mot · G2022557 · 1979-04-19 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1978/79:112 om regionalpolitik Det råder enighet om målet arbete åt alla. Att uppnå detta mål har försvårats av den kostnadskris som drabbat svenskt näringsliv . Den nödvändiga onvandlingen och förnyelsen av svenskt näringsliv åstadkommes enligt moderata samlingspartiets uppfattning inte genom nya statliga organ och nya statliga styrmedel. Det är inte i statliga kommissioner som innovationer och produktförnyelse föds. Uppfinningar kan inte kommenderas fram genom central planering. Förnyelsen sker genom personliga initiativ i en decentraliserad marknadsekonomi med fri företagsamhet. Av dessa skäl vänder vi oss mot den starka selektiva inriktning av politiken som regeringen föreslår. Selektiva styrmedel och subventioner flyttar över en stor del av beslutanderätten till centralt placerade politiker och ämbetsmän med ringa direktkunskap om produktionssystem och marknader. Den viktigaste uppgiften när det gäller att säkra full och trygg sysselsättning är att skapa en ekonomisk och näringspolitisk miljö, där skaparlusta, personliga initiativ och arbetsvilja befrämjas. Dessutom måste vi slå vakt om och förbättra näringslivets konkurrenskraft på såväl exportmarknaderna som hemmamarknaden. Vi delar således inte uppfattningen att lägre arbetsgivaravgifter är olämpliga regionalpolitiska medel. Tvärtom menar vi att en allmän sänkning av lönekostnaderna i stödområdet genom en lägre nivå på uttaget av obligatoriska arbetsgivaravgifter är ett verksamt medel att stimulera näringslivets utveckling i de områden som berörs. En allvarlig nackdel med de utpräglat selektiva och administrativt styrda stödåtgärder som regeringen föreslår är att det näringsliv som redan finns i stödområdet inte främjas. En snedvriden konkurrens till förmån för stödberättigade företag kan leda till att sysselsättning i befintliga företag hotas. Systemet kräver också en byråkratisk beslutsprocess med åtföljande risk för orättvis behandling av vissa företag. I syfte att öka effektiviteten föreslår regeringen en mycket kraftig uppräkning av subventionsgraden i det selektiva stödsystemet. Mot bakgrund av vad som anförts ovan förordar vi en lösning där en förstärkning av regionalpolitiken åstadkommes genom en sänkning av uttaget av socialförsäkringsavgifterna samt införande av särskilda investeringsfonder, vilket kommer såväl redan verksamma som nyetablerade företag till godo. 1 1978/79. Målet för regionalpolitiken skall vara att skapa så likvärdiga förutsättningar som möjligt mellan landets olika delar och regioner. Enligt vår wening kan detta syfte bäst nås med hjälp av generellt verkande ekonomiskt-politiska medel som tillvaratar marknadsekonomins decentraliserade och effektiva beslutsfattande. Ekonomi och marknadsförutsättningar. kunde konkurrera framgångsrikt på världsmarknaden. Orsaken härtill var försprång i fråga om teknologiskt kunnande samt att svenska företag tidigt etablerade sig på internationella marknader. De konkurrensfördelar åtnjutit genom tillgång på råvaror, en väl utbyggd produktionsapparat och teknologiskt kunnande har emellertid successivt minskat i takt med att andra länder moderniserat sitt näringsliv. har balansen i vårt lands blandekonomi förskjutits, så att den offentliga sektorn har kommit att dominera på den enskilda sektorns bekostnad. Genom skattehöjningar och ökade arbetsgivaravgifter har en större del av såväl inkomster som sparande kommit att överföras från den privata till den offentliga sektorn. Företagens sparande har sjunkit. Företagens soliditet - dvs. andelen eget riskvilligt kapital i procent av det totala kapitalet - har sjunkit från senare del till ca 25 96 . Detta är, jämsides med den försämrade lönsamheten, den främsta orsaken till de under en följd av år vikande industriinvesteringarna. Minskade vinster och sjunkande soliditet får till följd dels att investeringarna minskar, dels att de inriktas på rationaliseringar och inte på expansion. Nyetableringen av företag har minskat oavbrutet . som de expansiva inslagen i näringslivet således varit obetydliga har antalet företagsnedläggelser och konkurser ökat. Att många företag drabbats så hårt av den internationella lågkonjunkturen och den sviktande konkurrensförmågan beror på att de var försvagade redan i utgångsläget. Ett ekonomiskt starkt företag kan överleva en motgång genom att ta fram reserver. Men om lönsamheten legat påen låg nivå finns inga reserver att ta till. Därigenom blir steget mellan försämrad lönsamhet och nedläggning mycket kort. Trepartiregeringens insatser för att komma till rätta med den ekonomiska krisen och bekämpa arbetslösheten kan i efterhand konstateras ha givit ett mycket gott resultat. Socialdemokraterna motsatte sig däremot de åtgärder som treparti regeringen vidtog för att värna sysselsättningen, förbättra förutsättningarna för närings- och regionalpolitiska insatser samt öka näringslivets konkurrenskraft. Socialdemokraterna gick exempelvis emot devalveringarna och sänkningen av den 4-procentiga löneskatten. Hade socialdemokraterna i regeringsställning fått möjlighet att genomföra den politik som de nu har förordat i opposition under innevarande mandatperiod, skulle kostnadsläget för exportindustri ha varit högre än vad det nu är. Det är angeläget att den offentliga sektorns expansion på bekostnad av andra sektorer bromsas upp. Vad som krävs är ökad tillväxt och mer av stimulans till initiativ och arbetsinsatser. Genom en höjd tillväxttakt utnyttjas landets produktionsresurser bättre. En tyngdpunktsförskjutning måste nu ske vad gäller statens engagemang på skilda områden, dvs. från en fortsatt utbyggnad av den offentliga sektorn till en ökad stimulans med generella medel av hela näringslivet. Vad frågan gäller är vilka kostnader för selektiva åtgärder på t. ex. regionalpolitikens område vi kan tillåta belasta vår internationella konkurrenskraft. Summerar man alla de krav på nyetableringar, nylokaliseringar etc. som kommunerna redovisat i länsplaneringsarbetet kan man konstatera att nyföretagandet i måste mångdubblas. Allt fler kommuner har begärt att bli förklarade som stödkommuner och i konsekvens därmed få tillhöra stödområdet. Dessa utvecklingstendenser bekräftar vår uppfattning om att generellt verkande åtgärder är att föredra framför selektiva åtgärder. Alternativet är att successivt tvingas att acceptera de kommunala kraven, med den risk detta innebär att hela landet måste förklaras som stödområde. Den viktigaste åtgärden, som kan förbättra situationen för näringslivet i samtliga regioner, är att förbättra aktiviteten i svensk ekonomi genom en allmän sysselsättningsskapande politik. Alla regionalpolitiska åtgärder innebär eljest att man omflyttar sysselsättningsproblem mellan och inom regionerna. Förutsättningarna för att kunna bedriva en framgångsrik sysselsättningspolitik måste baseras på ett konkurrenskraftigt näringsliv. Det är mot den bakgrundsbeskrivning som inledningsvis har redovisats som moderata samlingspartiet har presenterat sina regionalpolitiska förslag. Vi har i partimotionen 1978/79:1108 under rubriken balans och utveckling utvecklat vår syn på regionalpolitiken och därvid presenterat en rad förslag till åtgärder för att främja så likvärdiga utvecklingsmöjligheter som möjligt i landets olika delar och regioner. Våra krav sammanfattades sålunda: att regionalpolitiken skall bedrivas främst med hjälp av generellt verkande åtgärder, att beslutsfattandet inom regionalpolitiken i möjligaste mån skall decentraliseras, att regionala planeringsnivåer och planen förden regionala strukturen skall utformas flexibelt för att möjliggöra en kontinuerlig anpassning till utvecklingen, 1* 1978/79. att socialförsäkringsavgiften för företagen i det allmänna stödområdet skall sänkas och i det inre stödområdet med , att särskilda regionala investeringsfonder skall inrättas, att transportstödet skall reformeras och vidgas till att gälla också sjötransporter resp. pappersprodukter av stapel varu karaktär, att möjligheterna till en för stödområdet förmånligare prissättning på petroleumprodukter skall prövas i positiv anda, att lokaliseringslån skall kunna beviljas också till marknadsföringsåtgärder, att det underlättas förglesbygdsbutikeratt till rimlig ersättning utvidga sitt verksamhetsområde genom att fungera som ombud för olika statliga bolag och myndigheter, att utbildningsmöjligheterna i glesbygden skall förbättras, bl. a. genom att skolor i glesbygder får göra avkall på den strikta linjeindelningen och kraven på elevintegrering, att bidragen till lärlingsutbildning skall höjas genom en omfördelning av det arbetsmarknadspolitiska stödet samt att turismen i Norrlandslänen skall främjas genom åtgärder för en spridd turistverksamhet. Moderata samlingspartiets samlade regionalpolitiska förslag återfinns i ovannämnda partimotion. Vi avser därför att nu enndast beröra sådana frågor som aktualiserats i samband med regeringens proposition. Det regionalpolitiska stödet till näringslivet föreslås /80-1983/84 utgå inom en ram om sammanlagt , vilket innebär i det närmaste en fördubbling jämfört med nuvarande ram. Huvuddelen av stödet föreslås få formen av inledningsstöd till företagens investeringar och till deras personalkostnader. Ökningen av stödet avser främst personalkostnaderna. Sysselsättningsstödet föreslås kraftigt utbyggt, så att det i allmänt stödområde 4 kan utgå med sammanlagt . per varje bestående ökad årsarbetskraft , i inre stödområde 5 med sammanlagt . per varje bestående ökad årsarbetskraft och i inre stödområde 6 med sammanlagt . per varje bestående ökad årsarbetskraft . Anslaget för /79 uppgår till . Vi föreslår att detta anslag kvarstår oförändrat. Moderata samlingspartiet har i den tidigare omnämnda partimotionen framfört kravet att arbetsgivaravgiften skall sänkas i inre stödområdet och i allmänna stödområdet. Enligt vår uppfattning är sådana åtgärder att föredra framför regeringens förslag. De förbättrar nämligen det allmänna konkurrensläget. Av samma skäl har vi också föreslagit att man skall införa särskilda regionalpolitiska investeringsfonder för att locka företag till stödområdena och underlätta för de företag som redan är där att utvecklas. Våra förslag om sänkningar av socialförsäkringsavgifterna leder till ett minskat behov av selektiva åtgärder. Således föreslår vi att den i propositionen föreslagna höjningen av sysselsättningsstödet kan slopas. Likaså anser vi att anslagen till bidragsverksamhet kan reduceras med . samt att anslagen till lokaliseringslån kan minskas med . Avgiftsminskningen är inte avsedd att stimulera den kommunala konsumtionen. Den inkomstöverföring till kommunerna som en arbetsgivaravgiftssänkning innebär bör därför avräknas mot skatteutjämningsbidragen till kommunerna. Vi kan icke acceptera förslaget att permanenta och utvidga försöksverksamheten med könskvotering för sysselsättningsökningar i samband med lokaliseringsstöd. Det faktum att bidraget inte medfört några nämnvärda resultat bör leda till slutsatsen att det bör avskaffas. Även om det är angeläget att skapa bättre balans mellan könen inom varje yrkesgrupp kan en fastställd kvotering olyckligt låsa möjligheterna att placera tillgängliga arbetssökande. I propositionen föreslås att lokaliseringslån skall kunna ges även till åtgärder för marknadsföring och produktutveckling. Vi hälsar med tillfredsställelse att detta av moderata samlingspartiet framförda förslag accepterats av regeringen. Regeringen föreslår att den nuvarande stödområdesindelningen ersätts av ett nytt system där berörda kommuner placeras in i olika stödklasser. Tillkomsten av de s. k. grå zonerna är ett uttryck för att den nuvarande indelningen inte är ändamålsenlig. Vi tillstyrker regeringens förslag under den bestämda förutsättningen att det nya systemet tillämpas på försök. Vi föreslår därjämte att försöksverksamheten utvärderas i samband med en fullständig länsplaneringsomgång. Man måste vara försiktig med inplaceringen av större tätortsområden i stödklasser med stora subventioner. Det finns bättre förutsättningar för en differentierad arbetsmarknad i dessa områden än vad fallet är i glesbygdsområden. Möjligheter måste finnas för att i undantagsfall kunna utge lokaliseringsstöd till projekt i kommuner utanför stödområde för att motverka en negativ utveckling som förorsakas av företagsnedläggningar eller motsvarande allvarliga störningar på arbetsmarknaden. När situationen kräver dylika ingripanden - utöver vad generellt verkande åtgärder kan åstadkomma - bör det vara möjligt för regeringen att inom givna regionalpolitiska anslagsramar kunna utge stöd till projekt utanför stödområdet. Förutsättningen härför är dock att dylika åtgärder anmäls i efterhand till i budgetpropositionen. Den offentliga sektorn och regionalpolitiken I propositionen betonas angelägenheten av att den offentliga sektorn i ökad utsträckning planeras från regionalpolitiska utgångspunkter. Enligt moderata samlingspartiets uppfattning skall den offentliga sektorn planeras på grundval av i första hand medborgarnas efterfrågan. Med anledning av sysselsättningsutredningens förslag uttalar föredraganden att ett ökat hänsynstagande till de regionalpolitiska faktorerna bör prägla kommunernas och landstingens verksamhetsplanering. 1 propositionen understryker departementschefen att kommunerna kan medverka till att undanröja förvärvshinder, bl. a. genom en fortsatt planmässig utbyggnad av barnomsorgen. Behovet av utbyggd barnomsorg varierar mellan olika kommuntyper. I tätortsområden med hög förvärvsintensitet är behovet av samhällsinsatser ganska stort. I utpräglade glesbygdskommuner torde däremot önskemålen om t. ex. institutioner vara ganska få. Detta förhållande komplicerar i hög grad arbetet när det gäller att konstruera generella regler som skall gälla för hela landet. Den uppläggning som föreslagits av kommunalekonomiska utredningen är enligt vår mening väl avvägd. Vid en sådan omläggning av statsbidragen till t. ex. barnomsorgen ges möjlighet till en lokal anpassning som kommunerna själva bestämmer. Vi vill dessutom påpeka att nuvarande statsbidrag till barnomsorg är neutralt kommunerna emellan men gynnar daghems- och missgynnar familjedaghemssidan. En samtidig utbyggnad av antalet daghemsplatser och antalet platser i familjedaghem jämte ett successivt införande av vårdnadsersättning ökar däremot valfriheten. Enligt vår mening bör skatteutjämningens huvudsyfte vara att skapa förutsättningar för att samma kommunala service skall betinga samma pris över hela landet. För att detta skall kunna åstadkommas måste hänsyn tagas till inte bara ålderssammansättningen utan också till geografiskt läge och bebyggelsestruktur. Detta har i sig regionalpolitisk betydelse, men skatteutjämningssystemet skall därutöver inte utformas som ett "regionalpolitisk! Vår slutsats är att man skall vidareutveckla kommunalekonomiska utredningens förslag till skatteutjämning med mera exakta beräkningar av "geografiskt läge och bebyggelsestruktur. Syftet med extra skatteutjämning skall vara att regeringen skall kunna gå in med särskilda insatser om situationen i någon kommun är alldeles speciell. Exempel på sådana kommuner är och . I och för sig kan det vara motiverat att regeringen till sitt förfogande har särskilda, ospecificerade medel för insatser inom regionalpolitiken. Dessa bör emellertid icke sammanblandas med skatteutjämningen. har emellertid - som också påpekas i propositionen - att i särskild ordning behandla dessa frågor i samband med behandlingen av propositionen 1978/79:95. Slutligen uttalar föredraganden i denna del av propositionen att det från regionalpolitiska utgångspunkter är av stor vikt att landstingskommunerna känner sitt ansvar för att de regionalpolitiska aspekterna vägs in i sjukvårdsplaneringen vid valet av lokaliseringsort för olika typer av sjukvårdsinrättningar. I detta sammanhang vill vi uttala betydelsen av att besluten i dessa Hänseenden blir knutna till landsting och kommuner. Det skall ankomma på de direktvalda organen, landsting och kommuner, att fastlägga institutionsplanerna. Det är viktigt att understryka de tidigare uttalade ambitionerna från trepartiregeringens sida om angelägenheten av att minska detaljregleringen av kommuner och landsting. De regionalpolitiska mål som utfsormades av riksdag (AU 1976/77:7) måste fullföljas. Av dessa framgår att förbättringar av enskilda människors villkor skall vara syftemålet med de praktiska åtgärderna. I alla delar av vårt land skall människorna så långt det är möjligt få del av den materiella, sociala och kulturella välfärden. För att nå dessa mål fordras bl. a. vissa former av samhällsplanering. Men denna planering får inte göras så detaljerad och så definitiv att enskilda människors, enskilda företags, enskilda kommuners och landstings olikartade möjligheter och ambitioner inte kan komma fram. Samhället skall genom en utbyggd regionalpolitik ge ramen för själva verksamheten. Det övergripande ansvaret för regionalpolitiken skall därför även i fortsättningen ligga kvar på staten, som fördelar resurser mellan regionerna och även utformar direktiv för användandet i stora drag. Men den praktiska verksamheten skall åstadkommas av enskilda individer, enskilda företag samt kommunala och landstingskommunala organ. Enligt regeringen behövs medel som gör det möjligt att bättre styra den centrala statliga förvaltningens utveckling i och påverka den privata servicens omfattning. Det heter vidare att det kan bli nödvändigt att dämpa ökningen av efterfrågan på arbetskraft i . Systemet med lokaliseringssamråd föreslås utvidgat till den privata tjänsteoch servicesektorn. Departementschefen framhåller att en sådan utvidgning bör ge vissa förutsättningar för omlokalisering av sådana verksamheter från bl. a. till andra delar av landet. Moderata samlingspartiet, som förordaren decentraliserad regionalpolitisk beslutsprocess, kan dock icke biträda en lokaliseringspåverkan i dylik administrativ ordning. Vi avvisar därför förslaget att utvidga lokaliseringssamrådet. I propositionen behandlas vissa frågor rörande länsplaneringen. a. föreslås förenklingar av planeringens genomförande vilket vi har all anled ning att hälsa med tillfredsställelse. kommer länsplaneringen även efter beslut i anledning av den regionalpolitiska propositionen att präglas av samma oklarhet och obestämdhet tili mål och funktioner som . En omfattande planeringsverksamhet kommer även fortsättningsvis att bedrivas utan att denna planeringsverksamhet egentligen resulterar i annat än mycket allmänt hållna beslut utan styrande verkan. Det kan inte heller sägas att det faktaunderlag som tas fram under planeringen i någon vidare utsträckning utnyttjas för beslut rörande statliga eller regionala lokaliseringar. I alltför hög grad har länsplaneringen genom sin höga ambitionsnivå, som inte stämmer med tillgängliga utredningsresurser och faktiska styrinstrument, kommit att bli en planering för planeringens egen skull. Innan några ytterligare åtgärder vidtas i avseende på mera resurser för länsplaneringen eller med denna sammanhängande verksamheter eller i avseende på samordning av andra och mera åtgärdsinriktade planeringsformer bör närmare analyseras vilka konkreta ambitioner som länsplaneringen skall tillgodose och hur länsplaneringen kan förändras för att direkt tillgodose väl preciserade mål för planeringsverksamheten. Utifrån en mycket allmän beskrivning av olika initiativ och projekt föreslås att ett nytt anslag på 35 milj. kr. inrättas för att kunna ge länsstyrelserna särskilda medel för åtgärder i anslutning till länsplaneringen. Enligt sysselsättningsutredningen bör länsstyrelserna få ekonomiska resurser för att genomföra ett utrednings- och initiativarbete som inte i detaljerna är bundet till i förväg bestämda ändamål. Enligt vår mening ger inte propositionen alls det underlag som har anledning att kräva för att fatta ett beslut om ett så stort anslag som 35 milj. kr. Förslaget bör avslås, och regeringen får återkomma med ett mer preciserat förslag. Om vi skall utveckla nya former för samhällsplanering i - vilket det sannolikt kan finnas skäl att göra - bör inte dessa tillåtas växa fram på det sätt som länsplaneringen har gjort. Samhällsplanering är en alltför viktig verksamhet för att denna skall tillåtas utvecklas förhållandevis godtyckligt och utan att grundas på en övertänkt planeringsstrategi. Länsplaneringen kännetecknas - som vi ovan sagt - av höga ambitioner och i olika avseenden otillräckliga resurser. Resurserna är så begränsade att de inte ens räcker för en välmotiverad "^rtlöpande regional utredningsverksamhet som skulle kunna nyttiggöras f i underlagsmaterial för såväl offentliga som enskilda investeringsbeslut. bör ge regeringen till känna vad som här har anförts rörande behovet av att i grunden ompröva länsplaneringens ambitioner och resurser. I avvaktan på en sådan omprövning bör inte beslut om andra förändringar av länsplaneringen än den aviserade förenklingen vidtas. Vi vill i detta sammanhang erinra om uttalande om en mer åtgärdsinriktad och decentralistisk inriktning av regionalpolitiken. innebär detta att tyngdpunkten för beslutsfattandet i frågor av regionalpolitisk betydelse - vilka beslut i första hand påverkar lokala och regionala förhållanden - kommer att förskjutas i riktning mot läns- och kommunnivåerna. Mot bakgrund av våra inlednade synpunkter finnér vi skäl att kommentera regeringens uttalanden vad gäller planeringsnivåerna för länen och planen för utveckling av den regionala strukturen, dvs. Det är viktigt att påpeka att dessa planeringssystem inte läggs fast för långa tider, så att flexibiliteten därmed begränsas. Befolkningsramarna får således inte vara bindande utan möjligheter måste finnas för en successiv anpassning till den faktiska utvecklingen. Befolkningsramarna som sådana för emellertid inte utvecklingen närmare de regionalpolitiska målen. Vad som är avgörande är de konkreta åtgärder som vidtas. Befolkningstalen kan dock ha ett visst värde on man endast ser dem som en arbetsinriktning när det gäller planeringsverksamheten. Samma bedömning får också gälla ortsplanen. Att har fattat beslut om att vissa orter skall vara primära centra, andra regionala centra etc. får inte innebära att den här indelningen en gång för alla ligger fast. Servicen i olika orter måste självfallet växla. Varje ort i ett län kan inte förses med alla de funktioner som en viss klassificeringsnivå kan anses innebära. Olika intressen finns givetvis om vad och om vilka former av service som skall lokaliseras till olika orter inom ett län. Det får inte vara så att statliga och regionala insatser begränsas till orter som t. ex. är klassade som primära centra. Det är viktigt att minska risken för att orter som inte fått den indelningsgrad som motsvarar de lokala förutsättningarna inte blir åsidosatta i sammanhanget. Den formella indelningen får inte överbetonas. Det måste ges utrymme för förändringar av den formella indelningen när så är påkallat, och inte minst när t. ex. en kommun kan påvisa att förutsättningarna har ändrats. Lokaliseringsstöd kan även lämnas enligt den s. k. offertprincipen. Den innebär, som anges i propositionen, att staten på offert från ett företag betalar särskild ersättning till företaget för att det vidtar åtgärder som staten i regionalpolitisk! syfte önskar att företaget i fråga skall göra. Sådant stöd har enligt propositionen lämnats i endast fyra fall. Moderata samlingspartiet delar uppfattningen att stöd enligt offertprincipen skall kunna ges när andra stödformer inte är tillämpliga. Offertprincipen skall emellertid enligt vår uppfattning tillämpas så, att - utöver sysselsättningseffekten - kravet skall vara att åstadkomma produktiva tillgångar, dvs. vara led i en från allmänna utgångspunkter önskvärd utveckling. Ett exempel på när offertprincipen är lämplig att använda är, som framhålles i motionen 1978/79:2215 av Per m. fl., stöd till forskning för att kunna utnyttja restprodukterna vid i .