mot · G2021095 · 1979-01-25 00:00:00 — Motion 1978/79:1095 av m. fl. om företagsdemokrati i kommuner och landstingskommuner Ungefär var femte yrkesverksam person i vårt land är kommunalt anställd. Det är mot denna bakgrund naturligt att personalfrågorna i kommunerna och landstingskommunerna har fått en allt större tyngd. Frågan om ett ökat inflytande för de kommunalanställda över kommunernas och landstingskommunernas verksamhet har diskuterats ingående i samband med demokratisträvandena på den övriga arbetsmarknaden. Det har ansetts vara ett starkt intresse både från allmän synpunkt och från arbetstagarsynpunkt att också de personer som är anställda inom kommunala och landstingskommunala förvaltningar får insyn i och inflytande över den verksamhet som bedrivs på deras arbetsområde. Genom förhandlingsrättsreformen fick de fackliga organisationerna på den offentliga tjänstemannasektorn rätt att träffa kollektivavtal med arbetsgivarna om tjänstemännens ekonomiska villkor och det blev också möjligt att tillgripa fackliga stridsåtgärder. vidgades rätten att träffa avtal ytterligare genom att det då blev möjligt att träffa avtal om ledningen och fördelningen av arbetet inom myndigheterna och om rätten till tjänstledighet. Det har tidigare funnits ett uttryckligt avtalsförbud inom den offentliga sektorn, vilket hänger samman med gränsdragningen gentemot området för den politiska demokratin. Det har ansetts uteslutet att tillåta ett system som gör det möjligt för parterna på den offentliga arbetsmarknaden att genom avtal sätta politiska beslut ur spel, vilka fattats av representativa folkvalda organ. Det torde emellertid råda enighet bland de kommunalanställdas fackliga organisationer om att inte söka vidta åtgärder som inkräktar på den politiska demokratin. 1 den nya arbetsrättslagstiftningen, vilken beslöts 1976 och som gäller, har därför det tidigare avtalsförbudet på den offentliga sektorn slopats. Men i förarbetena till lagen har frågan om gränsdragningen gentemot området förden politiska demokratin berörts. 1 propositionen (1975/76:105), som låg till grund för medbestämmandelagen (MBL), framhölls bl. a. att det skulle strida mot vår demokratiska ordning att låta de offentligt anställda avtalvägen få ett större inflytande än andra medborgare över sådana beslut som rör målen, inriktningen och omfattningen av myndigheternas verksamhet. Att genom kollektivavtal förändra de av politiska organ fattade besluten vore, även om det skulle tjäna intressen hos större grupper anställda, inte ett bra uttryck för demokrati, underströk föredraganden i propositionen. Statsmakternas beslut om medbestämmandelagen innebär alltså att, även om något formellt avtalsförbud beträffande den offentliga sektorn inte finns med i lagen, riktlinjer ändå har givits rörande gränsdragningen gentemot den politiska demokratin. Det förutsätts bl. a. att det är de politiska organen som skall bestämma vilken typ av verksamhet myndigheterna skall bedriva. Det är också politikerna som skall besluta om verksamhetens mål, omfattning, kvalitet och inriktning. Avtal som träffas på den offentliga sektorn får självfallet inte heller strida mot regeringsformen, kommunallagen eller annan tvingande lagstiftning. Arbetsmarknadsparterna på den offentliga sektorn träffade ett särskilt s. k. huvudavtal, där också gränsdragningsfrågorna berörs. Enligt avtalet skall parterna i sådana frågor som riskerar att kränka den politiska demokratin eftersträva fredliga förhandlingar och undvika stridsåtgärder. Två frågor, som rör medbestämmandet för de anställda i kommuner och landsting, och som emellertid inte har fått någon lösning genom medbestämmandelagen, gäller möjligheterna att låta partssammansatta organ fatta beslut i vissa frågor samt att ge företrädare för de anställda närvarorätt i kommunala styrelser och nämnder. Dessa frågor har behandlats av utredningen om den kommunala demokratin som i betänkandet (SOU 1977:39) Företagsdemokrati i kommuner och landstingskommuner presenterat ett förslag till lösning. En av bristerna med företagsnämndsverksamheten har ansetts vara att det inte har varit möjligt att ge företagsnämnderna vissa beslutsbefogenheter. Kommunallagstiftningen lägger hinder i vägen för ett mera utvecklat medbestämmande genom verksamhet i partssammansatta organ (PSO). Enligt kommunallagens delegationsregler är det nämligen inte möjligt att delegera beslutanderätt till sådana organ. förslag innebär emellertid att det skulle bli möjligt att inrätta PSO med vissa beslutsfunktioner. 1 kommunallagen skulle enligt förslaget tas in en bestämmelse om att kommun och landstingskommun kan tillsätta partssammansatta organ med uppgift att utöva förvaltning och verkställighet i vissa ärenden som rör förhållandet mellan kommunen eller landstingskommunen som arbetsgivare och dess arbetstagare. Det skulle sedan,enligt utredningens förslag, vara parterna på den kommunala arbetsmarknaden som får avgöra om PSO skall inrättas. Frågan skall alltså regleras i kollektivavtal. I avtalet skall bl. a. anges de särskilda ärendegrupper som skall handläggas av de partssammansatta organen. Därefter förutsätts vederbörande styrelser/ nämnder besluta att uppgiftsöverföring skall äga rum inom de ramar som anges i avtalet. Som exempel på lämpliga uppgiftsområden för PSO har utredningen angett frågor om personalpolitik och personaladministration, arbetsmiljö, rationalisering och organisation samt frågor om utvecklingsprogram för företagsdemokrati. Utredningen har förutsatt att PSO skall kunna inrättas för en eller flera kommunala eller landstingskommunala nämnders verksamhetsområden. Man har också utgått ifrån att det normalt skall finnas ett partssammansatt organ på central nivå i kommunerna och landstingskommunerna med uppgift att handlägga vissa medbestämmandefrågor av övergripande natur. Utredningen har ansett att kommunerna och landstingen själva skall avgöra på vilket sätt de skall vara representerade i partssammansatta organ, men man har ansett det vara naturligt att arbetsgivarsidan representeras av tjänstemän, för att man därigenom skall få en klarare åtskillnad mellan politiska och företagsdemokratiska organ i den kommunala organisationen. Med stöd av en särskild lag om närvarorätt vid sammanträde med eller landstingskommunal nämnd har det pågått en försöksverksamhet i ett antal kommuner och i ett flertal landsting. Totalt omkring 1 900 nämndledamöter och drygt 600 personalrepresentanter har medverkat i dessa försök. Lagen innebär att regeringen på särskild framställning av kommun eller landstingskommun får medge att viss eller landstingskommunal nämnd beslutar att företrädare för de kommunalanställda får närvara vid nämndens sammanträden och delta i överläggningarna men inte i besluten. Den särskilda lagen kom till efter en framställning från . Såväl den gamla som den nu gällande kommunallagen förhindrar nämligen närvarorätt för företrädare för de anställda såvida inte den berörda styrelsen eller nämnden fattar ett enhälligt beslut om detta inför varje sammanträde. I samband med att styrelserepresentation möjliggjorts har frågan också kommit att aktualiseras på den kommunala sektorn. Frågan har emellertid ansetts vara mera komplicerad i kommuner och landsting med hänsyn till att de kommunala styrelserna och nämnderna är politiskt sammansatta och återspeglar styrkeförhållandena i de beslutande församlingarna. Det har därför ansetts uteslutet att styrelserepresentation för de anställda i kommuner och landsting skulle kunna förenasmed beslutanderätt i de kommunala organen. Närvarorättslagen har tillkommit för att möjliggöra försöksverksamhet i kommunerna och landstingen. För att markera denna försökskaraktärhardet därför vid tillämpningen av lagen funnits en medveten strävan att begränsa antalet nämnder med sådan styrelserepresentation. I genomsnitt har de kommuner som deltagit i försöksverksamheten haft styrelserepresentation för de anställda i tre nämnder. På landstingssidan har antalet berörda nämnder varierat betydligt mellan landstingen, men i genomsnitt har sex nämnder per landsting varit indragna i försöksverksamheten. Erfarenheterna av försöksverksamheten har varit att såväl de anställda som de förtroendevalda har upplevt närvarorätten som värdefull. Mot denna bakgrund har utredningen om den kommunala demokratin ansett att någon form av styrelserepresentation för de anställda bör finnas även inom den Utredningen har ansett att närvarorätt för företrädare för de anställda kan vara ett värdefullt komplement till andra former av företagsdemokrati. Närvarorätten kan också medföra vidgade insyns-, informations- och kontaktmöjligheter. Utredningen har föreslagit att parterna på det kommunala arbetsmarknadsområdet skall kunna träffa kollektivavtal om närvarorätt för personalföreträdare. I kollektivavtalet skall bestämmas vilka nämnder som skall komma i fråga för personal representation. Det skall också vara möjligt att begränsa närvarorätten till att bara avse vissa typer av ärenden. Högst tre personalföreträdare och lika många suppleanter skall få finnas i varje nämnd. Fördelningen mellan de fackliga organisationerna förutsätts parterna själva komma överens om. Närvarorätten skall ge personalföreträdarna möjlighet att närvara och yttra sig vid nämndens sammanträden. De skall också kunna få sin särskilda mening antecknad till protokollet. Däremot har utredningen ansett att beslutsrätt för personalföreträdarna inte kan komma i fråga, då det skulle strida mot den kommunala demokratins principer. Av samma skäl har utredningen avvisat att personalföreträdarna skulle fä en formell förslagsrätt i nämnder och styrelser. Slutligen har utredningen ansett att personalföreträdarna inte skall få vara närvarande, när nämnderna har att behandla ärenden som direkt rör förhandlingar och avtal mellan kommunen och arbetstagarorganisationerna. majoritetsförslag (s + fp), som redovisats i det föregående, har fått ett mycket starkt stöd av samtliga huvudorganisationer på den kommunala arbetsmarknaden, dvs. såväl som ,och / SR. Utredningsförslaget har också fått ett mycket starkt stöd vid remissbehandlingen av betänkandet. Den borgerliga trepartiregeringen vägrade emellertid, trots upprepade löften till om motsatsen,att presentera ett lagförslag på grundval av utredningens betänkande. I stället tillkallades en ny utredning trots att frågan redan blivit ordentligt utredd. Det socialdemokratiska partiet har med hänsyn till dessa omständigheter, i likhet med samtliga fackliga huvudorganisationer, förklarat sig inte vara berett att delta i det fortsatta utredningsarbetet. Vi finner det oacceptabelt att denna viktiga medbestämmandefråga förhalats genom den borgerliga regeringspolitiken. De många anställda inom den stora och växande kommunala sektorn får inte bli utestängda från demokratiseringen av arbetslivet. bör därför utan ytterligare dröjsmål föreläggas lagförslag som öppnar vägen för medbestämmande för de anställda också på de kommunala arbetsplasterna. Med hänvisning till vad som anförts i motionen föreslår vi att hemställer hos regeringen att den lägger fram förslag på grundval av kommunaldemokratiutredningens betänkande (SOU 1977:39) Företagsdemokrati i kommuner och landstingskommuner. () () () HANS ()