mot · G2021197 · 1979-01-25 00:00:00 — av och om en snabbare dödsboavveckling skall ta ställning till en proposition om ny jordförvärvslagstiftning (propositionen 1978/79:85) på grundval av jordförvärvsutredningens betänkande. Ett huvudsyfte med en ny jordförvärvslagstiftning är att stärka sambandet mellan ägande och brukande. Enligt vår mening bör även andra åtgärder övervägas för att stärka sambandet mellan ägande och brukande inom jord- och skogsbruket. Därmed kan de produktionsförutsättningar som jord och skog ger utnyttjas effektivare och miljömässigt fördelaktigare. kan dödsbon som förblir oskiftade som juridisk form utgöra problem för ett produktivt och uthålligt jord- och skogsbruk. I synnerhet gäller detta skogsbruket. Det förekommer i betydande utsträckning att skötsel, avverkning och nyplantering eftersätts, vilket innebär att markens produktionsförmåga utnyttjas dåligt. Detta står i strid mot strävandena till resurshushållning och det skogspolitiskt betingade behovet av ett ökat råvaruuttag. Dödsbona kan också bidra till en uttunning av befolkningsunderlaget i en bygd i de fall ingen delägare är bosatt på fastigheten. Dessutom kan de medverka till ägosplittring. I ett dödsbo måste samtliga delägare vara överens för att beslut skall fattas. Det innebär att beslut exempelvis i fråga om investeringar försvåras, vilket kan vara ett besvärande hinder för en delägare som vill åstadkomma ett rationellt och bärkraftigt företag. Komplikationer uppstår även för deltagandet i samfälligheter och ekonomiska föreningar. Enligt de uppgifter som kan hämtas från den allmänna fastighetstaxeringen svarar dödsbona totalt sett för ett betydande ägarinnehav av skogsmark. I runda tal uppgår ägarinnehavet till en miljon hektar. Detta är arealmässigt sett mer skogsmark än kyrkan äger. Den areal som är i fysisk persons ägo är sammantaget knappt tio gånger större än den areal dödsbona innehar. Skillnaderna i ägarstruktur är dock stora från ett län till ett annat. Problemen är också mer allvarliga i vissa län. Att dödsbona förblir oskiftade , trots gällande skatteregler, innebär fördelar i olika avseenden för dödsbodelägare. Tillgången till jaktmark och svårigheter att lösa ut syskon kan i det enskilda fallet tala för att ett boskifte uppskjuts. Vi menar dock att det finns skäl att ifrågasätta det berättigade i att dödsbon behålls oskiftade och i sådan omfattning som tycks vara fallet. Med den vikt vi vill lägga vid ett ökat samband mellan ägande och brukande bör boskiftena i större utsträckning ske inom en tidsrymd som kan anses normal för att klara dödsboavvecklingen. De nuvarande beskattningsreglerna förefaller inte vara tillräckligt effektiva för att åstadkomma boskiften inom rimliga tidsrymder. En annan form av beskattning eller införande av tidsgränser för hur länge ett dödsbo normalt skall kunna behållas oskiftat är ett par exempel på åtgärder som skulle kunna medverka till en snabbare dödsboavveckling. Vi menar att de frågor vi här tagit upp bör bli föremål för en förutsättningslös utredning. Med stöd av det anförda hemställer vi att beslutar att hos regeringen begära en utredning om åtgärder med syfte att åstadkomma en snabbare dödsboavveckling och stärka sambandet mellan ägande och brukande inom jord- och skogsbruket.