mot · G202411 · 1979-01-17 00:00:00 — av m. fl. om lagstadgat kommunalt skattetak Den överenskommelse mellan regeringen, och som träffades angående den kommunala ekonomin 1977 innebar att kommunerna erhöll ett generellt statsbidrag på 720 milj. kr. I gengäld förband sig kommunförbunden att uppmana medlemmarna att i möjligaste mån begränsa sina utdebiteringsansökningar. Bakgrunden vardén gemensamma uppfattningen att för såväl den privata som den offentliga sektorn de senaste årens takt i konsumtionsökningen inte kan fortsätta. En begränsning och hård prioritering måste genomföras om de samhällsekonomiska mål ska kunna nås varmed enighet i stort föreligger. Kommunernas faktiska utdebiteringshöjningar uppgick i genomsnitt för såväl primärkommuner som landstingen sammanlagt till totalt 1:86. Det var den största kommunala skattehöjning som någonsin genomförts i vårt land. Utdebiteringshöjningen 1979 blev väsentligt lägre (ca ) genom de åtgärder som den borgerliga trepartiregeringen vidtog. Kommunerna fick genom en överenskommelse om den kommunala ekonomin ca 1 miljard ytterligare i statsbidrag. Vidare påverkade självfallet avskaffandet av den allmänna arbetsgivaravgiften kommunernas ekonomi positivt. I överenskommelsen ingick att den kommunala konsumtionens volymökning borde vara . Den prognos som redovisas i propositionen 1978/79:100 innebär dock att volymökningen kommer att uppgå till 1979. Man kan alltså konstatera att kommunerna i detta avseende inte hållit överenskommelsen. Den kommunala medelsutdebiteringen (exkl. kyrkoskatt) var 1960 13:86, 1970 20:18 och 1979 28:03. Den mycket snabba utvecklingen av det kommunala skattetrycket har berott dels på verksamhetens expansion, dels på ogynnsam inverkan av de stigande arbetsgivaravgifterna. kommunalekonomiska utredning diskuterade i sitt slutbetänkande utvecklingen . Man fann att om volymökningen för den kommunala konsumtionen 1977-1985 uppgår till , ger detta en total utdebitering på . En sådan utveckling av kommunalskatterna är inte acceptabel. Skulle en fortsatt snabb volymexpansion godtas förutsätter detta tillförande av statliga medel för att undvika alltför drastiska kommunalskattehöjningar. De samhällsekonomiska konsekvenserna av ständigt ökande statliga bidrag till kommunerna är dock oacceptabla. Huvudfrågan är därför hur den kommunala volymexpansionen skall kunna dämpas. Den kommunalekonomiska utredningen prövade också huruvida en begränsning av den kommunala beskattningsrätten skulle kunna införas och hur den i så fall skulle utformas. Utredningen avvisade dock denna tanke. I stället föreslår man fortsatta överenskommelser mellan staten och kommunförbunden. Dessa avtal är emellertid inte bindande för de enskilda kommunerna, och erfarenheterna års överenskommelser är inte heller ägnade att inge några större förhoppningar om följsamhet från kommunernas sida. Ett sådant alternativ till någon form av kommunalt skattetak är således föga verkningsfullt. Man kan befara att kommunalekonomiska utredningens förslag endast skulle få en liten inverkan på den kommunala tillväxten. Utredningen konstaterar också att det ytterst är kommunerna själva som har att ta ansvar för de åtgärder som måste genomföras. Ansvaret för de samhällsekonomiska konsekvenserna av utvecklingen måste dock bäras av staten. Mot denna bakgrund och med hänsyn till de senaste årens utveckling förefaller någon form av kommunalt skattetak vara den enda hållbara metoden att hålla den kommunala volymökningen inom godtagbara gränser. Huvudinvändningen mot ett sådant förslag är att det begränsar den kommunala självstyrelsen. Detta argument är föga hållbart. Kommunerna har alltid en ekonomisk ram försitt agerande som kan sättas av staten, av vad kommunernas förtroendemän anser politiskt möjligt eller av att resurserna vid en fortsatt fri expansion helt enkelt upphör att växa. Kärnan i den kommunala självstyrelsen är rätten att disponera tillgängliga medel på ett fritt sätt. Även här finns en rad restriktioner. Men den kommunala friheten i vårt land är större än på flera andra håll. Den reella självstyrelsen främjas inte utan hotas tvärtom av den nuvarande utvecklingen av kommunalskatten. Ett kommunalt skattetak i någon form kommer att kunna bli en anledning för kommunerna att prioritera bland sina verksamhetsgrenar men också, vilket är lika viktigt, att rationalisera sitt arbete. Det är alltid lätt att motivera de kommunala kostnaderna. Det är svårare för beslutsfattarna att visa att en angelägen åtgärd måste anstå eller avvisas av samhällsekonomiska orsaker. Ett kommunalt skattetak vore ett effektivt stöd därvidlag. En mer realistisk planering, ett bättre studium av driftskostnadskonsekvenserna vid investeringar och en ökad bundenhet till fastställd budget är andra värdefulla följder. En sådan lagstiftning måste också innebära att staten å sin sida blir utomordentligt restriktiv med att ålägga kommunerna nya uppgifter. Den kommunalekonomiska utredningen diskuterade förutsättningarna för ett kommunalt skattetak. Genom utredningens avvisande hållning blev frågan emellertid inte tillräckligt belyst för att ge underlag till ett förslag till . a. måsteden tekniska utformningen noga utredas för att medge att hänsyn kan tas till de olika kommunernas särskilda situation, exempelvis beträffande åldersstruktur. En lagstiftning om kommunalt skattetak måste således sannolikt kunna anpassas till de enskilda kommunerna. Mot denna bakgrund och med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller att en särskild beredning tillsätts med uppdrag att med utgångspunkt ifrån den kommunalekonomiska utredningens arbete framlägga ett konkret förslag till någon form av lagstadgat kommunalt skattetak. () () () () () () H. () L. () i