliga majoritetens förslag innebär en minskning i progressiviteten i skattesystemet 1 1978/79. 1978/79: 2435 genom stora skattelättnader för de högre inkomsttagarna finansierade med höjningar av mervärdeskatten och andra indirekta skatter, vilka hårdast drabbar låginkomsttagarna och barnfamiljerna. Det är en förändring i reaktionär riktning av skattepolitiken som de borgerliga partierna och vill genomdriva. Detta kan enligt min mening icke accepteras. Det måste också kritiseras att utredningen icke på ett tillfredsställande sätt har behandlat alla de delar av skattepolitiken som faller under dess arbetsområde. Vad som sägs i direktiven har heller icke i sin helhet uppfyllts. Det berättigade i denna kritik framstår nu i klar belysning av de av regeringen framlagda reformförslagen. Vad som föreläggs är ytterligare några tyglappar till det nötta, halvsekelgamla lapptäcke som utgör vårt skattesystem. Propositionens huvudsakliga innehåll utgörs av en oförställd attack mot progressiviteten i skattesystemet. Marginalskatterna utmålas som det allt överskuggande problemet. I övrigt innehåller propositionen endast förslag i vissa detaljfrågor. Avslutningsvis aviserar regeringen utredning och förslag om ytterligare punktskatter. Sammantagna vittnar förslagen om oförmåga att angripa de grundläggande orättvisorna i vårt nuvarande skattesystem, såsom det samlade skattetrycket på låginkomsttagarna och barnfamiljerna, möjligheterna att förvandla löpande inkomster till lågt beskattade kapitalvinster, underskottsavdragen m. m. Vpk redovisar i de senare delarna av denna motion de principer som partiet anser bör ligga till grund för ett reformerat inkomstskattesystem. Dessa principer har utförligare motiverats i motioner till innevarande (se motion 1978/79: 310 m. I det följande behandlas de i propositionen framlagda förslagen. Möjligheten att vid taxeringen erhålla avdrag för frivilligt utgivet periodiskt understöd återspeglar en föråldrad samhällssyn. Sociala skäl för att bibehålla dylika avdrag kan inte anföras. Avdragsmöjligheterna utnyttjas numera främst i syfte att undvika progressiviteten vid den statliga beskattningen genom en godtycklig inkomstuppdelning de skattskyldiga emellan. Därför bör avdragsrätten för denna typ av bidrag avskaffas. Även rätten till avdrag för vissa s. k. legala understöd bör ses över och förutsättningarna härför skärpas. Det finns bland de fackliga organisationerna ett starkt och befogat intresse av att en avdragsrätt för fackföreningsavgifter införs. 1978/79: 2435 ven är dels att avdrag medges för avgifter till arbetsgivarorganisationer, dels ock att det för den enskilde medlemmen inte skall vara alltför ekonomiskt betungande att genom medlemskap delta i och stödja de fackliga organisationernas verksamhet. Dessa skäl bör tillmätas stor vikt vid riksdagsbehandling av frågan. är det enligt vpk:s mening en illusion att tro att likställighet på detta sätt kan uppnås mellan de fackliga organisationerna och arbetsgivarorganisationerna. Detta talar för att slopa avdragsrätten för avgifter till arbetsgivarorganisationer. De fackliga organisationernas verksamhet bör i stället stödjas på annat sätt. Detta kan exempelvis ske genom införandet av ett direkt statligt stöd till de fackliga organisationerna. Detta kan exempelvis utgå med samma belopp som värdet av att avdragsrätt för fackföreningsavgifterna inte införs. Däremot bör den hittillsvarande skatteplikten för erhållna konfliktunderstöd från arbetsgivarorganisation bibehållas. Likaledes bör skattefriheten för erhållet understöd från arbetslöshetskassa bibehållas av principiella skäl. Ökad användning av kontrolluppgifter, m. m. Det är av synnerlig vikt att förutsättningarna för en riktig och rättvisande taxering förbättras genom ett snart införande av den föreslagna utvidgningen av uppgiftsskyldigheten. Beslut bör kunna fattas i denna fråga . Som grund för beslut bör SkU 1977/78: 55 kunna ligga. Den närmare utformningen av uppgiftsskyldigheten bör ankomma på . Den mest angelägna skattereformen är inte att sänka marginalskatterna, utan att minska den totala skattebördan för låg- och medelinkomsttagargrupperna. Den huvudsakliga delen av dessa gruppers skattebörda utgörs av de indirekta skatterna och kommunalskatten. De nu framlagda förslagen innebär inte något steg i denna riktning. I stället föreslås reaktionära förändringar av skattetrycket. Regeringen vill med generella marginalskattesänkningar ytterligare omfördela skattebördan från den progressiva direkta statsskatten till de indirekta skatterna. Det finns all anledning att befara att finansieringen av kostnaderna för de föreslagna statsskattelättnaderna vilka huvudsakligen kommer höginkomsttagarna till del kommer att belasta de grupper som har det största behovet av en skattesänkning: låginkomsttagarna och barnfamiljerna. En utveckling mot att dessa grupper får bära en allt större del av den totala skattebördan eftersträvas av de intressen som den borgerliga regeringen bygger sin position på, och andra kapitalägargrupper. 1978/79: 2435 Man får å andra sidan inte underskatta inflationens betydelse för beskattningen av arbetsinkomsterna. För flertalet lönearbetare i har de senaste årens lönehöjningar endast varit nominella. Stigande priser och hyror har ätit upp de löneökningar man tillkämpat sig. Inflationen och dess yttringar sammanhänger med det kapitalistiska systemets allmänna utvecklingsdrag och kris. Kapitalistklassen vill öka sina profiter på de lönearbetandes bekostnad. Arbetarnas och tjänstemännens fackliga styrka gör det svårt för kapitalisterna att få igenom direkta lönesänkningskrav. I stället söker man genom pris- och hyreshöjningar tilltvinga sig en större andel av produktionen. Den fackliga kampen mot prishöjarpolitiken, som den borgerliga riksdagsmajoriteten står för, är därför av utomordentligt stor betydelse. Men minst lika viktigt är att denna kamp förs vid utformningen av skattepolitiken. Den borgerliga trepartiregeringen införde det s. k. inflationsskyddet av statsskatteskalorna. Detta system bidrar till att effektivisera utplundringen av lönearbetarna. Genom systemet undantas generellt en lika stor procentuell andel av de nominella löneökningarna från beskattning. Detta har flera negativa effekter. a. minskar medvetenheten om den klassmässiga utplundring som inflationen innebär, dels leder systemet till obefogade skattelättnader för höginkomsttagarna. Systemet har även starkt negativ effektiv på det statsfinansiella läget. De borgerliga regeringarna har valt att finansiera systemet via ökad utlandsupplåning och höjningar av de indirekta skatterna, främst mervärdeskatten. Det kan till inflationsskyddets försvar sägas att de nominella lönehöjningarna medfört att skattesatser, vilka införts för att åstadkomma en fördelningspolitiskt önskvärd inkomstutjämning, nu blivit aktuella för de breda löntagargrupperna. Detta åberopas nu även till grund för ytterligare marginalskattesänkningar utöver inflationsskyddet. Förhållandet medför naturligtvis ett behov av ändringar i statsskatteuttaget i vissa inkomstlägen. Sådana ändringar bör emellertid enligt vpk:s mening åstadkommas med en sänkning med ett likartat krontalsbelopp för de breda inkomsttagargrupperna i form av skattereduktion. Ett övre tak bör införas för sänkningen. Härigenom undvikes den ovan påtalade överkompensationen av höginkomsttagarna. Kampen mot inflationens verkningar sammanhänger med hur en sänkning av statsskatten finansieras. Den folkpartistiska regeringen betonar att marginalskattesänkningarna innebär en skatteomläggning från direkt inkomstskatt till beskattning i andra former. Detta innebär att ge med den ena handen och ta med den andra. Den omständigheten att regeringen av valtaktiska skäl undviker att direkt utsäga hur marginalskattesänkningen skall finansieras hindrar inte att man här klart visar sitt klassmässiga ställningstagande. Det är inte fråga om att ge arbetare och tjänstemän kompensation för den utplundring de utsätts för, via inflationen, av kapitalistklassen. Det handlar i stället om att överföra be 1978/79: 2435 skattningen till effektiva former som lätt kan accepteras: En momshöjning vänjer man sig alltför lätt vid. Eftersom man handlar mat och andra nödvändiga varor vid fler tillfällen än lönen utbetalas, erläggs skatten så att säga i mindre portioner. Av reformen står dock en skattesänkande effekt kvar; höginkomsttagarna och kapitalägarna har fått sin köpkraft bevarad eller t. o. m. förbättrad. Den borgerliga skattesänkningscirkeln är sluten. Skattepolitik är klasspolitik. Detta står klart för envar som läst den borgerliga regeringens förslag till reformering av inkomstskatten. Förslaget innebär ytterligare ett oförställt angrepp på de fördelningspolitiska ambitioner, som trots allt finns bakom vårt statsskattesystem. Skattesänkningar för höginkomsttagare och kapitalägare skall betalas via ökade skattebördor för lönearbetarna. Detta är borgerlig klasspolitik. Vpk har i motioner till detta visat att det skattetryck som kan avläsas i statsskatteskalorna till stor del är teoretiskt. Detta förhållande grundar sig bl. a. på möjligheten för höginkomsttagarna att via avdragssystemet reducera sin taxerade inkomst. Riktigheten i detta påstående stöds nu av det faktum att de föreslagna marginalskattespärrarna inte beräknas ge större skattebortfall än ca 80 milj. kr. De föreslagna marginalskattespärrarna utgör enligt vpk:s mening ytterligare ett exempel på den borgerliga klasspolitiken, som denna kommer till uttryck i fråga om skatterna. Förslaget bör givetvis avslås. Av större intresse är enligt vpk:s mening de marginaleffekter som inträder till följd av inkomstökning och bortfall av bidrag samt avgiftsökningar. Detta problem berörs endast flyktigt av regeringen. Det är närmast ett hån från regeringen när den påstår att de föreslagna marginalskattesänkningarna nämnvärt skulle påverka dessa marginaleffekter. De människor som kommer i åtnjutande av nu berörda bidrag är låginkomsttagare och barnfamiljer med stor försörjningsbörda. Den förra gruppen har ringa nytta av en marginalskattesänkning. Enligt förslaget får de ett belopp understigande . för år räknat. Detta har knappast någon märkbar effekt på hushållsekonomin. Den senare gruppen kan komma i åtnjutande av en viss lättnad till följd av förslaget. Här är det emellertid på sin plats att erinra om förslagets klassmässiga utformning. Förslaget skall finansieras via höjning av andra skatter, främst de indirekta. Detta drabbar särskilt hårt barnfamiljerna. De kommer att få betala dyrt för den föreslagna marginalskattesänkningen genom höjd moms och höjda avgifter. 1978/79: 2435 med finansieringsformen saknar förslagen nämnvärda effekter för denna grupp. Enligt vpk:s mening måste det till en början framhållas att marginaleffekter av nu berört slag i stor utsträckning är oundvikliga. En verklig inkomstökning innebär ett minskat bidragsbehov och en större skattekraft. Endast genom en smidig anpassning av skilda bidragsgränser och en minskning av utgående avgifter för barnomsorg m. m. kan en meningsfull förbättring av berörda gruppers situation åstadkommas. Vpk har krävt lösningar i denna riktning, liksom väsentliga ökningar av vissa bidrag, i skilda sammanhang. Detta har avvisats av den borgerliga majoriteten. Detta visar att intresse av att lösa problem för låginkomsttagarna och barnfamiljerna saknas hos regeringen. Folkpensionärerna utgör en låglönegrupp. Samhället bör ha ett stort ansvar för att denna grupp icke drabbas av standardförsämringar. Om detta brukar de borgerliga partierna vara rörande ense i valtider. är det emellertid andra grupper som skall attraheras. Därför får folkpensionärerna vara med och betala de nu föreslagna marginalskattesänkningarna. Detta är nämligen vad som sker ifall de indirekta skatterna, momsen och energiskatterna t. ex., höjs. Ett slopande av mervärdeskatten på nödvändighetsvaror skulle betyda en kraftig förbättring av denna grupps läge. Förslagen rörande folkpensionärernas beskattning är otillfredsställande. Vpk föreslår att avdraget för pensionärerna utformas så att ingen beskattningsbar inkomst uppkommer vid en taxerad inkomst motsvarande folkpensionen och pensionstillskottet plus en sidoinkomst om . Vpk anser att den föreslagna avdragsrätten bör avslås. Enligt vår mening återspeglar förslaget ett otidsenligt synsätt på verksamhet med internationellt bistånd. Man får ett intryck av att sådan verksamhet utövas av filantropiska sällskap på expeditioner bland infödingarna, städse utrustade via frikostiga bidrag från varmhjärtade, liberalt sinnade, brukspatroner och industrimagnater. Detta synsätt har förföljt i ett flertal motioner genom årens lopp. Det blir inte bättre av att kläs i regeringspropositionens dräkt. Det får väl snarare ses som ett i raden av folkpartistiska valutspel. Redan de av flera remissinstanser berörda svårigheterna i kontrollhänseende och merarbetet vid taxeringen motiverar ett avslag av förslaget. Enligt vpk:s principiella inställning bör dessutom denna typ av verksamhet stödjas genom direkta bidrag från det allmänna. 1978/79: 2435 är det dock glädjande att se, att regeringen tagit intryck av vad vpk påpekat vid ett flertal tillfällen: I vårt nuvarande avdragssystem beror effekten av ett avdrag på vilken marginalskatt man har. På detta sätt gynnas höginkomsttagarna av det nuvarande systemet. Konklusionen Härigenom får avdraget samma värde oavsett inkomsternas storlek (s. 127 i prop.) är ett glädjande beriktigande av vpk:s krav på att det nuvarande avdragssystemet skall avskaffas och ersättas av ett system som bygger på berättigade avdrag från skatt i form av skattereduktion. Tyvärr håller sig regeringen inte konsekvent till denna linje i övriga förslag i propositionen. Arvskattefrihet för trossamfund, m. m. De föreslagna lättnaderna är helt omotiverade. Även av principiella skäl anser vpk att grund saknas för de föreslagna lättnaderna i arvsbeskattningen. Förslaget bör avslås av . Vpk framför följande förslag i skattepolitiken. En genomgripande skattereform är nödvändig. De senaste årens skattepolitik har i verkligheten inneburit att en ökad del av skattebördan lagts på lönarbetarna. Bolag och förmögenhetsägare svarar för en allt mindre del av de samlade skatterna. Detta i kombination med direkta och indirekta subventioner i miljardbelopp till bolagen har gjort att fördelningen av skattebördan är klart orättfärdig. Skattepolitik är klasspolitik. Lönarbetarna måste söka påverka statsapparaten och dess handlande, så att skattepolitiken kan bli ett led i en fördelningspolitik för utjämning av inkomst- och förmögenhetsskillnaderna. Skatteinstrumentet bör även utnyttjas i miljöpolitiken och i den allmänna närings- och regionalpolitiken. Grundlinjen i skattepolitiken måste enligt vpk:s mening vara kamp för minskade skattebördor på lönarbetarna, barnfamiljerna, pensionärerna ökade skatter för stora förmögenheter, bolagsvinster, spekulationsvinster. måste stat, landsting och kommuner tillförsäkras nödvändiga inkomster för en aktiv social reformverksamhet, utbyggd kultursektor, planerad regionalpolitik och intensiv miljövård. I första hand gäller följande: Kamp mot de höga indirekta skatterna och särskilt mot mervärdeskatten, som fördyrar alla varor. I första hand måste moms på maten bort. 1978/79: 2435 Staten måste överta kostnaderna för viktiga delar av kommunernas och landstingens verksamhet (enhetliga bostadstillägg till pensionärerna, skolkostnaderna, kostnaderna för barnstugorna och huvuddelen av sjukvården). Snabbare utbetalning av kommunernas skattemedel. Kommuner och landsting befrias från allmän arbetsgivaravgift. Införande av en progressiv statskommunal enhetsskatt. Kostnaderna för den grundläggande sociala, medicinska och kulturella omvårdnaden täcks inom det samlade statliga skattesystemet. Därutöver inom vissa gränser fri beskattningsrätt för kommuner och landsting. Progressionen i skattesystemet får icke försvagas utan måste tvärtom skärpas genom åtgärder som innebär att höga inkomster, kapitalvinster och stora förmögenheter till fullo underkastas beskattning. Hela det nuvarande avdragssystemet måste göras om och de flesta avdrag helt slopas. Ränteavdragen måste begränsas. Rätten till underskottsavdrag begränsas. Befogade avdrag sker från skatten i stället för som från inkomsten. Beskattning av kapital och kapitalvinster måste kraftigt skärpas. Skattepolitiken måste användas som ett medvetet instrument för att utjämna förmögenhetsfördelningen, den årliga förmögenhetsskatten skärpas och 8085-procentsregeln avskaffas. Beskattningen av stora arv och gåvor skärps. Som grundval för beskattningen av s. k. realisationsvinster måste gälla dels att hela realisationsvinsten skall beskattas, dels att beskattningen skall vara av minst samma skärpa som beskattningen av arbetsinkomster. Den direkta beskattningen av bolagens vinster måste skärpas. Bolagsskatten bör göras progressiv och nuvarande avskrivningsregler förändras. Ett system av produktionsskatter bör införas, beräknade i förhållande till företagens omsättning, råvara- och energiförbrukning och inte som nuvarande arbetsgivaravgifter enbart i förhållande till löneutgifterna. Ett sådant skattesystem bör användas också för miljöpolitiska och allmänt närings- och regionalpolitiska syften. Beskattningen bör differentieras med hänsyn till produktionens nytta. Skatteflykt och skattefusk måste hårt bekämpas. Skatteflykten stoppas genom ett rättvisare skattesystem, vilket icke som gynnar höginkomsttagarna redan i själva sin konstruktion. Det direkta skattefusket bekämpas genom ett skärpt lagstiftning och ökade personella resurser till taxeringsmyndigheterna. Stat, landsting och kommuner måste tillförsäkras tillräckliga inkomster för en utbyggnad av den sociala och kulturella omvårdnaden, för en effektiv närings- och regionalpolitik och för omfattande miljövårdsarbeten. Nya inkomstkällor måste öppnas, t. ex. genom nationalisering och kommunalisering av vinstgivande företag. Byråkrati och slöseri, bl. a. på det militära området, måste bekämpas och utgifterna därmed minskas. 1978/79: 2435 I stället för regeringsförslagct I stället för de av regeringen föreslagna förändringarna av skattepolitiken, vilka på ett otillbörligt sätt gynnar de högre inkomsttagarna, föreslår vpk följande: Slopande av hela momseffekten på livsmedel. Införande av en extra skattereduktion om . för alla vanliga löntagare. Ett särskilt statsbidrag om 1 000 milj. kr. till kommuner och landsting att i första hand användas för nödvändig utbyggnad av barnomsorgen och bekämpande av ungdomsarbetslösheten. (Se motion 1978/79: 2373 till prop. 1978/79: 95 om den kommunala ekonomin.) Slopande av mervärdeskatten på livsmedel De indirekta skatterna är regressiva, dvs. deras relativa tyngd är störst för lägre inkomsttagare. Särskilt gäller detta mervärdeskatten på livsmedel, eftersom lägre inkomsttagare, personer med tungt arbete och barnfamiljer måste använda större del av sina inkomster till inköp av mat än högre inkomsttagare. Vpk har därför hårt drivit kravet om låga priser på livsmedel och framför allt framhållit den positiva effekten av att slopa moms på maten och i stället skärpa skatten på kapital och kapitalinkomster. Detta krav har fått en mycket stark anslutning i breda befolkningslager. Regering och riksdag har tvingats att söka begränsa prisstegringen på livsmedel genom olika åtgärder: prisreglering, subventioner. Statens utgifter för subventionering av livsmedel beräknas innevarande budgetår till ca 3 600 milj. kr. Eftersom mervärdeskatten på livsmedel beräknades inbringa sammanlagt ca 9 400 milj. kr. (med fråndrag för läskedrycker och lättöl samt förtäring utom hemmet ca 7 800 milj. återstår fortfarande ett stort belopp som konsumenterna får betala i skatt på sin mat. Livsmedelspriserna fortsätter också att stiga, vilket i förening med den höjda mervärdeskatten kraftigt ökat beskattningen av medborgarnas nödtorft. Vpk kräver ånyo att hela mervärdeskatten på mat skall bort. Detta kan endera ske genom ett direkt slopande av skatten eller genom att subventionerna utökas så att hela momseffekten på maten försvinner. Kostnaden härför uppgår till 4 2005 800 milj. kr. beroende på vilka poster som medtas i beräkningen (se ovan). I fortsättningen har vi utgått från en kostnad av ca 5 000 milj. kr. Verkningarna för konsumenterna av ett slopande av mervärdeskatten på livsmedel (eller subventioner till motsvarande belopp) är synnerligen betydande. Hela kostnaden av mervärdeskatten på livsmedel kan för en 1978/79: 2435 ensamstående inkomsttagare med inkomst . beräknas till ca , för två gifta eller sammanboende med två barn i samma inkomstlägen till ca . Om i runt tal av denna kostnad f. n. kan anses motsvara de utgående livsmedelssubventionerna skulle ett fullständigt slopande av momseffekten på livsmedel innebära en skattelättnad för en ensamstående inkomsttagare med en inkomst . och för två gifta eller sammanboende med två barn i samma inkomstlägen med ca . Som redan anförts kan vpk icke godkänna regeringens förslag till ändringar vad beträffar inkomstbeskattningen. Det är tre åtgärder som bestämmer verkningarna beträffande förändringen av skatten för olika inkomstskikt, nämligen 1) indexregleringen av skatteskalorna, 2) sänkningen av marginalskatten, dvs. minskningen av progressiviteten i skattesystemet, 3) de nya marginalskattespärrarna. Den sammanlagda effekten av dessa åtgärder kan illustreras med några sifferexempel. För en inkomsttagare med en taxerad inkomst 1980 av . minskar inkomstskatten med , varav . genom indexregleringen och . genom ändrade skatteregler. För en inkomsttagare med en taxerad inkomst 1980 av . minskar inkomstskatten med , varav . genom indexregleringen och . genom ändrade skatteregler. Men för en inkomsttagare med . i taxerad inkomst uppgår minskningen av skatten till inte , varav . genom indexregleringen, . genom marginalskattespärren och . genom ändrade skatteregler i övrigt.