mot · G202515 · 1979-01-13 00:00:00 — av m. fl. om åtgärder för de äldre Under den socialdemokratiska regeringsperioden lades grunden för pensionärernas situation i dagens och morgondagens samhälle. En för pensionärerna trygghetsskapande politik har alltid stått i förgrunden för socialdemokratins strävanden. Socialdemokratin genomförde den allmänna tilläggspensionen (ATP) till gagn för hela befolkningen. Antalet ATP-pensionärerökar nu och utgående pensioner förbättras för tillkommande pensionärer. Man bör emellertid hålla i minnet att de gynnsamma övergångsreglerna betytt mycket för de äldre generationerna. ATP-systemet har dessutom varit i full funktion från början för dem som uppbär förtids- och familjepension. Innan socialdemokratin lämnade regeringsansvaret hade en rad viktiga reformer genomförts som till sin omfattning var de största efter ATP-reformen. Sålunda har folkpensionens grundbelopp höjts. Förutsättningarna för att erhålla förtidspension har kraftigt vidgats. Vidare har gynnsammare bestämmelser införts då det gäller inkomstprövning av kommunala bostadstillägg och hustrutillägg. Sambeskattningen för pensionärer har upphört och bidragen till kommunernas sociala hemhjälp förbättrats som ett nytt bidrag införts till den kommunala färdtjänsten. Pensionsåldern sänktes från 67 till . skapades förutsättningar för en rörlig pensionsålder . Av särskild betydelse är därvid delpensionsreformen. har över 50 000 personer erhållit delpension. Stor betydelse har slutligen pensionstillskotten, som garanterar årliga standardförbättringar för de folkpensionärer som saknar ATP eller har en låg ATP. Genom dessa omfattande pensionsreformer har grunden lagts för fortsatta pensionsförbättringar utöver den värdesäkring som pensionssystemet innehåller. Trots dessa avsevärda insatser för pensionärernas ekonomiska trygghet och för vård och omvårdnad visar undersökningar att många brister föreligger i dagens samhälle då det gäller omsorgen om de äldre. Ett fortsatt reformarbete på detta område är både viktigt och angeläget. Den socialdemokratiska partikongressen antog följande riktlinjer för fortsatt arbete för de äldre: Pensionerna skall värnas, pensionärerna garanteras en fortgående standardhöjning och de äldre skall få vård när krafterna 1 1978/79. sviker och behovet av sjukvård anmäler sig. I denna motion slår vi fast att de löften vi varit med om att ge till folkpensionärerna - bl. a. om pensionernas värdesäkring - skall hållas. De äldre har varit med om att skapa vårt samhälle. De har rätt att fl del av det produktionsresultat de varit med om att bygga. a. detta syfte begär vi förslag om ett gemensamt golv för de kommunala bostadstilläggen till pensionärer. De stora behoven gäller de äldres behov av social omsorg, service och vård. I motionen skisserar vi riktlinjer för den fortsatta utvecklingen härav och begär att en utredning tillsätts för att bl. a. följa upp den statliga pensionärsundersökningen. Vi återkommer med vårt förslag om ett utbyggnadsprogram för långtidssjukvården med 10 000 platser jämte en personalökning i befintlig vård. Vi föreslår vidare att regeringen och de centrala statsmyndigheterna skall överlägga med företrädare för pensionärerna innan beslut som är av stor vikt för de äldre fattas. Till bidrag till pensionärernas organisationer bör under ett särskilt anslag anslås 1,2 milj. kr. Vi vill slutligen understryka att möjligheterna att tillgodose pensionärernas behov av ekonomisk trygghet och omsorg i hög grad är beroende av vårt samhälles allmänna utveckling. De stora budgetunderskotten under den borgerliga regeringsperioden har lett till betydande problem. Skulle detta fortsätta, är det ett allvarligt hot mot pensionärernas trygghet. På kan därför endast en politik som innebär ekonomisk utveckling i stället för stagnation och minskade i stället förökade klyftor lägga grunden till en politik som är framgångsrik även för de äldre. Den socialdemokratiska regeringen tillsatte en utredning med syfte att göra en undersökning av åldringsvården m. m. Denna undersökning redovisades /78 i betänkandet (SOU 1977:98) Pensionär75, en kartläggning med framtidsaspekter. Undersökningen har gett ett värdefullt underlag för vår kunskap om hur ålders- och förtidspensionärer lever i dagens samhälle, men den understryker att det i åtskilliga avseenden brister i samhällets insatser. Genom att antalet äldre kommer att öka betydligt blir problemen kring åldrandet och de äldres situation en av de viktigaste sociala frågorna. Till de problem som pensionärsundersökningen visar på hör bl. a. att många pensionärer fortfarande bor sämre än andra och att de äldsta ofta bor sämst. Det har lett utredningen till slutsatsen att åtgärder måste till för att skapa en bättre boendemiljö för de äldre. Man uttalar vidare att servicebostäderna i första hand måste förbehållas pensionärer med behov av vård och tillsyn. Verksamheten bör enligt utredningen utvärderas. visar också att många pensionärer inte har tillgång till önskvärd närservice. Många äldre upplever också brister i kontakter i sina bostadsområden, något som bör uppmärksammas i den uppsökande verksamheten och i den sociala hemhjälps- och dagcenterverksamhelen. Utredningen har ägnat den sociala hemhjälpen stort intresse och uttalar att dess roll, uppgifter och organisation bör förändras. Det gäller, säger man, inte bara att tillfredsställa materiella behov utan även att hjälpa den enskilde att så långt möjligt bibehålla sin intellektuella, emotionella och fysiska förmåga och därigenom kunna leva ett aktivt liv och klara sig själv. Utredningen pekar också på den oklara gränsdragningen mellan hemhjälpen och hemsjukvården. Man konstaterar vidare brister i den uppsökande verksamheten och pekar på behovet av en samordning av denna mellan socialvården och sjukvården. Ålderdomshemmen ger en omvårdnad till dem som är särskilt beroende av samhällets service. Utredningen betonar att den inledda utvecklingen och förnyelsen av ålderdomshemmen inte får avstanna. Vidare finns samverkans-och gränsdragningsproblem mellan ålderdomshems-och långtidssjukvården. Till de övriga frågor som utredningen tar upp hör bl. a. pensionärernas sjuk- och tandvård, förberedelse för livet som pensionär, information till och kursverksamhet för de äldre. Slutligen bör enligt utredningens mening planeringen av äldreomsorgen skjutas i förgrunden som underlag för politiska ställningstaganden som måste göras på olika nivåer. Omsorgen om de äldre Vi kommer under resten av detta sekel att få bevittna en utveckling med allt fler äldre i vårt samhälle. Antalet personer som är eller äldre kommer att öka från 1 730 1975 till 1 834 1995. Och bland de äldre ökar andelen personer som är eller äldre snabbt, från ca 465 000 till ca 680 000. De stora skillnader i åldersfördelning som finns mellan olika regioner, kommuner och kommundelar kommer sannolikt att på många håll förstärkas. Detta är viktiga utgångspunkter för det fortsatta arbetet med de äldres omsorgsfrågor. Annat viktigt underlag är - förutom pensionärsundersökningen - det planeringsunderlag som , , och sjukvårdens och socialvårdens planerings- och rationaliseringsinstitut tagit fram i fråga om primärvård och äldreomsorger. Med utgångspunkt i bl. a. detta kan följande allmänna riktlinjer redovisas för det fortsatta reformarbetet. De flesta äldre kan leva en helt normal och självständig tillvaro. Deras behov av särskilda insatser från samhällets sida gäller pensioner, bostadsstöd etc. Med stigande ålder ökar dock ofta svårigheterna. Ensamhet och isolering utmärker ofta livssituationen. Samhällets omsorger för de äldre måste utformas så, att de så långt möjligt kan leva ett normalt, självständigt och aktivt liv. Att få leva kvar i den 1* 1978/79. invanda miljön är ofta av avgörande betydelse. Boendeformer, service och vård måste utformas efter de äldres förutsättningar. Basen för äldreomsorgerna blir därmed det ordinära boendet. Möjligheterna att bo kvar hemma kan öka betydligt genom olika insatser från samhällets sida. Det gäller bl. a. upprustning av bostäder, utbyggd social omsorg och medicinsk vård i hemmen samt bättre allmän service. I första hand är det här fråga om primärkommunala insatser. Vi utvecklar dessa frågor ytterligare i vår partimotion om bostadspolitiken. Även om man på olika sätt kan begränsa behovet av särskilda boende- och vårdformer för de äldre (som servicebostäder, ålderdomshem och sjukhem) kan de ändå inte undvaras. En utbyggd primärvård inom hälso- och sjukvården innebär en viktig, trygghetsskapande faktor för de äldre. Drabbas de äldre av sjukdom, kan detta snabbt förändra hela livssituationen. Vårdcentralerna måste bli centrum när det gäller att leva upp till principerna om helhetssyn, närhet och tillgänglighet i vården. Den öppna distriktsvårdens utbyggnad måste ske på sådant sätt att den skapar förutsättningar för fortlöpande kontakt mellan patient och läkare. En bättre kontinuitet i vården kommer också att uppnås i takt med att antalet utbildade läkare ökar. Primärvårdens stöd till de äldre som bor hemma eller i / ålderdomshem sker främst i form av sjukvård i hemmet, dagsjukvård och insatser på vårdcentralen av distriktsläkare, distriktssköterska, sjukgymnast och arbetsterapeut. Den sociala har kontinuerligt byggts ut under 1960- och . Den bör vidareutvecklas mot en organisationsform, där tonvikten ligger på lagarbete inom geografiskt avgränsade områden. Inom primärsjukvårdens ram sker en utbyggnad av hemsjukvården. Det är angeläget att denna utbyggnad kan genomföras i snabb takt och med ett förbättrat medicinskt innehåll. Stora fördelar skulle kunna nås genom en utvecklad samordning mellan hemsjukvården och den sociala . Genom ökad samverkan mellan sjukvårdsutbildad personal och den sociala vårdlag kan goda möjligheter skapas för ökat stöd och hjälp till de äldre. Detta innebär att sociala och medicinska insatser smidigare skulle kunna anpassas efter den enskildes behov. Det blir fråga om ett gemensamt ansvar för att var och en får behövlig vård, omsorg och service. Det ökade medicinska kunnandet ger bättre möjligheter till förebyggande och rehabiliterande insatser och till upptäckt och snabba åtgärder när hälsotillståndet ändras. Vidare skulle vårdtiderna på sjukhus kunna förkortas i många fall och viss sjukvård skulle också kunna i hemmet i större utsträckning än f. n. En förbättrad samordning borde kunna leda till att hemsjukvården väsentligt skulle kunna vidgas och få en kontaktyta motsvarande den sociala . Den höjda utbildningsnivån i samhället kommer framöver att få effekter också på sjukvårdens område. Tillgången på sjukvårdspersonal med lämplig utbildning kommer efter hand att öka, bl. a. som en följd av utbyggnaden av gymnasieskolans vårdlinje. Undersköterskor med praktisk erfarenhet och viss träning/vidareutbildning kan inom hemsjukvården göra mycket betydelsefulla insatser för att öka tryggheten för de äldre och göra det möjligt för dem att längre bo kvar i sin invanda miljö. För de äldre är behovet av omvårdnad och sjukvård stort. är antalet vårddagar för en person ungefär dubbelt så stort som för en person . De som är utgör mindre än en tiondel av befolkningen men svarar ändå för ungefär hälften av alla vårddagar. En förutsättning för att en utbyggd hemsjukvård skall fungera är att det också finns tillgång till institutionsanknuten sjukvård på nära håll. Vid sidan av vårdcentralen måste resurser finnas för snabba insatser inom en väl fungerande akutsjukvård och inom långtidssjukvården. Vi har i motioner till 1977 och riksmöten lagt fram förslag om statliga insatser för att påskynda utbyggnaden just inom långtidssjukvården. Förslagen har dock röstats ned av den borgerliga riksdagsmajoriteten. Vi upprepar detta förslag även till årets , vilket vi utvecklar närmare i avsnitt 4 i denna motion. Vid sidan av en sådan utbyggnad behövs även en rad andra insatser för de äldres service, omsorg och vård. Genom pensionärsundersökningen har, som framgår av avsnitt 2, en rad olika frågeställningar aktualiserats. Uppgiften för undersökningen har varit att kartlägga och visa på problem, däremot inte att lägga fram konkreta förslag till lösningar. Kommunförbunden har tillsammans med och Spri utarbetat ett konkret planeringsunderlag för äldreomsorgerna. Vi anser att det material som tagits fram, bl. a. genom pensionärsundersökningen, bör följas upp genom ett samlat arbete, inriktat på att utarbeta förslag till ett konkret handlingsprogram beträffande service, omsorg och vård för de äldre, med vad vi anfört i det tidigare som riktlinjer. bör begära av regeringen att en parlamentarisk utredning tillsätts med denna uppgift. Därvid bör man också i stor utsträckning kunna tillgodogöra sig det ovan redovisade arbetet av de båda kommunförbunden m. fl. En fråga som särskilt bör prövas är om kommunala planer för äldreomsorgens utveckling skall upprättas i alla kommuner. Ett utbyggnadsprogram för långtidssjukvården En utbyggnad av långtidssjukvården och hemsjukvården arén synnerligen angelägen uppgift. Kraven på omedelbara åtgärder växer när vi vet att ca 10 000 patienter väntar på plats i långtidssjukvården. Vi vet också att det behövs mera personal på de sjukhem för långtidssjukvården som redan finns. Vi vet att det behövs ökade insatser för hemsjukvård och social hemhjälp. Vi vet att de äldre och deras anhöriga känner oro för att stå utan tillräckliga Vi vet att de äldsta blir allt fler och att vårdbehoven därmed ökar. Detta var grunden för de motioner om ett utbyggnadsprogram för långtidssjukvården som vi lagt fram vid 1977 och riksmöten (mot. 1976/77:270 och 1977/78:372). Dessa förslag har som främsta syfte att de äldre skall kunna känna trygghet inför långtidsvården och mötas av medmänsklighet i vårdsituationen. Vi erinrade om att dessa stora vårdbehov i långtidssjukvården hade belysts i ett betänkande om hälso- och sjukvården för de äldre (Ds S 1978:1). Betänkandet gav en värdefull redovisning av tillgängligt material beträffande hälso- och sjukvården för de äldre och behandlade även de viktiga forsknings- och utvecklingsfrågorna för äldresjukvården. I betänkandet redovisades också en uppskattning av personalbehov och kostnader för långtidssjukvården vid alternativa kvalitativa och kvantitativa ambitionsnivåer. I betänkandet redovisades tre alternativa räkneexempel för en utbyggnad av långtidssjukvården avseende ett platstillskott på resp. 1 700, 2 300 och 3 000 platser . I betänkandet angavs också kostnaderna för en personalförstärkning på 1985. När man från borgerligt håll ställt sig avvisande till våra förslag om ett utbyggnadsprogram för långtidssjukvården har man velat göra gällande att man skulle vara beredd att vid överläggningar med åstadkomma resultat. Vi vet nu att dessa löften inte infriats. Vi står längre från en utbyggnadsplan än när den borgerliga trepartiregeringen tillträdde. Det hade således även i detta avseende blivit förspillda år för de svenska medborgarna. Vi beklagar att man från den borgerliga riksdagsmajoritetens sida sett mer till sina egna taktiska intressen och därför inte kunnat ge sitt stöd åt ett socialdemokratiskt förslag vilket skulle ha varit till stort gagn för de äldre. Det borde ha varit möjligt att nå en lösning av denna fråga i ett brett politiskt samförstånd. Vi kommer för vår del att driva frågan tills vi får gehör för våra förslag. I enlighet därmed lägger vi fram förslag om omedelbara åtgärder för en kraftig förstärkning av långtidssjukvården i förening med pågående ökade insatser inom hemsjukvården. Åtgärderna bör leda till en betydande ökning av antalet vårdplatser, i huvudsak som enpatientrum, och en avsevärd förbättring av personalsituationen, så att det skapas bättre arbetsförhållanden och goda förutsättningar för vård och mänsklig gemenskap. Huvuddelen av långtidssjukvården bör ske vid lokala sjukhem inom primärvårdens ram. har utbyggnadstakten stannat vid i genomsnitt ca 1 700 platser perår. har tillskottet av nya platser t. o. m. varit lägre än detta tal. Vi har i motionerna 1976/77:270 och 1977/78:372 föreslagit att statsmakterna skulle engagera sig för ett utbyggnadsprogram på totalt ca 10 000 platser inom långtidssjukvården jämte en nödvändig personalförstärkning i den befintliga vården . Vi föreslår därför att ett konkret handlingsprogram fastställs i första hand avseende de fem . Programmet bör ta sikte på en stegvis utbyggnad så att ca 2 300 platser kan tillkomma vid periodens slut, vilket totalt innebär ca 10 000 nya platser . Programmet bör även innefatta en personalökning på ca 15 000 nya tjänster omräknade till heltid, vilket - enligt grunderna i det tidigare nämnda betänkandet - kan beräknas motsvara en sysselsättningsökning med ca 25 000 anställda i långtidssjukvården. Den angivna personalökningen gör det möjligt att parallellt med utbyggnaden av vårdplatsantalet väsentligt höja personaltätheten för vårdpersonalen i långtidssjukvården. Vidare bör prövas möjligheten att vidga planen till att omfatta äldreomsorgerna ur ett bredare perspektiv och därvid särskilt beakta vikten av utökat samarbete mellan landstingen och kommunerna. Vi föreslår att det genom medverkan upprättas en plan omfattande samtliga sjukvårdshuvudmän som tillsammans når upp till det angivna utbyggnadstalet. Investeringskostnaden för den angivna kan beräknas komma att uppgå till sammanlagt ca 2 300 milj. kr. och den ökade nettodriftskostnaden vid periodens slut utgöra 1 600 milj. kr. Även om sjukvården är en landstingskommunal uppgift anser vi att staten ekonomiskt bör medverka till planens genomförande. Vi anser därför att statsbidrag bör utgå till långtidssjukvården under förutsättning att sjukvårdshuvudmännen i den nämnda planen åtar sig att genomföra en utbyggnad av långtidssjukvården av den omfattning och inriktning som har angetts i det förut nämnda utbyggnadsprogrammet. Flera skäl talar för att man väljer att finansiera de särskilda statliga insatserna via den allmänna sjukförsäkringen. För i utbyggnadsperioden, dvs. 1980, föreslår vi dock ett särskilt statsbidrag till landstingen. En riktpunkt fördetta bör vara att det motsvarar hälften av nettodriftskostnaderna (exkl. investeringar) för utbyggnadsprogrammet. För /80 uppskattar vi medelsbehovet till 160 milj. kr., vilket bör anvisas under ett nyuppfört förslagsanslag under femte huvudtiteln med benämningen Bidrag till långtidssjukvård. Vi har därvid utgått från att statens bidrag till driftkostnaderna utbetalas under nästa budgetår. Förslagen om omedelbara insatser för långtidssjukvårdens utbyggnad kräver också åtgärder på utbildningsområdet. De mer långsiktiga frågorna har sin naturliga plats i pågående utredningsarbete, bl. a. inom gymnasieutredningen. föreligger vissa svårigheter att fylla befintliga platser inom vårdutbildningen med inriktning mot långtidsvården. En ökad personaltäthet i enlighet med våra förslag innebär en förbättrad arbetssituation och bör därför även kunna ha positiva effekter på rekryteringen till utbildningen. bör enligt vår mening vara angeläget att genom bl. a. åtgärder av studie- och yrkesorienteringsnatur få ett ökat intresse för utbildningar för långtidssjukvården. Närmast borde därvid kortare specialkurser i gymnasieskolan vara möjliga att organisera. En förbättrad utbildningsorganisation är viktig inte minst när det gäller vården av senildementa, vilka själva inte kan ge till känna sina behov och önskemål. I samarbete med AMS drivs nu i flera landsting kampanjer och utbildningsinsatser för att få män till sjukvården. En uppsökande verksamhet riktad till pojkarna bör också ingå som ett led i strävan att förbättra rekryteringen till långtidsvården. De överläggningar vi förordat beträffande långtidssjukvårdens utbyggnad bör även inbegripa hur man skall tillgodose det ökade utbildningsbehovet. Att värna om den ekonomiska tryggheten 5.1 Som vi inledningsvis framhållit är en aktiv ekonomisk politik en grundläggande förutsättning för fortsatta insatser för de äldre i samhället. Genom beslut om successivt ökande pensionstillskott och genom ATPsystemets fortsatta utbyggnad samt genom att dessa förmåner är värdesäkrade har de äldre tillförsäkrats en standardökning. Den publicerade långtidsutredningen konstaterar också att kommer förmånerna till de äldre att ta i anspråk ökade reala resurser. För socialdemokratin är det en självklarhet att slå vakt om uppnådda reformer för de äldre. Men det gäller därvid också att skaffa de medel som behövs för att möta anspråken. har i en särskild framställning redovisat behovet av höjningar av avgiften för den allmänna tilläggspensionen 1980-1984. kommer pensionsutbetalningarna att öka mycket mer än avgiftsinkomsterna vid oförändrat avgiftsuttag. Detta innebär också att de tillskott som tillförts kapitalmarknaden genom ATP-systemet kommer att successivt minska i betydelse. Verket har föreslagit en årlig höjning av ATP-avgiften. Vi vill för vår del understryka vikten av att regeringen lägger fram förslag i denna riktning. Frågan om de framtida förbättringarna av de äldres ekonomi har behandlats av pensionskommittén i betänkandet (SOU 1977:46) Pensionsfrågor m. m. Utredningen har därvid betonat behovet av insatser för de äldre inom den sociala servicen. Vi har i det föregående redovisat våra förslag härom. , som i sitt fortsatta arbete kommer att behandla vissa standardfrågor liksom efterlevandespensioneringen, har i det nämnda betänkandet tagit upp ett antal förslag om förändringar i nuvarande regler. Regeringen har behandlat vissa av dessa frågor i prop. 1978/79:75. Vi återkommer till dessa i annan ordning. 5.2 Genom utbyggnad av folkpensioner och ATP får de äldre en ekonomisk grundtrygghet som är värdesäkrad och - genom främst ATP-systemet kommer att medföra realt sett ökade pensionsbelopp. Vid sidan av pensionerna spelar också bostadsstödet en viktig roll för den ekonomiska grundtryggheten. De möjliggör för de äldre att efter pensionsåldern bo kvar i sin egen miljö . Det nuvarande bostadsstödet har dock flera brister. F. n. finns två olika system för bostadstillägg till pensionärer: kommunalt bostadstillägg och statskommunalt bostadsbidrag. Det senare kan också tjäna som utfyllnad till det kommunala tillägget i vissa fall. De kommunala bostadstilläggen varierar kraftigt mellan olika kommuner, och de är i många fall mycket låga. var det genomsnittliga maximibeloppet . 16 kommuner hade maximibelopp som understeg , i vissa fall så lågt som ca . Huvuddelen av kommunerna hade tillägg med , medan för återstoden (ca 100 kommuner) maximibeloppet översteg . Vissa kommuner har tillägg som är . Även om en viss spännvidd är naturlig med hänsyn till varierande bostadskostnader, är dock olikheterna betydligt större än vad som kan anses motiverat från sakliga utgångspunkter. Krav har därför rests, bl. a. från , om en utjämning av skillnaderna mellan kommunerna och en samordning av de skilda systemen för bostadsstöd. Kommunalekonomiska utredningen (KEU) har i sitt betänkande (SOU 1977:78) föreslagit att en gemensam övre hyresgräns införs som en lagstadgad miniminivå för de kommunala bostadstilläggen. Hyresgränsen skulle vara densamma som för de statskommunala bostadsbidragen. För stora grupper av pensionärer skulle genomförandet av detta förslag innebära en betydande fördel. De socialdemokratiska ledamöterna i utredningen har också ställt sig bakom detta förslag. Vi finner det angeläget att åtgärder för att förbättra det kommunala bostadstillägget genomförs. har tidigare uttalat sig för en samordning av de olika formerna för bostadsstöd. Från vårsida harvi krävt ett påskyndande av arbetet härmed (motion 1977/78:315). Den första etappen i detta utgörs av ett genomförande av KEU:s förslag, men ansträngningarna måste därefter inriktas på att skapa ett mer sammanhållet system för bostadsstödet. Det är det kommunala bostadstillägget som har den stora betydelsen för pensionärernas möjligheter att ha en god bostadsstandard. Nästan 800 000 pensionärer uppbär detta stöd.