mot · G2021108 · 1979-01-25 00:00:00 — Statsbidragen bör dessutom göras mer flexibla för att i större utsträckning kunna komma mindre arbetsplatser till del. Statliga myndigheter och verk, kommuner, landsting, privata företag och organisationer måste ges möjlighet att öka antalet beredskapsarbeten för ungdomar. Medel härför bör anvisas av regeringen. f. Att anställa någon är med nuvarande regler en miljoninvestering, och det är många, framför allt mindre företag, som ej vågar ta de riskerna. En generell rätt till provanställning skulle enligt en undersökning av företagsekonomiska institutionen i kunna skapa ca 100 000 nya arbetstillfällen. Medel bör anvisas för uppsökande verksamhet bland unga förtidspensionärer, i syfte att erbjuda rehabilitering, utbildning och arbete. Unga förtidspensionärer som deltar i försöksverksamhet med varvad utbildning och praktik samt korta påbyggbara yrkesinriktade kurser ges vilande pensionsrätt. På arbetsförmedlingarna bör insatser för ungdomar prioriteras. för samtliga ungdomar som slutar skolan och saknar arbete bör ske. Ställ krav i de fall då ungdomar på alltför lättvindiga grunder avvisar arbetserbjudanden. Bättre villkor för mindre företag En av lärdomarna från de senaste årens ekonomiska kris för flera betydelsefulla branscher och stora företag bör vara en ökad insikt om riskerna med att göra vårt land beroende av utvecklingen i några få branscher och av produktutvecklingen inom några få storindustrier. Inte bara som källa till initiativ och till spridning av sysselsättningstillfällen, utan också som medel för att åstadkomma riskspridning, finns det anledning att främja utvecklingen av små och medelstora företag och av nya företag. De små och medelstora företagens självfinansieringsmöjligheter måste ökas. Även företag, vilka icke drivs i aktiebolagsform, bör få möjlighet till skattefri avsättning av vinstmedel. Möjligheterna för små och nystartade företag att skaffa riskvilligt kapital via aktiemarknaden kan ökas genom att affärsbankerna får vidgade möjligheter att verka som emissionsinstitut. Arvs- och förmögenhetsbeskattningen leder till stora problem för familjeföretagen. Effekterna av arvs- och förmögenhetsskatterna blir att företagens existens hotas genom alltför stora uttag ur rörelsen och genom orimlig skattebelastning vid generationsskifte. 1978/79: 1108 Trepartiregeringens s.k. småföretagarpaket innebar en förbättring av reglerna för beräkning av skattepliktigt belopp vid kapitalbeskattningen. bör den del av förmögenheten som finns arbetande i ett familjeföretag helt befrias från förmögenhets- och arvsskatt. I denna fråga återkommer vi i samband med den aviserade propositionen om företagsbeskattningen. För de mindre företagen är uppbörds- och uppgiftsskyldigheten särskilt betungande och upplevs som ett mycket stort problem. Arbetet med de uppgifter som företagen måste förse de statliga myndigheterna med är så kostsamt att ersättning bör utgå. Detta skulle medverka till en dämpning av uppgiftskraven. Genom att gemensamt bilda ett investmentbolag och till det överlåta äganderätten till sina företag skulle flera familjeföretag på en ort uppnå såväl ökad riskspridning som förbättrade möjligheter till kapitalförsörjning. Det gemensamma bolagets kreditvärdighet bör på grund av riskspridningen bli större än summan av de ingående företagens, vilket underlättar tillförseln av lånat kapital. Dessutom skapas möjlighet att genom nyemission av aktier i det gemensamma investmentbolaget också anskaffa riskvilligt kapital. Sålunda kan de anställda på detta sätt beredas möjlighet att förvärva aktier i det egna företaget, men uppnå en viss riskspridning. Eftersom investmentbolaget står som ägare till de ingående småföretagen, kommer de tidigare ägarna att bli anställda företagsledare. Därigenom behöver inte generationsskiften vara samma hot mot småföretagens överlevnad som de ofta är i dagens familjeföretag. Denna nya företagsform kan förutom det gemensamma ägandets fördelar också ge fördelar i form av gemensam administration, marknadsföring, utbildning m. m. Dagens skattelagstiftning lägger hinder i vägen för samgåenden av detta slag. De samgående familjeföretagen skulle komma att beskattas som vid försäljning. Eftersom bildandet av lokala och regionala investmentbolag av detta slag tvärtom bör stimuleras, bör lagstiftningen ändras. Nyetableringen av företag minskade under hela senare delen av och större delen av . Först bröts trenden. tillväxtbranscher var verkstadsindustrin och den platsbearbetande industrin. Inom dessa branscher ökade den totala sysselsättningen med nämrare 106 000 personer. Bakom tillväxten låg ett ganska omfattande nyföretagande. Enbart bland företagen med mindre än 100 anställda finner man sammanlagda sysselsättningsökningar motsvarande av den totala till växten inom branscherna. Slutsatsen är uppenbar: Inom alla delar av industrin finns viktiga expansiva områden för den industriella utvecklingen som det gäller att ta till vara. En industripolitik som utgår från att enbart de större företagen har speciella förutsättningar att bära upp den fortsatta tillväxten är därför inte försvarlig. I stort gäller att de nyetablerade företagens problem är desamma som småföretagens. Att skapa ett mer gynnsamt klimat för små och medelstora företag i allmänhet bidrar till en ökad nyetablering av företag. Att nyetableringen av företag är otillräcklig är oroande av flera skäl. Nyföretagande skapar tekniska framsteg, ny produktion och nya sysselsättningstillfällen. Två tredjedelar av landets drygt hundra börsnoterade företag startade en gång som små familjeföretag. De av dagens familjeföretagare inom industrin som själva startat sina företag har tillsammans skapat sysselsättning för närmare 200 000 personer. När staten engagerar sig som företagare, innebär det risk för att statens roll som objektiv i det ekonomiska livet blandas samman med rollen som företagare. Det är svårt att i längden upprätthålla konkurrens på lika villkor mellan å ena sidan enskilda företag som grundas på personligt risktagande och å andra sidan statliga företag som finansieras med skattemedel och vars ägare utgörs av hela samhället. Det måste således fordras starka skäl, om staten skall engagera sig som företagare. Permanent bör det i princip bara ske på områden med s. k. naturliga monopol. Följande principer bör gälla för den statliga företagssektorn: De statliga företagen skall förvaltas av självständiga företagsledningar. Det politiska inflytandet ska utövas via reguljära former för ägandeinflytande i företag, inte via direkta kontakter av typen ministerstyre. är positiv såtillvida att den främjar denna självständighet. Då staten vill rädda sysselsättningen är tidsbegränsat statligt stöd till privata företag ett bättre alternativ än statligt övertagande. Därmed klarläggs de verkliga samhällsekonomiska kostnaderna för de sysselsättningsskapande åtgärderna. Subventionerna bör upphöra så snart detta kan ske utan att den långsiktiga sysselsättningen äventyras. Om staten trots allt tvingas ta ägaransvaret för ett företag t. ex. av sysselsättningsskäl skall åtgärder sättas in för att få företaget på fötter igen. Så snart företaget kan säljas utan förluster för staten skall detta ske. En plan för omstrukturering av den statliga företagsamheten bör upprättas. Denna plan skall ange vilka statliga företag som det inte finns bärande skäl för staten att behålla. I samband med den till i vår avi serade näringspolitiska propositionen har vi för avsikt att återkomma med ett konkret förslag. Den viktigaste uppgiften är att återställa det svenska näringslivets lönsamhet och konkurrenskraft till en nivå som tryggar vår framtida välfärd. Att konkurrera framgångsrikt på internationella marknader är nödvändigt för företagen i ett land med liten hemmamarknad. Den med undantag för det s. k. successivt sjunkande lönsamheten måste höjas till en rimlig nivå. Vi kan inte i längden leva med ett de pressade marginalernas näringsliv, som får allt svårare att investera och främja tillväxten, att anställa fler och därmed främja sysselsättningen och att klara kostnadsökningar utan att behöva höja priserna. Resultatet blir att fler enskilda företag och fler branscher hamnar i riskzonen. Dito i % av försäljningen Räntor m. m. netto Försäljnings- och resultatutveckling. exkl. banker (milj. Storleken på näringslivets investeringar är av avgörande betydelse för expansionstakten i vår ekonomi och därmed för sysselsättning och välståndshöjning. För att investeringsnivån skall kunna hållas på en tillräcklig nivå fordras både investeringsvilja och finansieringsmöjligheter. För investeringsvilja krävs såväl förväntad lönsamhet som en efterfrågan på produkterna som är större än tillgänglig produktionskapacitet. Lönsamheten bestäms i allt väsentligt av hur löner, priser och produktivitet utvecklas i i förhållande till våra konkurrentländer. Vid givna växelkurser är det ett förstahandsmål för den ekonomiska politiken att nedbringa inflationstakten i , så att den i vart fall inte är högre än i de länder med vilka vi har en omfattande handel. Det är likaledes ett mål för den ekonomiska politiken att se till att den totala efterfrågan inhemsk och utländsk är så stor att vår till förfogande stående kapacitet utnyttjas. Eljest blir det svårt att motivera ytterligare investeringar. Den övervägande delen av företagens investeringar i anläggningar och ökat rörelsekapital finansieras med medel från den löpande verksamheten. Sjunkande vinster påverkar därför företagens förmåga att Skaft och utdeln ca 4:00 Kvarhål medel, mm 3:60 Löneskatt 2:40 Övriga arbetsgivaravgifter 8:30 Källa: SAF. genomföra planerade investeringar. Om vinsterna inte ger den soliditet som kreditgivarna kräver, försämras dessutom företagens möjligheter att genom lån finansiera nyinvesteringar. Nedanstående figur visar hur värdet av det som producerades inom den utlandskonkurrerande delen av näringslivet fördelades 1973 och 1977. Huvuddelen av industrin, sjöfarten och skogsbruket ingår i beräkningen. Inköpta varor, halvfabrikat m. m. har dragits ifrån. 1977 räckte överskottet efter avdrag för avskrivningar motsvarande förslitningen av kapitalet byggnader och maskiner inte till för räntor, aktiebolagsskatt och utdelning, utan det blev en kapitalförlust i företagen med nära . 1973 kunde i stället nära . hållas kvar för framtida utbyggnader och förbättringar. Mellan dessa år steg arbetsgivaravgifterna , vilket svarar mot huvuddelen av skillnaden. Hög andel lånat kapital medför i goda tider att avkastningen på det egna kapitalet blir högre eftersom endast skillnaden mellan avkastningen på de lånade pengarna och räntan på lånen framkommer som vinst. 1 sämre tider däremot betyder en hög skuldsättningsgrad att vinsten på det egna kapitalet snabbt sjunker. Variationerna i resultat blir således stora vid låg soliditet, eftersom räntan på lånen måste betalas av rörelseöverskottet. Det går självfallet inte att generellt fastställa någon nedre gräns för soliditeten, under vilken företagens vilja att investera och förmåga till ytterligare upplåning allvarligt inskränks. Företagens egen bedömning av vad som är en acceptabel skuldsättning och kreditgivarnas uppfattning härom kan givetvis skifta över tiden. Mycket talar emellertid för att en ytterligare försvagning av företagens soliditet inte kan fortgå utan att företagens förmåga att klara nedgångsperioder väsentligt försämras. De större företagens ökade beroende av utländsk upplåning talar också för att soliditeten borde ökas. Arbetet intar en central plats i varje människas liv. 1 yrkesverksam ålder tillbringar vi en mycket stor del av vår aktiva tid på arbetsplatsen. Det är därför naturligt att frågor rörande människans situation i arbetslivet är av stor vikt för den enskilde individen. Moderata samlingspartiet anser att frågor som rör villkoren i arbetslivet så långt som möjligt bör avgöras i samförstånd mellan arbetsmarknadens parter. Det är dessa som besitter sakkunskap och som har de bästa förutsättningarna att anpassa reglerna till de variationer som råder mellan olika branscher eller mellan stora och små företag. Att vi uppställer samverkan och förhandlingar som den lämpligaste vägen att nå ändamålsenliga lösningar innebär dock inte att vi kategoriskt avvisar lagstiftningsåtgärder. Från industri- till tjänsteproduktion Vi har i redan tagit steg mot det postindustriella samhället bara var fjärde sysselsatt arbetar inom industrin. Det är främst den offentliga sektorn som har ökat sin andel av sysselsättningen. Utvecklingen mot att allt fler människor sysselsätts med tjänsteproduktion i stället för varuproduktion kommer sannolikt att fortsätta. Men från detta konstaterande är steget långt till att extrapolera 1960och 1970-talens trend med en ständigt ökande offentlig sektor. De pessimistiska prognoserna om industrisysselsättningen utgår från den efterfråge- och produktivitetsutveckling, de kostnadsrelationer mellan de olika produktionsfaktorer och den ekonomiska politik som vi haft . Sysselsättningstrenderna för 1980- och 1990-talen är upprättade på grundval av utveckling. 1978 (okt.) Samfärdsel, post, tele Källa: SCB/. Den ekonomiska politiken har prioriterat offentlig konsumtion och offentliga investeringar på bekostnad av privat konsumtion och privata investeringar. Eftersom dessa båda senare poster svarar för av efterfrågan på industriproduktion har minskad sysselsättning uppkommit inom industrin. Produktivitetsutvecklingen har dämpats och de ökande skatterna och avgifterna på arbetskraften har framtvingat rationaliseringsinvesteringar i syfte att spara arbetskraft. Till följd av sjunkande lönsamhet har de expansiva investeringarna avtagit. Det är den enskilda sektorn som betalar den offentliga. Påståendet att den offentliga sektorn måste expandera för att tillgodose behovet av sysselsättning har blivit självuppfyllande. Då den enskilda sektorns resurser begränsas genom skatter skapas det behov av offentlig sysselsättning som man talat för. För att finansiera den ökade sysselsättningen i den offentliga sektorn måste skatterna ytterligare höjas. I sin tur leder detta till minskat utrymme för privat konsumtion, avtagande privata investeringar och nedgång i sysselsättningen inom det privata näringslivet. Ekonomin i dess helhet råkar in i en ond cirkel. Det är medborgarnas efterfrågan som ytterst skall styra utvecklingen. Den avgörs av hur de värderar varor kontra service och offentliga kontra privata behov. Det är sannolikt att människorna i 1978/79: 1108 ökad utsträckning väljer att ta ut en större del av välfärdsökningen i form av hemarbete eller ökad fritid. som allt färre människor kommer att behövas för den egentliga varutillverkningen kommer allt fler att sysselsättas med tjänsteproduktioner av olika slag. Försäljning, forskning, service kommer att ställa ökade krav på arbetsinsatser. Den privata tjänstesektorn ökar generellt sett. Dit räknas allt som inte är jordbruk, skogsbruk, fiske eller industri. Hantverk, konsulttjänster, entreprenadverksamhet och experthjälp kan förväntas sysselsätta allt fler. Vårdande tjänster och tjänster inom fritidssektorn är verksamheter som kan väntas svara för ett ökat antal sysselsatta. Vår allt snedare befolkningspyramid med ett minskande antal personer , kommer att skapa nya problem. Under de senaste tre fyra åren har det gjorts stora ansträngningar och betydande investeringar i näringslivet för att komma till rätta med dåliga arbetsmiljöer. De har resulterat i att en rad tunga, påfrestande och monotona arbeten försvunnit och ersatts med en sysselsättning som varit bättre anpassad till arbetskraftens förutsättningar och önskemål. Förändringarna syftar inte bara till att att komma till rätta med vad i dagligt tal menar med arbetsmiljöproblem, dvs. buller, luftföroreningar etc., utan i lika hög grad arbetets uppläggning. Ökad frihet i arbetet har uppnåtts genom att rutinuppgifter med kortvariga, upprepade moment lagts om till en sammanhållen arbetscykel. Sidouppgifter underhåll och transporter har förts samman med den egentliga produktionsuppgiften för att skapa omväxling i arbetet. Stort intresse har visats arbetsmiljön i de yrkena. Även på andra arbetsplatser förekommer det från arbetsmiljösynpunkt besvärliga problem. Stress i arbetet har blivit allt vanligare inom kontor och förvaltning. Stora tjänstemannagrupper upplever sin arbetsmiljö som påfrestande. En stressande arbetsmiljö ger upphov till främst psykosomatiska sjukdomar. Beviljade förtidspensioner och sjukbidrag åren 19681976. En bedömning av sysselsättningen för första inrymmer klara tendenser till ökad utslagning från arbetsmarknaden, vilken leder till allt större svårigheter såväl i allmän-ekonomisk mening som i vad gäller den regionalpolitiska problematiken. Fortsatta ansträngningar i syfte att effektivisera arbetsförmedlingen kan bidra till att delvis förbättra förhållandena på arbetsmarknaden, men det löser inte de grundläggande problemen. De är av strukturell och näringspolitisk art, sammanhängande med bl. a. de internationella konkurrensförhållandena. Vi vill erinra om vårt tidigare framförda krav att större intresse bör ägnas åt den höga sjukfrånvaron på arbetsmarknaden. Frånvarofrekvensen i arbetslivet har ökat till . Detta innebär att 300 000 400 000 arbetstagare är sjukanmälda varje arbetsdag. Den av trepartiregeringen tillsatta utredningen om bl. a. en övergång till ett sjuklönesystem bör ta upp denna fråga. De förändringar av arbetsmarknaden som kontinuerligt pågår har bl. a. inneburit, att tjänstemännens situation på flera punkter allvarligt försämrats . Tjänstemän riskerar i betydligt större utsträckning än tidigare att bli ställda utan arbete. Tillgänglig statistik visar, att tjänstemän i genomsnitt får gå arbetslösa längre än arbetare. Särskilt besvärlig är situationen för tjänstemän . Många av dem som friställts har trots lång arbetslivserfarenhet inte ens sökande kunnat få en likvärdig anställning. Inom tjänstemannaleden har man kunnat spåra en tilltagande oro och besvikelse över den snabba inflationstakten och de höga marginalskatterna. Dessa faktorer har sammantagna inneburit att stora tjänstemannagrupper vidkänts en stagnerande eller t. o. m. minskad köpkraft. Mycket tyder också på att de inte heller kommer att få del av den mycket begränsade standardstegring som kan förutses. Vissa tjänstemannagrupper har under fått finna sig i försämrade arbetsvillkor och ökade påfrestningar i arbetslivet. Som exempel kan nämnas polisen, som bl. a. pålagts en till följd av brottsutvecklingen mycket stor arbetsbörda. Lärarkåren är ett annat exempel på en grupp, vars arbetsvillkor har genomgått betydande förändringar. De disciplinproblem skolan uppvisar har starkt försämrat personalens arbetsmiljö. Näringspolitik för en fri ekonomi Näringspolitikens uppgift är inte att detaljstyra och detaljreglera eller att arbeta med selektiva stödåtgärder som kan befaras förvrida konkurrensen till men för företag och orter där näringslivet har goda utvecklingsmöjligheter. måste därför stöd- och subven 1978/79: 1108 tionsinsatser som varit nödvändiga under den djupgående krisen avvecklas. 1 stället måste resurser satsas på att hålla företagens kostnader, stödja deras forsknings- och utvecklingsarbete och skapa förutsättningar för en gradvis anpassning av företagen till de förändrade konkurrensförhållandena på världsmarknaden. att en utvärdering och översyn av verksamhet och funktion kommer till stånd, att rörligheten på de regionala arbetsmarknaderna främjas genom en höjning av flyttningsbidragen, upprättande av en praxis för avgångsvederlag och intensifierad individuell arbetsförmedling och yrkesrådgivning vid personalinskränkningar, att en förändring av lagtexten i de s. k. trygghetslagarna sker så att en generell rätt till provanställning skapas, att särskilda åtgärder mot ungdomsarbetslösheten vidtages i form av en mer kvalitativ utbildning, ökat stöd till företagsinriktad yrkesutbildning, fler beredskapsarbeten, individuell arbetsförmedling till arbetslös ungdom, ökade krav på att acceptera erbjudet arbete och att avvärja hotet om kollektiva löntagarfonder, att en uppföljning av småföretagarpropositionen sker genom förslag om minskad beskattning av kapital bundet i mindre och medelstora företag samt att möjligheter till bildandet av lokala investmentföretag av ett antal mindre företag skapas. Teknisk utveckling, forskning och forskarutbildning Det svenska välståndet bygger till stor del på avancerat tekniskt kunnande och på en tekniskt sett högt utvecklad produktionsapparat. Detta har givit oss ett försprång som tillsammans med lugna arbetsmarknadsförhållanden och frånvaron av starka motsättningar mellan olika befolkningsgrupper skapat snabb ekonomisk utveckling och välfärd. Det tekniska försprånget kan i stor utsträckning föras tillbaka på ett antal enskilda forskares och uppfinnares insatser . Med uppfinningar och tekniska nydaningar som grund skapades nya industrier, som därefter har utgjort ryggraden i den svenska verkstadsindustrin. De traditionella svenska basnäringarna möter nya problem och starkare konkurrens. Järnhantering och stålindustri står inför långsiktiga internationella konkurrensproblem. Den svenska skogsindustrin kan i längden inte räkna med att ha en lika privilegierad ställning som den haft . I allt högre grad får vi räkna med att verkstadsindustrin i 1978/79: 1108 vid mening får bära en mycket stor del av ansvaret för svensk export. Förutsättningen för att dessa exportmöjligheter skall kunna tillvaratas är att vi förmår bibehålla vårt tekniska försprång. Detta kräver i sin tur att vi har en teknisk utbildning och en utvecklingskraft i näringslivet, som ger oss försteg före andra länder. Mycket tyder på att vi varken i avseende på det tekniska kunnandet eller på utvecklingskraften förmår värna vårt försprång. Vi riskerar att halka efter på vitala områden. Om detta inträffar, kommer vi att ha dömt oss själva till ekonomisk tillbakagång. Det finns inga enkla och entydiga samband mellan ekonomisk tillväxt och satsningar på teknisk utveckling. Det visar sig exempelvis att har satsat mer på forskning och utveckling uttryckt i andel av BNP än kanske något annat land. har det brittiska näringslivet drabbats av en internationell tillbakagång. har å andra sidan utmärkt sig för en internationellt sett liten satsning på forskning och utveckling men kunnat inregistrera mycket stora ekonomiska framgångar. Ungefär hälften av BNP-tillväxten kan normalt hänföras till ökade insatser av kapital och arbetskraft. Resterande kan hänföras till en teknikfaktor. Denna innehåller i sin tur en rad olika komponenter. Strukturomvandlingen har självfallet en stor betydelse. En successiv inlärning av existerande processer bidrar till effektivare produktion. Den ständigt förbättrade utbildningsnivån hos arbetskraften höjer produktiviteten. Drift i större skala och i större serier minskar självfallet produktionskostnaderna per producerad varuenhet. Därtill kommer ett bidrag från rent teknisk utveckling. Även om det är svårt att med någon grad av exakthet bestämma bidraget till BNP-förändringen från just den rena tekniska utvecklingen, torde det kunna uppskattas till . Men det räcker inte att idéer finns. Det måste finnas incitament för någon att använda sig av dessa, och det ställs därför krav på näringspolitik, organisation och utvecklingsverksamhet m. m. för att idéer skall kunna leda till industriell produktion. Om det till följd av produktionskostnader eller beskattningssystem inte är lönsamt att tillverka en ny vara, kommer den inte att framhållas oavsett hur bra eller angelägen den är. Om tekniska idéer inte kan skyddas genom patent, kommer ingen att våga dra på sig stora kostnader för en ny produkt grundad på dessa idéer. Sambandet mellan idé och marknadsförutsättningar bekräftas om man ser till förhållandet mellan utvecklingskostnader och expansion i det enskilda företaget.