mot · G2022215 · 1979-03-20 00:00:00 — med anledning av propositionen 1978/79:119 om vissa frågor rörande forskning och forskarutbildning I denna motion framlägges vissa synpunkter och förslag med avseende på: 1. forskningens uppgifter, med särskild hänsyn till dess styrning genom statliga organ; 2. forskningsrådsnämndens (FRN) uppgifter; 3. framtidsstudiesekretariatets relation till FRN och delegationen för långsiktsmotiverad forskning (SALFO); 4. anställningsförhållandena inom statlig forskningsverksamhet samt 5. registrering och statistik rörande uppgifter om forskning. Forskningens natur, uppgifter och "styrning genom statliga organ samt några ord om statistik m. m. höll den framstående mikrobiologen professor vid i en föreläsningsserie med samlingsrubriken is the Knowledge of Consequences (Vetenskap är kunskapen om konsekvenser). Vad vetenskapen studerar är en kedja ibland en cirkel - av orsaker och verkningar. Forskning kan innebära att man från synliga verkningar söker sig bakåt mot orsakerna, men den kan också innebära att man genom att ingripa i och förändra pågående utvecklingsförlopp ger upphov till nya processer, dvs. från kända orsaker åstadkommer nya verkningar. För egen del har jag försökt generalisera Dubos slagordsmässiga, och därför naturligtvis ofullständiga, vetenskapsdefinition på följande sätt:* Vetenskaplig forskning är en intellektuell process som innebär att genom noggranna iakttagelser och lika noggrann registrering av dessa beskriva grundläggande fakta och analysera deras mönster, inbördes relationer och villkor och - därutöver -följa deras eventuella förändringar utmed tidsaxeln och, där så är fallet, försöka tolka de principer som styr dessa förändringar, samt - med ledning av dessa kunskaper - bli i stånd att förutsäga den fortsatta utvecklingen (knowledge of consequences), såväl i det fall systemet förblir opåverkat som i det fall man försöker påverka det utifrån. 107 *G. : Betälld forskning och forskandets bevekelsegrunder. 75, s. 108 3747-3748, 1978, samt protokoll 1978/79:57-58, 147-149. 1* 1978/79. 1 forskningsrådsutredningens betänkanden talas mycket om inomvetenskapliga resp. samhällsrelevantakriterier på forskning. De inomvetenskapliga kriterierna bestämmer i hög grad den satsning på forskning som sker inom universiteten och de vetenskapliga akademierna och som får ekonomiskt stöd genom forskningsråd och enskilda fonder. Den samhällsrelevanta forskningens intressen tillgodoses i första rummet inom de sektoriella forskningsorganen, men det ankommer också på forskningsrådsnämnden att beakta sådana synpunkter. I ett hårt - och hårdnande ekonomiskt klimat uppstår naturligtvis lätt konkurrens mellan dessa två intressen. För egen del har jag erfarenhet från vetenskaplig verksamhet inom ram men också, , från deltagande i organ med särskild uppgift att företräda samhällsrelevansen (framtidsstudiesekretariatets styrelse, forskningsrådsnämnden och styrelsen för jubileumsfond). Jag har ett bestämt intryck av att medelstilldelningen är väsentligt generösare och kvalitetskraven i motsvarande mån lägre, när det gäller "forskning, helt eller delvis motiverad av samhällsrelevans, än när det gäller den forskning som hämtar sin inspiration ur inomvetenskapliga frågeställningar. Det är inte obegripligt att ett sådant förhållande kan skapa bitterhet hos dem, vilkas drivkraft är det rena sökandet efter sanning, och vilka blir prövade i den skärseld det internationella vetenskapssamhällets krav innebär, i motsats till den sektoriella forskningen, som i monopolistisk trygghet kan nöja sig med att tillfredsställa hemmamarknadens mindre krävande avnämare. Varje krav på ökad "styrning av forskningen innebär risker för att den aktuella samhällsrelevansen prioriteras på den inomvetenskapliga kvalitetens bekostnad, och att därvid forskningens och forskarnas standard sänks. Forskningen är till sin natur internationell. Bra forskare är, liksom bra operasångare, världsmedborgare. I ett land som vårt, där avundsjukan har institutionaliserats på ett sätt som inte förekommer i världen i övrigt, fordras det en alldeles särskilt forskningsvänlig miljö för att vi skall kunna behålla våra egna goda forskare, och än mera om vi skall kunna locka hit framstående utländska forskare - något som blir alltmera nödvändigt, allteftersom forskarrekryteringen här hemma på många områden är stadd i sjunkande. Av dessa och andra skäl är jag betänksam mot en tendens att förstärka mekanismen för administrativ och politisk styrning av den svenska forsk» ningen, även om detta sker i all välmening. Jag kan icke se någon anledning att ytterligare förstärka "allmänintressets representation, vare sig i fakultetsnämnder eller i forskningsrådsnämnden - däremot välkomnar jag att utredningsmannen för högskolans decentralisering föreslår en ändrad sammansättning av planeringsberedningarna. Ej heller kan jag finna något skäl att lägga ned ett övermått av tid och kraft på registrering och statistik på forskningsområdet - en verksamhet vars produkter ändå alltid kommer att vara förlegade vid den senare tidpunkt, då de kommer att publiceras. Självfallet är att aktuella översikter sammanställda av kompetenta och väl placerade forskare, som känner till den aktuella svenska forskningens läge i de internationella sammanhangen, kan ge mycket bättre upplysningar än kataloger över redan publicerade skrifter av växlande kvalitet. Denna synpunkt bör vägas in vid en eventuell utredning om behovet av "statistik ur avnämarnas synvinkel. I detta sammanhang kan det vara skäl att beröra frågan om forskningspropositionen. Utbildningsministern nalkas denna - liksom en del andra frågor med tillbörlig försiktighet. Det är rimligt att en regering och en departementschef, som har politiskt ansvar för högre utbildning och forskning i landet, har en medvetenhet om problemen på både längre och kortare sikt och arbetar sig fram till ställningstaganden förbi och utöver improvisationernas nivå. Icke minst förefaller det nödvändigt att på ett riktigt sätt avväga anspråken från sektorsforskningens politiska företrädare mot dem, som universiteten och akademierna reser. Tre frågor anmäler sig dock . Den ena gäller om en växling vid regeringsmakten med snabbare intervall än som varit fallet också måste innebära en större ryckighet i forskningspolitiska målsättningar. Den andra gäller vilka planerings- och beredningsorgan en regering kan tänkas vilja utnyttja forsin forskningspolitik. Den tredje frågan betingas av svaren på de två föregående, nämligen om en relativt konsistent forskningspolitik över en längre tidsperiod är önskvärd eller icke: om ett forskningspolitiskt innebär en risk för stelhet och stagnation eller om motsatsen, en växling vid makten av olika forskningspolitiska ideologier och intressegrupper, innebär lika stora eller större risker för ofullgångna ansträngningar, otrygghet och kanske kaos. Studier över "politikers inflytande på politiken under ledning av statssekreteraren i statsministerns kansli, , har givit den upplysningen att tjänstemännen har det verkliga inflytandet, medan politikerna mestadels får nöja sig med att bära ansvaret för besluten. Om denna iakttagelse också gäller på regeringsplanet är det uppenbart att man måste överväga, vilket planerings- och beredningsunderlag regeringen skall ha för en forskningspolitisk proposition. I motionen 1978/79:203 har jag aktualiserat behovet av att definiera de inbördes relationerna - och relationerna till statsmakterna - av de befintliga organen forskningsberedningen, forskningsrådsnämnden, UHÄ och UHÄ:splaneringsberedningar. Av utbildningsministerns uttalanden i 1977 (protokoll 1976/77:104,s. 10-12) och den nu föreliggande propositionen tycker man sig förstå att av dessa organ forskningsrådsnämnden är det som kommer att fl den dominerande uppgiften. Självfallet måste emellertid någon enhet inom (eller i händelse av en forskningsintresserad statsminister: dennes kansli) medverka till att transformera myndighetens råd till politisk substans. Erfarenheterna från forskningsrådsnämndens två forsta år väcker en viss oro. Nämnden har i sin strävan att famna över mycket, utan däremot svarande resurser, kommit att splittra sina ansträngningar utan att hinna bilda sig en någorlunda sammanfattande överblick. Krafterna har i stor utsträckning förbrukats på att administrera ett stort antal delegationer och arbetsgrupper. Dessa har dels utgjort fortsättningar av verksamheter inom redan existerande organ, dels representerat supplementära insatser på områden, som redan delvis företräds av andra organ, dels också, i begränsad omfattning, inneburit försök att utforska tidigare mindre väl studerade områden. I allt väsentligt har samhällsrelevansens värderingar fått styra valet av objekt. Ehuru jag inte haft något att invända mot de projektsom satts i gång har jag ändå fått ett intryck av att forskningsrådsnämnden i sin strävan att åstadkomma samfinansiering av ekonomiskt hotade eller nödlidande projekt blivit för mycket av en forskningspolitisk hjälpgumma och för litet av en forskningsstrategisk generalstab. Till grund för forskningsrådsnämndens planläggning borde i större utsträckning ha legat en bedömning av vårt lands och folks behov av nya kunskaper och färdigheter under , under de sannolika förutsättningarna av ökande internationell spänning och oro, ökande yttre motsättningar, militär upptrappning, ökad terrorverksamhet; hårdnande ekonomiskt klimat bl. a. till följd av ökande ekologiska och energipolitiska restriktioner i vårt eget land, därigenom ökande inre motsättningar mellan olika kategorier medborgare (arbetande/arbetslösa, äldre/yngre, svenskar/invandrare etc.), ett alltmera heterogent samhälle med kulturkonflikter, ökat missbruk, ökat våld och ökande kriminalitet; ändrade avvägningar av resursanvändningen mellan omedelbar konsumtion resp. sparande och beredskap, etc. Enligt min uppfattning är det inte längre realistiskt att basera ens en så till synes opolitisk företeelse som forskningen och forskningspolitiken på antaganden om en fortsatt ostörd utveckling i den fredliga framstegsoptimismens tecken. Det hade varit önskvärt att åtminstone försöka identifiera krafter och motkrafter som betingar, och verkar inom, samhällen i olika faser, sådana som expansion, kontraktion och kollaps. har ingen immunitet mot samhällskatastrofer av det slag som drabbat allt flera länder. Kanske är vi t. o. m. ovanligt sårbara, därför att vi så länge undgått dem. Mot bakgrunden av denna uppfattning är det naturligt att också beröra frågan om franuidsstudiesekretariatets ställning i förhållande till forskningsrådsnämnden. Eftersom jag är den ende som haft förmånen att tillhöra såväl framtidsstudiesekretariatets styrelse som forskningsrådsnämnden har jag måhända en viss skyldighet att redovisa min bedömning av deras uppgifter, kompetensområden och relationer till varandra och till statsmakterna. tillkom som en think tank åt den dåvarande socialdemokratiska regeringen och fungerade till en början som en sådan, med placering i statsrådsberedningen. Under lott-riksdagen gjorde företrädare för oppositionen anspråk på att få tillgång till samma eller motsvarande utredningsresurser, och via en parlamentarisk referensgrupp utan befogenheter överfördes ansvaret för framtidsstudiesekretariatet senare till en parlamentarisk styrelse, varvid sekretariatet inlemmades som kommitté under . Regeringsskiftet innebar ett skifte på ordförandestolen i styrelsen men ingen förändring av själva sekretariatets personbesättning. I allt väsentligt fungerar detta därför fortfarande som en socialistisk utredningsinstans med väl upparbetade publicitetskanaler. Enligt min mening kommer vaije handlingskraftig regering, som räknar med att sitta åtminstone en riksdagsperiod, att ha behov av en framtidsstudieinriktad think tank och också att ha möjlighet att kommittévägen skaffa sig en sådan, oberoende av . är det uppenbart att oppositionspartier också har behov av en motsvarande resurs för sina syften med mera långsiktiga utredningsmöjligheter än dem som står till buds genom . Under sådana förhållanden förefaller det mig ofrånkomligt att tänka sig två skilda framtidsstudiesekretariat, ett till regeringens förfogande (ungefär motsvarande ) med en personbesättning, som har regeringens förtroende, och ett till förfogande med en personbesättning, som främst tillgodoser oppositionens behov. Vid regeringsskiften skulle i varje fall nyckelpersonerna i de båda sekretariaten kunna byta plats. Det kan synas skäligt att vilken budget det än kan bli fråga om - denna delas i två hälfter, en för regeringen och en för sekretariat. Vad jag upplevt av framtidsstudiesekretariatets verksamhet säger mig att denna icke är en värderingsfri vetenskaplig uppgift, utan urvalet av projekt och sammansättningen av projektgrupperna är en politisk handling, även om givetvis faktamaterialet i allmänhet, så långt det nu är möjligt i denna form av verksamhet, presenteras någorlunda objektivt. Konklusionerna färgas däremot, naturligtvis, lätt av författarens värderingar. Delegationen för långsiktsmotiverad forskning (SALFO) Mellan framtidsstudiesekretariatet och den institution som lyder under forskningsrådsnämnden men som likväl håller sig med en egen, delvis parlamentarisk, styrelse och som kallas delegationen för långsiktsmotiverad forskning (SALFO), har rått ett nära samband, både i sak och personellt. Enligt min uppfattning har SALFO - som disponerar en separat budget inom forskningsrådsnämnden - uppgifter som egentligen tillhör forskningsrådsnämndens egna kärnfunktioner. Delegationen agerar emellertid alldeles självständigt och oberoende av forskningsrådsnämnden och utgör icke vad den kallas, nämligen en delegation. har inte delegerat någonting till SALFO utan fungerar endast som kameralkontor åt denna institution. Om det hade gällt en delegation med relativt perifera och/eller begränsade arbetsuppgifter vore förmodligen icke mycket att säga härom. Men med den uppfattning om forskningsrådsnämndens strategiska uppgifter, som jag under mitt arbete i nämnden förvärvat, anser jag det ofrånkomligt att den kompetens SALFO representerar mera direkt inkorporeras i forskningsrådsnämndens egentliga verksamhet, som en kreativ instans och en motvikt mot den snedbelastning i administrativ riktning som förekommit. Därvidlag skulle det vara mycket önskvärt att man eventuellt i samarbete med delegationen för systemanalys - ägnade särskilt intresse åt metodisk konsekvensanalys, inte bara och inte främst när det gäller s. k. teknikvärdering, utan i synnerhet i fråga om åtgärder på det samhällsekonomiska och socialpolitiska området i stort. Under sådana förhållanden synes SALFO ej böra ha en egen styrelse, men intet hindrar att även icke-forskare ingår i delegationen. Forskning och forskarutbildning samt meritvärdering av forskarutbildning Slutligen några synpunkter på dimensioneringen av forskning och forskarutbildning i vårt land. På har bedömningarna här svängt, från bekymmer för ett forskaröverskott till nu ett lika stort bekymmer över alltför få forskarstuderande. Vid en diskussion härom i forskningsrådsnämnden uttalades bl. a. att vi tycktes ha både en brist och ett överskott på forskare. Sanningen är väl att man alltid har en brist på verkligt goda forskare men emellanåt ett överskott på mindre framstående sådana. Denna situation skulle avsevärt förvärras, om man följer intentionerna i den forskningspolitiska propositionen att skapa förutsättningar för livslångt anställningsskydd även på de tidigaste trappstegen i forskarkarriären. Sådana förslag kan omöjligt tillstyrkas, om man vill bevara dynamiken i forskningsverksamheten. Dynamiken i forskningsverksamheten - liksom i den högre utbildningen i stort - kräver genomströmning. Genomströmningen är självverkande inom institutioner, där det bedrivs forskning av god kvalitet, förutsatt att ämnesområdet är relevant för ett tillräckligt antal avnämare (inom och/eller utom landet) i relation till antalet forskarstuderande. En fardigutbildad forskare varken kan eller bör räkna med att i hela sitt återstående liv syssla med precis samma arbetsuppgifter som dem han ägnat sig åt mellan 20 och 30. Vad han eller hon skall kunna hoppas på är att den intellektuella gymnastik vederbörande deltagit i under sitt avhandlingsarbete och eventuellt därpå följande meritering för docentur skall göra honom/ henne mera skickad att med uppslagsrikedom parad med kritisk förmåga göra insatser utöver rutinen på mångahanda samhällsområden. Det är - som jag framhållit i motionen 1978/79:733-därvid nödvändigt att bl. a. naturvetenskapare och tekniker kan ha fantasi nog att nyttiggöra sina insatser på andra samhällsområden och att myndigheter, företag och andra har fantasi nog att ta i anspråk personer med annorlunda utbildning och livserfarenhet än byråkrater. Det för inte bli så, som vi är på väg rakt in i, att vi för en härskande klass av administratörer, enbart utbildade i att administrera och en paria av folk som kan allt annat utom att värja sig mot administratörernas . 1 förhållande till verkliga kunskaper och färdigheter är administrerandet en mycket överreklamerad sysselsättning, som många personer med huvudsakligt intresse för sa/cfrågor snart lär sig att sköta med vänster hand. En avgång ur den direkta forskarkarriären till andra uppgifter förutsätter emellertid att samhället visar sin uppskattning av forskningsmeriter på ett annat sätt än . Evad det gäller anställning i statlig eller är det sannolikt nödvändigt att en sådan värdering markeras genom lämpliga författningsföreskrifter. Under åberopande av vad här ovan anförts för jag hemställa att med anledning av propositionen 1978/79:119 måtte 1. avslå förslaget om ändring av 24 § högskolelagen, 2. som sin mening ge regeringen till känna vad som anförs om forskningsregistrering och forskningsstatistik, 3. som sin mening ge regeringen till känna vad som anförs om forskningsrådsnämndens uppgifter, 4. avslå förslaget om framtidsstudieverksamhetens förläggning till forskningsrådsnämnden men i stället medverka till inrättandet av två dylika sekretariat, det ena till regeringens förfogande och det andra till , 5. som sin mening ge regeringen till känna vad som anförs om SALFO:s ställning i förhållande till forskningsrådsnämnden samt 6. som sin mening ge regeringen till känna vad som anförs om naturlig avgång vid forskarkarriären och i samband därmed hos regeringen hemställa om utarbetande av erforderliga författningsföreskrifter för att ge forskningsmeriter tillbörligt värde vid sökande av tjänster hos stat och kommun.