mot · G2022606 · 1979-04-20 00:00:00 — Arbetarrörelsen har alltid haft stor respekt för kunskap. Därför har det varit självklart för socialdemokratin att den makt kunskap innebär måste ges åt alla. De kunskaper som socialdemokratins reformpolitik eftersträvat har haft som mål att utnyttjas som ett redskap i samhällsomdaningen. Vi accepterar inte en kunskapssyn och värderingar i skolan som fungerar så att rådande klassmönster bibehålls eller t. o. m. förstärks. I det reformarbete som socialdemokraterna bedrivit har en av utgångspunkterna varit att gedigna kunskaper är en förutsättning för att i demokratisk ordning bygga ett bättre och mer jämlikt samhälle. Arbetslivets demokratisering ställer också ökade krav på kunskaper för en aktiv roll i yrkeslivet. Skolan måste i sitt arbete beakta den förnyelseprocess som där pågår. De förslag som föredraganden presenterar i propositionen om kunskaper och arbetssätt, om temastudier och projektarbete är med våra utgångspunkter steg i rätt riktning. Men måste dessa förslag baseras på en mer aktiv syn på hur dessa mål skall få genomslag i skolans vardagsarbete. Läroplanen måste utgå från ett sådant synsätt. Det får inte råda någon tvekan bland skolpersonalen om vilken grund undervisningen skall vila på. Vi har också behandlat detta i avsnittet om läroplanens roll och uppbyggnad. Vi vill i detta sammanhang också stryka under betydelsen av att eleverna naturligt lär sig att arbeta i grupp, vilket är den allmänt förekommande arbetsformen i arbetslivet. Det är viktigt att eleverna lär sig lita på varandra för att nå ett gemensamt uppställt mål, där vars och ens förutsättningar tillvaratas och där alla känner att de är delaktiga. 3.2 Insatser för elever med särskilda behov SI A-reformen syftade bl. a. till att ge skolan bättre möjligheter att hjälpa elever med svårigheter. Tyvärr har detta synsätt inte tillräckligt starkt betonats i propositionen. Föredraganden har helt utelämnat frågan om vilken roll de specialpedagogiska insatserna skall ha i framtidens skola. Föredraganden har betonat vikten av att alla elever med skolsvårigheter får den hjälp de behöver, dock nästan enbart genom att betona läs- och skrivsvårigheter samt svårigheterna i matematik, vilket är ett alltför begränsat sätt att se på svårigheter i skolarbetet. I propositionen om skolans inre arbete framhålls att det specialpedagogiskt inriktade arbetssättet skall prägla så stor del som möjligt av allt skolarbete. Även om arbetetssätt och kunskapssyn kommer att förändras i riktning mot vad vi förordat, kommer särskilda specialpedagogiska insatser också att behövas. Insatsernas form, innehåll och organisation måste alltid förnyas mot bakgrund av dels utvecklingen i stort i skolan, dels de särskilda handikapp som motverkar ett förverkligande av målen för skolarbetet. De specialpedagogiska insatserna får inte vara en från undervisningsprocessen i övrigt skild del i skolan. Såväl lokala studiegångar för enskilda elever och anpassad studiegång som särskilda undervisningsgrupper skall ses som en del av arbetssättet i skolan och inte som organisatoriska ingrepp. Detta ställer krav på skolan att tillse att elever som får del av sådana insatser alltid har en fast förankring i en större kamratgemenskap i skolan. En läroplan som i hög grad inriktas på elever med svårigheter bör klarare poängtera alla olika typer av svårigheter som finns i skolan. Föredraganden har inte behandlat varken /ys/ska eller psykiska handikapp. Det betyder alltså att också de ganska grava handikapp, som är att hänföra till särskild undervisningsgrupp, inte tagits upp i läroplanspropositionen. Vi vill därför peka på de särskilda resurser som behövs för att man skall nå den målsättning som finns med integrering av elever med både fysiska och psykiska handikapp. Det är också viktigt, eftersom frågan om integrering vållar många diskussioner och motstridiga uppfattningar ute i skolorna. En ständigt ökande grupp av elever med svårigheter är de socialt emotionellt handikappade. Denna grupp har heller inte nämnts i propositionen. För flera av de bortglömda handikappgrupperna är det nödvändigt att understryka behovet av att också resurser i form av läromedel, speciell apparatur etc. ställs till förfogande. Detta gäller särskilt när elever integreras från specialskolor till det kommunala skolväsendet. Vad som anförs i beslut om skolans inre arbete m. m. och i föreliggande motion bör ligga till grund för utformningen av läroplanen om specialpedagogiska insatser. Den utredning, U 1978:10, om integration av handikappade elever i det allmänna skolväsendet som f. n. arbetar kan komma att ge ytterligare underlag för fortsatta överväganden på detta område. Alternativkurserna i tyska och franska föreslås bli avvecklade . Enligt vår mening kan samma motiv för avveckling också åberopas i fråga om alternativkurserna i matematik och engelska, särskilt med hänsyn till förslagen att det vid inträde till vissa treåriga gymnasielinjer inte längre skall krävas särskild kurs i dessa ämnen. I obligatoriska ämnen finns det enligt vår uppfattning inga skäl till att behålla en organisatorisk differentiering, när i övrigt skolan skall sträva efter mångfald i det inre arbetet. Tvärtom har skolan i sådana grundläggande kommunikativa ämnen skyldighet att ge alla elever en hög kompetens. Valen till alternativkurserna är dessutom starkt socialt betingade, såväl inom en klass som mellan skolenheter och kommuner. Elevernas varierande behov kan bättre tillgodoses i dessa ämnen, om det inte finns någon stel organisatorisk form som förhindrar en individualisering. 1 likhet med ett stort antal länsskolnämnder, LO och SAF anser vi att alternativkurserna i dessa ämnen bör avvecklas. Vi anser att avvecklingen av samtliga alternativkurser bör ske i samband med den nya läroplanens genomförande 1982/83. vill vi stryka under behovet att i dessa ämnen arbeta i flexibla grupper, varför resurser för detta även måste avsättas. 1 likhet med vad föredraganden anför om resurser för tyska och franska bör vårt förslag om borttagande av alternativkurserna i engelska och matematik inte föranleda någon förändring av resursernas storlek. Detta betyder att nuvarande resurser för denna undervisning kan användas för att tillgodose olika elevbehov utan en centralt fastställd organisation. Som vi föreslagit måste elevernas kunskapsinhämtande i högre grad än tidigare utgå från deras vardagssituation. Till detta hör naturligt elevens sociala situation och förhållandena i hemmet. Men vi vet att barnen lever under vitt skilda förhållanden i sin hemmiljö. Flertalet lever under socialt säkra förhållanden, men det finns också elever vars hemförhållanden är ansträngda och socialt osäkra. Detta ställer naturligtvis krav på skolan att ta hänsyn till dessa realiteter i sin undervisning och i sina stödjande och elevvårdande insatser. Föredraganden har anfört att det är viktigt att skolans personal, elever och föräldrar inser att hemuppgifter är en del av skolarbetet som är av betydelse för elevens utveckling. I princip är detta riktigt. Men mot bakgrund av de varierande hemförhållanden som förekommer är det varken lämpligt eller realistiskt att kräva hemuppgifter som en del av skolans kunskapsförmedling. Sådana måste alltid ställas i relation till varje enskild elevs möjlighet att fullgöra hemuppgiterna med hänsyn till hemförhållandena. Den enskilde läraren måste alltid vara väl orienterad om dessa möjligheter innan sådana uppgifter läggs på den enskilde eleven. När eleven på grund av särskilda skäl inte kan fullgöra hemuppgiften bör det vara skolans skyldighet att genom speciella insatser under skoldagen hjälpa honom att fullgöra uppgifterna. Av denna anledning får elever inte komma efter i skolarbetet. Varje elev skall, oavsett om det sker i hemmet eller i skolan, ha samma möjligheter till träning, fördjupning och utveckling, som gäller för dem som kan fullgöra sina uppgifter hemma. Det bör också övervägas att ge begreppet hemuppgifter en vidare innebörd - fritidsuppgifter - där dessa skall vara av iakttagande, undersökande och prövande karaktär. Sådana uppgifter bör inte enbart utgå från skolarbetets traditionella stoff utan komplettera detta med iakttagelser ur elevens verklighet. Därigenom kan man såväl öka elevernas umgänge med läroboken som visa eleverna på verkligheten bakom denna. 4.1 Baskunskaper och basfärdigheter uppgift kan sägas vara att tillförsäkra alla elever en medborgarkompetens. Samhället måste då ställa kravet på den obligatoriska skolan att alla elever tillägnar sig nödvändiga kunskaper och färdigheter för att kunna fungera som aktiva samhällsmedlemmar. Detta innebär att skolan har ansvar för att alla, efter vars och ens förutsättningar, får grundläggande språkliga färdigheter och färdigheter i räkning, en grundläggande natur- och samhällsorientering, tekniskt-praktiska färdigheter och, inte minst viktigt, får tilltro till och tillförsikt om sitt egenvärde och sin egen möjlighet till vidare utveckling efter skolan, i yrkeslivet eller i fortsatta studier. Färdigheter som att kunna tala, läsa, skriva och räkna - i en funktionell mening - är av avgörande betydelse för en individs självförtroende och självkänsla. Skolan får därför inte konstruera ett motsatsförhållande mellan kunskaper och personlighetsutveckling. Till vad som i propositionen kallas livskompetens hör enligt vår mening också andra kunskaper och färdigheter av övergripande natur, t. ex. att tänka, ta ställning, lyssna och argumentera, samt gedigna faktakunskaper. Forskningen kring studieresultat i visar entydiga samband mellan elevernas kunskapsstandard och deras sociala bakgrund, föräldrarnas arbetsvillkor, bostadsförhållanden och kulturmönster. Genomgående når elever ur socialgrupp 3 lägre resultat än elever ur socialgrupp 1. Dessa skillnader är betydande redan i årskurs 1 och förblir stora igenom. Att dessa skillnader i huvudsak kvarstår oförändrade - ja, för vissa elever t. o. m. förstärks - kan till stor del förklaras av det traditionella innehållet och arbetssättet. Val av läromedel, undervisningens uppläggning, arbetssätt och språk i skolan missgynnar elever ur arbetarklassen. Dessa elever möter sällan sin kultur eller sina livserfarenheter i skolan. Detta leder ofta till lägre motivation för skolarbetet, försämrade studieresultat och minskad tilltro till de egna möjligheterna samt för en del elever till en direkt utslagning ur skolan och därmed ur samhällsgemenskapen som kan kvarstå hela livet. Undersökningar om arbetssättet i visar entydigt att detta domineras av verbal och abstrakt undervisning. Detta mönster måste nu brytas. I enlighet med föredraganden anser vi att undersökningar och experiment bör ges stort utrymme. Vikten av att alla elever redan på låg- och mellanstadiet får rika tillfällen till praktiskt arbete med många , tekniska och konstnärliga inslag måste betonas. Därmed får eleverna goda möjligheter att utveckla sin tankeförmåga. De bokliga studierna kan både underlättas och stimuleras. hävdar vi att alla elever måste ges tid att reflektera över iakttagelser och pröva hypoteser och sammanhang, så att deras teoretiska förståelse för omvärlden djupnar och deras förmåga att tänka och handla utvecklas. Genom SIA-reformen skapades förstärkningsresurser som ger kommunerna bättre förutsättningar att rikta insatserna till de elever som är i störst behov av skolans hjälp och stöd. Goda kunskaper och färdigheter måste vara en rättighet också för dessa elever. Arbetet i skolan får inte utformas så att det grundlägger ojämlikhet, passivitet och traditionell klassuppdelning. 1 det föreliggande läroplansförslaget föreslås att skolans insatser avseende de grundläggande färdigheterna i främst svenska och matematik skall inriktas på att alla elever skall nå genomsnittsnivån för årskurs 6. Detta s. k. årskurs 6-kriterium skall vara vägledande för skolans resursfördelning. Vi kan inte finna annat än att årskurs 6-kriteriet kan leda till en stark fixering vid behov av resurssatsningar först sedan eleverna gått igenom två tredjedelar av den obligatoriska skolan. Kriteriet är inte användbart för att bedöma behovet av förebyggande och tidigt insatta insatser, trots att det enligt en närmast enhetlig bedömning är nödvändigt att satsa på en tidigt insatt färdighetsträning. Därigenom finns risk för att intresset för träningen av baskunskaper och basfärdigheter centreras till högstadiet, då det för många elever är . Socialdemokraterna har såväl i propositionen om skolans inre arbete som i vår motion (1978/79:629) om åtgärder för att förbättra arbetsmiljön i skolan förordat tidigt insatta åtgärder. Det finns enligt vår mening risk för att resursfördelningen med årskurs 6-kriteriet inriktas på högstadiet. Insatserna för att ge eleverna goda baskunskaper och basfärdigheter bör enligt vår mening i första hand koncentreras till låg- och mellanstadierna. Konsekvenserna av regeringens förslag kan dessutom bli en omfattande provverksamhet - med centralt utformade prov, dels för att mäta den genomsnittliga färdighetsnivån i årskurs 6, dels för att under högstadiet följa elevernas utveckling i förhållande till det uppställda kriteriet, som således kommer att utgöra målet för skolans insatser. Risker finns att man därmed reducerar färdighetsträningen till att gälla vad som kan mätas. Årskurs 6-kriteriet har hämtats ur ett enskilt forskningsprojekt, det s. k. Några övertygande skäl till att skolans målkriterium skall knytas till den genomsnittliga elevprestationen i årskurs 6 anges ej i förslaget. Detta förefaller också av flera skäl mindre lämpligt. Spridningen i och andra liknande undersökningar av de individuella resultaten är omfattande och sträcker sig över normalprestatiorien för 5-6 årskurser, vilket allvarligt försvårar möjligheterna att ge ett entydigt innehåll åt det föreslagna kriteriet. Möjligheterna att konstruera prov som mäter färdigheter på ett heltäckande och tillfredsställande sätt är också begränsade. Vad som vanligtvis studeras är avgränsade kvantifierbara komponenter i ett färdighetsbegrepp. Man kan också resa invändningen mot årskurs 6-kriteriet och det betydande antal centralt utformade prov som ett genomförande skulle innebära att en stark påverkan på undervisningen blir följden. Tvärtemot vad som uttalas i propositionen (t. ex. s. 63 och s. 65) finns det risk för att arbetet i skolan anpassas till de centrala proven och som en naturlig konsekvens härav ökar inslagen av ensidig och isolerad färdighetsträning. Härigenom kan årskurs 6-kriteriet motverka sitt eget syfte. Vi vill också påpeka den fara som ligger i att man nöjer sig med att söka uppfylla årskurs 6-kriteriet så att kraven på goda kunskaper, tvärtemot alla ambitioner, minskar i stället för att öka. Socialdemokraterna anser att kraven på skolan att ge alla elever grundläggande färdigheter bör skärpas. Det bör vara en huvuduppgift i det fortsatta läroplansarbetet och i det pedagogiska forsknings- och utvecklingsarbetet att utveckla metoder och kriterier för hur den grundläggande färdighetsträningen skall tryggas för enskilda elever. Vi vill också erinra om att föreslog att kursplanernas huvudmoment skulle utformas så att de gav möjlighet att säkerställa och utvärdera resultat i fråga om grundläggande färdighetsträning (s. 304). 1 propositionen om skolans inre arbete förordas också, vilket nämns i den nu föreliggande propositionen, en preciserad målbeskrivning för fördelning av resurser och elevtid på skilda aktiviteter. 1 läroplanens mål och riktlinjer skall enligt vår mening skolans skyldighet att ge alla elever - efter vars och ens förutsättningar - grundläggande kunskaper och färdigheter fastslås. Mål och huvudmoment i olika ämnen, varvid svenska och matematik i detta avseende intar en särställning, skall återge denna skyldighet på ett sätt som möjliggör tillämpning och utvärdering vid den lokala skolenheten. Dessa krav på skolan skall självfallet vara avgörande för den lokala resursfördelningen. Ett avgörande ansvar vilar på den enskilde läraren, arbetslaget och den lokala skolledningen. Det är i klassrummet - i samverkan mellan lärare och elever - som behoven främst kan iakttas och värderas. Undervisningens innehåll, planering och genomförande måste utgå från detta. Resursfördelningen skail följaktligen - med beaktande av de av statsmakterna uppställda kraven - avgöras av de bedömningar lärare, elever, skolledning och skolstyrelse gör. Till deras hjälp bör det finnas diagnostiskt material som knyts till de färdighetsbeskrivningar som vi föreslår skall ingå i huvudmomenten i olika ämnen, främst i svenska och matematik. Härigenom skapas förutsättning för en allsidig fardighetsutveckling. Vad som här anförts om baskunskaper och basfärdigheter bör utgöra en utgångspunkt för det fortsatta läroplansarbetet. Avsnittet i propositionen om skolans internationalisering har i princip begränsats till att gälla frågan om goda språkkunskaper och till kunskaper om våra nordiska grannländer. Språkkunskaper är självfallet en viktig grund för arbetet med dessa frågor. Som vi framför i avsnittet om fria studier kan vi dock inte acceptera föredragandens bindning till de språkområden som av tradition finns i . Vi föreslår därför att det bör vara möjligt att erbjuda eleverna också andra språk än tyska och franska samt att även andra än invandrarelever kan delta i undervisning i invandrarelevernas hemspråk inom de fria studierna. I övrigt förefaller föredraganden vag i sin uppfattning om vad internationaliseringen av undervisningen bör syfta till. Enligt vår mening är det nödvändigt att skolan medvetet tränar eleverna så att de känner en naturlig solidaritet gentemot andra länder, folkslag och kulturer. Det räcker här enligt vår uppfattning inte med insikt i det globala beroendet", förståelse för att nationell isolering inte är möjlig och god orientering om andra länders förhållanden. Inte minst är det en nödvändig uppgift för skolan att till eleverna överföra sådana värderingar att invandrarna i vårt land, både barn och vuxna, accepteras som reellt likaberättigade. Barn och ungdomar får inte lämna skolan med en känsla av främlingskap inför de minoritetsgrupper som av olika skäl valt att komma till eller kommit hit som flyktingar. Eleverna måste i detta syfte tränas i att känna samhörighet med dessa grupper. På samma sätt måste eleverna tränas i förståelse för utvecklingsländernas problem och vårt beroende av dessa. I ett globalt perspektiv torde dessa frågor tillhöra de mest brännande, vilket kräver nya aktiva insatser från skolans sida. Samhällets övergripande värderingar bör därför återfinnas i t. ex. hemkunskap, matematik och samhällsorienterande ämnen där de kan komma till konkreta uttryck. I matematik bör man således t. ex. öva färdigheter med direkta uppgifter som rör barnadödligheten i utvecklingsländer, energiförbrukningen i olika typer av länder, m. m. Frågorna kan också praktiskt åskådliggöras genom olika kost- och näringsfrågor i hemkunskap, etc. 1 samband med att frågor om totalförsvaret tas upp i skolans undervisning bör också enligt föredraganden, bl. a. av det skälet att totalförsvaret har en viktig funktion både ekonomiskt och personellt, frågor om fredsfostran och konfliktlösning belysas (prop. s. 78). I ett medvetet arbete för en fostran för fred bör man enligt vår mening i stället lösgöra sig från traditionella föreställningar om totalförsvarets organisation och roll. En aktiv fredsfostran betyder att man lyfter fram anledningar till olika konflikter, till våld och aggression samt att man diskuterar skilda vägar och möjligheter att uppnå en värld i fred. I anslutning härtill finns det en naturlig anknytning att belysa även vårt lands säkerhetspolitik inom vilken totalförsvaret haren betydelsefull funktion. Det militärindustriella komplexets roll bör därvid också belysas. Konfliktlösning bör inte endast ses i samband med undervisning om totalförsvaret. Alla konflikter behöver inte vara av militär natur. Detta är i första hand en fråga om kunskaper, erfarenheter och värderingar som siktar till samarbete och tolerans. Först om vi på det personi iga planet förmår att lösa vardagliga konflikter finns det möjligheter att fredligt klara ut andra typer av konflikter. Barn och ungdom bör därför tidigt fostras till att söka lösa konflikter i den egna närmiljön utan aggressioner och våldsinslag. Vad vi här har anfört bör beaktas vid utformningen av mål och riktlinjer, mål och huvudmoment samt i det kommentarmaterial som skisseras i propositionen. 4.3 Hushållning, med resurser Under rubriken miljövårdsfrågor i nuvarande läroplan uttrycks vissa mål för undervisningen på detta område. I läroplansförslag framhålls i fråga om kursplanerna att samlevnads- och överlevnadsfrågor samt miljövårdsfrågor bör betonas. framhåller i sitt remissyttrande att en ökad tonvikt på miljövårdsfrågorna är nödvändig. I propositionen inskränks behandlingen av dessa frågor till att gälla ett allmänt konstaterande av att det är särskilt viktigt att miljöfrågorna betonas i biologi, fysik, kemi och teknik på högstadiet (s. 76) samt "insikt i problemens dimensioner och "uppfattning om vilka problem det gäller" (s. 75). Detta är enligt vår mening inte tillräckligt i en för vårt samhälle och omvärlden avgörande fråga. Skolan måste medvetandegöra att resurserna i många fall inte är outtömliga, vilket också förstärks av att man måste åstadkomma en rättvisare fördelning både här hemma och ute i världen. Till undervisningens innehåll bör till läroplanen fogas ett särskilt avsnitt som behandlar miljövårdsfrågor. Därigenom skall skolan tilldelas uppgiften att hos eleverna utveckla klara handlingsmönster för att hushålla med de gemensamma resurserna, mänskliga och materiella. Till detta räknar vi också undervisning om alkohol, narkotika och tobak. Grunden för en sådan medveten strävan är självfallet faktakunskaper främst i naturorienterande ämnen och teknik. Det går emellertid också utmärkt att ta upp dessa frågor i anslutning till undervisningen i flera olika ämnen, t. ex. bild och slöjd (kulturmönster i skilda samhällsformer), hemkunskap (livsmedel), samhällsorientering (misshushållning med mänskliga resurser i arbetslivet), idrott (arbetsmiljö och hälsa), religionskunskap (etiska problem med anknytning till mänskliga rättigheter) och matematik (praktiska tillämpningar om energiförbrukning). I språkundervisningen kan eleverna genom litteratur få levande exempel på olika miljöproblem både nationellt och internationellt. En sådan fostran bör påbörjas tidigt genom ett samspel mellan natur och människa. Barn har ofta ett spontant intresse för det levande och växande, vilket bör tas till vara. Kännedom om och konkret bekantskap med naturen är en av förutsättningarna för att kommande generationer skall ägna naturen den vård och omsorg som är alltmer nödvändig. Naturskydd, skydd av olika biologiska system och landskapstyper, växt- och djurskydd samt miljöskydd för luft, vatten,jord och människan själv kan ofta ges en naturlig anknytning till elevernas egna upplevelser. Inte minst kan föräldrarnas arbetsmiljö fungera som utgångspunkt för undervisningen. För att få en praktisk tillämpning av hushållning bör eleverna ges ansvar för den gemensamma miljön. I de skolor där detta är en verklighet har aktsamheten om lokaler och utrustning ökat. Vi har i det föregående föreslagit att läroplanen i vissa avseenden skall utgöra en medveten grund för att överföra vissa värderingar till eleverna. Hushållningen med resurser tillhör ett sådant område. En bred uppslutning finns också i vårt land för ett sådant beteende. Den grupp ämnen - geografi, historia, religionskunskap och samhällskunskap - som bl. a. har till syfte att ge eleverna ett perspektiv på samhälle och omvärld har enligt vår mening fått en alltför undanskymd plats i propositionen. När orienteringsämnena behandlas uppehåller sig föredraganden främst vid barnkunskapen, de naturorienterande ämnena och religionskunskapen.