mot · G202628 · 1979-01-22 00:00:00 — av m. fl. om ökade möjligheter till utbildning i gymnasieskolan Sammanfattning I motionen föreslås olika åtgärder för att flera ungdomar skall få möjligheter till gymnasieskolutbildning. a. vill socialdemokraterna öka antalet utbildningsplatser till av en årskull 16-åringar. Ökningen skall främst avse yrkesinriktad utbildning. För att öka antalet platser i gymnasieskolan föreslås också att kommuner och regionala myndigheter får ett större inflytande över gymnasieskolorganisationen. Socialdemokraterna behandlar även lärlingsutbildningens utformning och dess koppling till övrig gymnasieskolutbildning. Regeringsförslaget att öka statsbidraget till företagsskolor och inbyggd utbildning bör avslås då detta inte garanterar några ytterligare utbildningsplatser. För att ge kommunerna ökade förutsättningar att anordna yrkesutbildning föreslås i stället att dessa skall få förhyra kapacitet i näringslivet. Utbildningen i fråga skall dock ligga under skolstyrelsernas ansvar. En kampanj bör anordnas för att stimulera ungdomarnas intresse för verkstadsteknisk utbildning. Genom ökade anslag och omfördelning mellan olika ändamål vill socialdemokraterna satsa drygt 27 milj. kr. på fler platser i gymnasieskolan. har antalet sökande till gymansieskolan ökat mer än antalet elever som gått ut årskurs 9 i . Det ökade intresset för utbildning utöver har sannolikt flera orsaker. Det kärva sysselsättningsläget och strukturförändringar på arbetsmarknaden som möter många ungdomar torde vara den viktigaste orsaken. Allt fler har härigenom blivit medvetna om behovet att skaffa sig någon form av utbildning ovanpå för att kunna hävda sig på arbetsmarknaden. Utbyggnaden av studie- och yrkesorienteringen har också medverkat till att allt fler ungdomar blivit medvetna om betydelsen av att skaffa sig en gymnasieskolutbildning. som intresset för gymnasieskolutbildning blivit allt större ökar antalet ungdomar som lämnar och som kommer att ytterligare efterfråga utbildning på gymnasial nivå. I propositionen 1977/78:100 redogjorde föredraganden för årskullarnas 1 1978/79. Så t. ex. ökar antalet 16-åringar från ca 103 400 till ca 124 000. Detta ställer stora krav på skolplaneringen för att tillgodose utbildningsbehovet. Mot bakgrund av utvecklingen på arbetsmarknaden och årskullarnas storlek samt det stigande intresset för gymnasieskolutbildning anser socialdemokraterna det nödvändigt att kraftfulla insatser kommer till stånd för att bereda fler ungdomar utbildning i gymnasieskolan. Det räcker enligt vår uppfattning inte med att som de borgerliga regeringarna öka bidragen till företagsutbildning, vilket garanterar ökade statsutgifter men inte att ytterligare utbildning kommer till stånd. I en socialdemokratisk motion i anslutning till föregående års budgetproposition föreslog vi en rad åtgärder i syfte att aktivt erbjuda och anpassa utbildningen till ungdomar som f. n. inte söker sig till gymnasieskolan. I anslutning till regeringens proposition om åtgärder mot ungdomsarbetslöshet (prop. 1977/78:164) föreslog vi en rad insatser för att underlätta ungdomarnas situation på arbetsmarknaden. Flera av dessa berörde skolområdet. Den borgerliga majoriteten avslog dock våra förslag. konstaterar vi att den av beslutade försöksverksamheten med varvad utbildning och praktik, som var den borgerliga trepartiregeringens enda förslag på utbildningsområdet föratt motverka ungdomsarbetslösheten, inte påbörjades som beslutades. Lärlingsutbildningen behandlades i en socialdemokratisk motion i anslutning till propositionen om tilläggsbudget I (prop. 1978/79:25). Där föreslogs att denna form av yrkesutbildning skulle inordnas i gymnasieskolplaneringen. Med hänvisning till att ärendet var under behandling inom avslogs dock förslaget. I propositionen 1978/79:100 behandlar föredraganden en del av de frågor som är förknippade med den ökade elevtillströmningen till gymnasieskolan. Den s. k. stora ramen för tilldelning av utbildningsplatser föreslås dock oförändrat till av en ålderskull 16-åringar. För studie- och yrkesorienteringen föreslås en begränsad utbyggnad. Den enda konkreta nyheten i budgetpropositionen är förslaget att höja statsbidragen till företagsskolor, inbyggd utbildning inom industri och hantverk samt lärlingsutbildning. Vi anser dock att sådana åtgärder endast kan få en marginell effekt i förhållande till behovet av insatser i form av ett ökat antal utbildningsplatser. Risk finns att den föreslagna höjningen av statsbidraget inte leder till nya utbildningsplatser utan endast ökar bidraget för befintliga platser. Betydligt kraftfullare initiativ behöver tas för att tillgodose ungdomarnas behov av gymnasieskolutbildning. Socialdemokraterna anser att detta är särskilt viktigt inte minst föratt ge ungdomar med dålig konkurrensförmåga i form av betyg ökade utbildningsmöjligheter. 1 vår motion om åtgärder för att förbättra arbetsmiljön i skolan har socialdemokraterna föreslagit att ytterligare ca 100 milj. kr. skolans förfogande för att öka personaltätheten och därmed förbättra arbetsmiljön i skolor med särskilt stora problem. En del av detta resurstillskott avser åtgärder i gymnasieskolan. 1 en särskild motion har vi även tagit upp behovet av en förstärkt studie- och yrkesorientering, vilket således inte behandlas i det följande. Socialdemokraternas förslag om ökade satsningar för att förbättra arbetsmiljön i skolan, utbyggd studie- och yrkesorientering samt att öka platsantalet och andra åtgärder i gymnasieskolan är ett uttryck för vår ambition att ge fler barn och ungdomar en ökad handlingsberedskap inför det som möter dem och när de lämnar skolan. Våra initiativ skall också ses mot bakgrund av vår strävan att tidigt söka motarbeta olika utslagningsmekanismer, varav ungdomsarbetslösheten är en. Socialdemokraterna för därför fram en rad förslag på olika områden för att dessa tillsammans skall ge bestående resultat i fråga om att angripa grundläggande orsaker till utslagning. Ökat antal utbildningsplatser i gymnasieskolan har drygt 105 000 platser ingått i den s. k. stora ramen för gymnasieskolan. Detta motsvarar av en årskull 16-åringar. Den stora ramen omfattar linjer eller minst ettåriga grundskoleanknutna specialkurser. Den s. k. lilla ramen, som fastställdes till drygt 26 000 platser, avser specialkurser som är kortare än eller vilka fordrar tidigare gymnasial utbildning. Härutöver har regeringen av arbetsmarknadsskäl vid olika tillfallen beslutat öka antalet platser. Så t. ex. har platsantalet för s. k. korta kurser angivits till 3 700. Den stora ramen har ökats med 2 000 platser och den lilla med 5 500. Beroende på för sent fattade beslut med åtföljande planeringssvårigheter har endast ett begränsat antal av de nytillkomna utbildningsplatserna kunnat utnyttjas. De två senaste årens erfarenheter visar på behovet att på ett så tidigt stadium som möjligt ange det platsantal som skall gälla för det kommande läsåret. Ett undantag utgör de korta kurserna som kunnat anordnas beroende på att de till stor del fanns även under föregående läsår och att man därmed ute på fältet haft beredskap att anordna dessa. Enligt vad vi har erfarit har de nytillkomna platserna i första hand utnyttjats för utbildning som varit lätt att anordna och som inte är direkt yrkesinriktad, t. ex. social linje. Vid en mer långsiktig planering av utläggningen av platserna inom den stora ramen är det sannolikt att man skulle kunna lägga ut fler platser på linjer och specialkurser som ger en grundläggande yrkesutbildning. Här vill vi särskilt peka på vårdsektorn där behovet av t. ex. undersköterskeutbildning är stort. Behovet av en långsiktig planering av gymnasieskolan framstår än tydligare om man betraktar det faktiska antalet utlagda platser i förhållande till den ram som fastställts. Så t. ex. angavs den stora ramen för budgetåret 1976/77 till av en årskull 16-åringar, vilket motsvarade 102 680 platser. Det faktiska antalet utlagda platser blev dock enligt endast 97 855 eller . Vi framhöll i vår motion om gymnasieskolan (1977/78:740)atten mer decentraliserad beslutsordning skulle kunna leda till ett mer effektivt utnyttjande av den beslutade planeringsramen. Ett mindre antal utbildningsplatser än f. n. skulle därmed förbli outnyttjade. Med hänvisning till arbetet inom utredningen om skolan, staten och kommunerna samt gymnasieutredningen lämnades yrkandet utan åtgärd (UbU 1977/ 78:20) som utskottet anförde att det bör ankomma på regeringen att pröva i vilken utsträckning det är möjligt att redan nu finna former för en sådan försöksverksamhet. Frågan berörs dock inte i budgetpropositionen. Enligt vår mening bör alla åtgärder vidtas för att åstadkomma ett mer effektivt utnyttjande av utbildningsplatserna i gymnasieskolan. Utvecklingen har givit ökad tyngd åt vårt förslag från föregående att genomföra en beslutsordning som i större utsträckning än f. n. låter kommuner och regionala organ delta i planering och beslut gällande gymnasieskolan. Även arbetsmarknadens parter bör fä möjlighet att delta i beslutsprocessen. Vårt förslag överensstämmer också med strävandet att ytterligare decentralisera besluten på skolans område. bör mot denna bakgrund besluta hemställa om att regeringen meddelar föreskrifter så att gymnasieskolans organisation fr. o. m. /81 i största möjliga utsträckning avgörs av länsskolnämnderna inom de ramar som fastställs av regering och riksdag. I årets budgetproposition föreslår nu regeringen att antalet platser inom den stora ramen fastställs till 110 850, vilket motsvarar av den aktuella årskullen 16-åringar. 1 förhållande till det platsantal som fastställdes av innebär detta en ökning med ca 5 500 platser beroende på att antalet 16-åringar är fler. Den lilla ramen föreslås till 30 330 platser. Vid en jämförelse med det totala platsantalet som beslutats , dvs. inklusive de extra platser som tilldelats av arbetsmarknadsskäl, innebär dock regeringens förslag inte någon ökning. anger föredraganden att hon är beredd att återkomma till dimensioneringen av gymnasieskolan om arbetsmarknadsskäl skulle tala för detta. Erfarenheterna visar dock att beslut om ytterligare utbildningsplatser inte leder till några nämnvärda resultat. Regeringens förslag innebär att man endast i formell mening beaktat det ökade antalet 16-åringar vid dimensioneringen av gymnasieskolan för nästa läsår. När föredraganden talar om att det är naturligt att det ökade utbildningsbehovet i första hand tillgodoses inom gymnasieskolan syftar hon enbart på de växande ungdomskullarna. Det faktum att också intresset för utbildning i gymnasieskolan har ökat lämnar regeringen därhän. Antalet sökande till gymnasieskolans utbildningar inom den stora ramen var ca 116 000, vilket innebär en ökning med ca 8 000 jämfört med föregående år. ökade antalet ungdomar som gick ut endast med 2 800. Förslaget innebär i själva verket försämrade möjligheter för ungdomarna att få gymnasieskolutbildning. Ett större antal ungdomar som söker till gymnasieskolan riskerar att avvisas, vilket är allvarligt inte minst med tanke på flickornas svårigheter på arbetsmarknaden. Enligt vår uppfattning är det nödvändigt att ungdomarnas ökade intresse för att genomgå utbildning efter tillvaratas. I stället för att underlätta ungdomarnas möjligheter till utbildning kommer konkurrensen om utbildningsplatserna sannolikt att öka med regeringens förslag. Socialdemokraterna anser detta oacceptabelt. För gymnasieskolans totala dimensionering och platsernas fördelning på olika linjer är det också viktigt att närmare analysera ungdomarnas val av utbildning och situationen på arbetsmarknaden. Vid en jämförelse mellan antalet utlagda platser och de sökandes förstahandsval framkommer bl. a. att det saknades ca 19 000 platser vid höstterminens början 1978. Nästan samtliga avsåg de tvååriga yrkesinriktade linjerna, främst vårdlinjen. Av arbetsmarknadsskäl kan det vidare ifrågasättas om det på lång sikt gagnar ungdomarna att erbjuda dem utbildning på t. ex. social linje eller konsumtionslinje, vilket att döma av utläggningen av platser för innevarande läsår förefaller vara de utbildningsvägar som fått öka mest. Detta hör samman med att dessa utbildningar ofta är lätta att anordna och vad beträffar t. ex. social linje medför mycket begränsade kommunala kostnader. Gymnasieskolans dimensionering måste också vägas mot behovet av insatser på andra områden. Innevarande vinter torde ca 30 000 ungdomar genomgå arbetsmarknadsutbildning. Av ca 50000 ungdomar i beredskapsarbete är ca 12 000 , dvs. Mot denna bakgrund är det enligt vår mening anmärkningsvärt att regeringen inte har lagt ett betydligt bredare perspektiv på behovet att öka ungdomarnas möjligheter till utbildning. Som vi framhållit innebär förslaget om ett platsantal som motsvarar av en ålderskull inte någon reell ökning. Det tillgodoser inte heller det ökade intresse för gymnasieskolutbildning som visats . Socialdemokraterna anser därför att det är nödvändigt att öka platsantalet i gymnasieskolan som ytterligare insatser bör göras för att anordna i första hand yrkesutbildning. Enligt vår mening skall alla ungdomar ha rätt att få en utbildning ovanpå . Ungdomar som kommer direkt från konkurrerar med äldre sökande vid antagning till gymnasieskolan. Av det totala antalet elever i gymnasieskolan föregående läsår vared . För att det skall bli möjligt att nå alla ungdomar med erbjudande om en gymnasieskolutbildning bör därför gymnasieskolans dimensionering ökas. Vi föreslår att gymnasieskolans stora ram höjs till av en årskull 16-åringar vilket motsvarar ytterligare 3 400 platser /80. Detta medför en ökad statlig kostnad på ca 27 milj. kr. Till denna ökning av platsantalet kommer möjligheterna till lärlingsutbildning till vilket vi återkommer i det följande. Med hänsyn till behovet av bl. a. utrustning och lokaler kan särskilda åtgärder behöva vidtas i syfte att underlätta för kommunerna att utöka gymnasieskolorganisationen. I det sammanhanget vill vi peka på att det i näringslivet f. n. finns ledig kapacitet inom olika branscher. Detta har bl. a. i använts för att öka utbildningen inom det Verkstadstekniska området. Det finns dock behov av att genom ändringar av olika bestämmelser underlätta för kommunerna att utnyttja sådana möjligheter. Vi föreslår därför att regeringen bemyndigas att utfärda bestämmelser så att det blir möjligt för kommun att hyra ledig kapacitet i företag. Inom arbetsmarknadsutbildningen är detta möjligt, varför det inom finns erfarenhet av ett sådant förfarande. Förhyrningen bör kunna avse inte enbart lokaler och utrustning utan också personal utan att denna blir kommunalt anställd. En sådan anordning skulle med sannolikhet mottas positivt av en del företag som därmed skulle kunna hålla en viss verksamhet i gång trots att den direkta produktionen befinner sig i en nedgång. Utbildning som anordnas genom en sådan förhyrning skall inräknas i gymnasieskolorganisationen på samma sätt som den som bedrivs inom gymnasieskolans lokaler. Elev som genomgår utbildning enligt denna modell skall vara inskriven i den gymnasieskola som anordnar utbildningen. Gymnasieskolan svarar då direkt för elevens skolgång. Den personal som engageras för verksamheten skall också delta i de övriga verksamheter som åligger personalen i skolan, t. ex. konferenser, kollegier, studiedagar m. m. I allt väsentligt skall också den läroplan gälla som utbildningen avser, vilket innebär att undervisning i de teoretiska ämnena också skall meddelas enligt de föreskrifter som gäller. Förhyrning av utbildningskapacitet i företag skall inte enbart ses som en ökad möjlighet att anordna främst yrkesinriktad utbildning. En närmare koppling mellan skola och arbetsliv kan då också uppnås, vilket ligger i linje med vår syn på utvecklingen av all gymnasieskolutbildning. Skolstyrelserna får med sådana flexibla anordningar ökade förutsättningar att vidta åtgärder för att tillgodose ungdomarnas utbildningsbehov. Regeringen har föreslagit att 9 milj. kr. anvisas för förhyrning av lokaler. De förslag vi här framfört om förhyrning såväl av personal som utrustning innebär att kostnaderna för detta kommer att belasta anslaget Bidrag till driften av gymnasieskolor (C 17. ) i vad avser både personaloch utrustningskostnader. Om utbildningen anordnats inom gymnasieskolans lokaler skulle bidrag till lärarlönekostnader utgått från nämnda anslag och till första uppsättningen undervisningsmateriel från anslaget Bidrag till undervisningsmateriel inom gymnasieskolan m. m. (C 29. Under förutsättning att godtagbara avtal kan träffas med intresserade företag torde utbildning som anordnas genom förhyrning av ledig kapacitet i företag i varje fall inte bli dyrare än den som anordnas inom gymnasieskolans lokaler. Föredraganden anger att hon efter förslag från avser att återkomma till frågan om ramen för s. k. korta kurser inom gymnasieskolan. Motivet för detta är att denna verksamhet bör prövas särskilt med hänsyn till arbetsmarknads- och utbildningssituationen för ungdomar. Användningen av korta kurser har således i första hand blivit ett arbetsmarknadspolitiskt instrument som tas till då ungdomar inte kan beredas arbete eller då det reguljära platsantalet i gymnasieskolan inte räcker till. Socialdemokraterna anser mot bakgrund av erfarenheterna av verksamheten att detta är en felaktig utgångspunkt. Som vi framfört i det föregående bör antalet platser i gymnasieskolans reguljära utbud i första hand utökas. Därmed kan också ungdomar med dålig konkurrensförmåga i ökad utsträckning beredas yrkesutbildning. När kortkursverksamheten ursprungligen föreslogs av den socialdemokratiska regeringens s. k. gymnasieskolgrupp och sysselsättningsutredningen var avsikten att ge fler ungdomar möjligheter att genom en kortare kurs få rikta in sig mot ett yrkesområde. Kurserna skulle göras påbyggbara i syfte att i en mer flexibel organisation ge en yrkesutbildning som motsvarade en fullständig gymnasieskolutbildning. Socialdemokraterna betraktar dessa kurser som en metod att inom gymnasieskolan åstadkomma en mer flexibel utbildningsform för att nå fler ungdomar. Genom betydande insatser på lokal och regional nivå har utvecklingen av sådan verksamhet också kommit att gå i denna riktning. Så t. ex. rapporteras från många håll att ungdomar fortsätter i utbildning eller fått arbete efter att ha gått igenom kurserna. Då har dessa fungerat enligt de ursprungliga intentionerna. Möjligheten att varva kurserna med beredskapsarbete är ytterligare ett sätt att utveckla verksamheten, vilket sker på många platser. Men vi vill också peka på att kritik har riktats mot att kurserna ibland ger sken av att vara en genväg till en yrkesutbildning. Detta har aldrig varit avsikten. Syftet är att ge en orientering inom ett yrkesområde för att därefter gå igenom en yrkesutbildning antingen i reguljär form eller genom att stegvis bygga på utbildningen med ytterligare kurser. Någon egentlig yrkesutbildning hinner ej ges . Vi anser det angeläget att detta klargörs. Socialdemokraterna anser att kortkursverksamheten bör ha den inriktning som här angivits. För detta krävs att berörda skolmyndigheter får tidsmässiga möjligheter att planera verksamheten, vilket dock försvåras genom regeringens förslag. Plötsligt insatta åtgärder får enligt vår uppfattning inte den effekt som kan uppnås om de i stället kan planeras och tillsammans med övrig gymnasieskolutbildning. Dessutom ges då tid för samråd med arbetsmarknadsmyndigheterna och arbetsmarknadens parter. Vi föreslår att ges i uppdrag att planera korta kurser för i första hand 2 000 årselevplatser som en del av det fasta utbildningsutbudet i gymnasieskolan. Genom att kurserna är relativt korta blir antalet ungdomar som kan nås betydligt större. Elevplatserna bör kunna rymmas inom de ramar för gymnasieskolan som vi angivit i det föregående. Genom att föreslås få bemyndigande att omfördela platser i gymnasieskolan underlättas möjligheterna att anordna dessa korta kurser. I den mån en sådan omfördelning inte skulle visa sig tillräcklig bör det totala antalet elevplatser öka. Regeringen föreslår i propositionen 1978/79:100 att beslut om bidrag till lärlingsutbildning skall decentraliseras från till länsskolnämnderna. Föredraganden avser att återkomma till regeringen med förslag till ändringar i de bestämmelser som krävs för detta. Socialdemokraterna motionerade om en total omläggning av lärlingsutbildningen (1978/79:120). Det främsta motivet var att denna utbildningsform borde inordnas i gymnasieskolplaneringen. Därigenom skulle det bli möjligt att i större utsträckning än f. n. ta till vara denna utbildningsforms möjligheter. Som villkor för en sådan omläggning skulle gälla att det lokala planeringsrådet för samverkan mellan skola och arbetsliv (SSA-råd) efter hörande av berörda fackliga organisationer godkänner utbildningen i fråga. Skolstyrelserna borde enligt motionen kunna besluta om att förlägga enskild elevs utbildning till företag i huvudsak i den form som nuvarande lärlingsutbildning har. skall elever i sådan utbildning erbjudas undervisning i främst svenska, matematik och arbetslivsorientering. Med hänsyn till att tillställt regeringen ett förslag och att därmed frågan underställts regeringens prövning föranledde motionen icke någon åtgärd av (UbU 1978/79:15). Enligt vad vi erfarit har frågan emellertid ännu inte underställts regeringen. I stället föreslår nu regeringen att beslut om lärlingsutbildningen flyttas från till länsskolnämnderna. Enligt föredragandens mening är det angeläget att lärlingsutbildningen knyts närmare till gymnasieskolan. På vilket sätt detta åstadkoms genom att flytta besluten till länsskolnämnderna framgår inte. Som vi framförde i nämnda motion bör skolstyrelserna ges möjligheter att utnyttja lärlingsutbildningen i uppföljningen av 16-18-åringarna. Det är på lokal, inte regional nivå som man har kunskaper om den enskilda elevens utbildningsbehov. Genom att ansvaret för denna utbildningsform läggs på skolstyrelserna kan den infogas i gymnasieskolplaneringen. Skolan bör enligt vår mening också ha ett ansvar för denna form av gymnasial yrkesutbildning. Likartade uppfattningar har framförts av i anslagsframställning för /80. bör därför avslå förslaget att beslut om lärlingsbidrag skall fattas av länsskolnämnd. I stället bör dessa beslut fattas av skolstyrelsen under förutsättning att det lokala efter hörande av berörda fackliga organisationer godkänner utbildningen i fråga. bör ungdomar som genomgår denna utbildning som ett naturligt led i utbildningen få undervisning i teoretiska ämnen, främst svenska, matematik och arbetslivsorientering. Lärlingsutbildning bör kunna utnyttjas då utbildning saknas i gymnasieskolan eller brist på platser föreligger. I enstaka fall kan det också finnas sociala skäl att bereda ungdomar möjlighet till sådan utbildning. För vissa hantverksyrken finns det vidare risk för att ett framtida arbetskraftsbehov inte kan tillgodoses, varför utbildningsinsatser för att tillgodose detta även bör kunna ske i denna utbildningsform. Vi vill stryka under att utbildning i företag inte får användas så att utbyggnaden av yrkesutbildningen i gymnasieskolan begränsas. Den rätt till gymnasieskolutbildning som socialdemokraterna i regeringsställning slagit fast får inte urholkas. Kvalitetsmässigt skall ungdomar som genomgår utbildning i företag få en med gymnasieskolan likvärdig utbildning. Det bör ankomma på att tillsammans med arbetsmarknadens parter utfärda anvisningar och följa i vilken utsträckning kommunerna utnyttjar den av oss föreslagna möjligheten att bereda ungdomar yrkesutbildning utanför skolan. I samband med att bestämmelser utfärdas bör det klart framgå att utbildningsformen endast i begränsad utsträckning får användas som alternativ till reguljär gymnasieskolutbildning och på de villkor vi här har angivit. Den av oss här föreslagna förändringen av utbildning i företagsform under anslaget Främjande av lärlingsutbildning hos hantverksmästare m. m. (C 26.