mot · G2021771 · 1979-01-25 00:00:00 — av m. fl. om den svenska biståndspolitiken Resurstillväxt, ekonomisk och social utjämning, ekonomisk och politisk självständighet samt demokratisk samhällsutveckling är de mål för biståndspolitiken som socialdemokratin arbetar efter. Biståndet skall enligt vår mening medverka till ekonomisk utveckling och social rättvisa. Det skall också främja en utveckling mot ökad självständighet och demokrati. har tonvikten alltmer kommit att läggas vid social rättvisa. Detta är naturligt. Det yttersta syftet med allt bistånd är att främja en jämnare fördelning av tillgångarna så att u-landets utvecklingsansträngningar omfattar de stora fattiga folkgrupperna. Ett annat viktigt mål för svensk biståndspolitik är att stödja mottagarlandets nationella, politiska och ekonomiska självständighet. Biståndet skall också ses som ett stöd för en demokratisk samhällsutveckling. En annan viktig princip för biståndet är att det skall vara långsiktigt och att det skall användas i enlighet med de prioriteringar som mottagarländerna själva gör. Många finansierar en stor del av utvecklingsprogrammet med bistånd från en lång rad olika länder och organisationer. En effektiv samordning kan endast göras av regering och myndigheter i mottagarlandet. Detta förutsätter att man i mottagarlandet faktiskt kan bestämma hur resurserna skall användas. Det är denna principiella syn som tillsammans med målet om social rättvisa är den avgörande utgångspunkten för den socialdemokratiska biståndspolitiken. Ett effektivt bistånd, som verkligen når ut till de fattiga, förutsätter samstämmighet om målen mellan givare och mottagare. Endast i länder som själva aktivt driver en fördelningspolitik blir biståndet en del av en utveckling mot social rättvisa. Det kan då också bli fråga om ett bistånd som lägger grunden för djupare samarbete byggt på gemensamma värderingarom solidaritet och jämställdhet. En vägledande princip för den svenska biståndspolitiken har varit att det direkta utvecklingssamarbetet i huvudsak skall koncentreras till ett begränsat antal länder. För detta talar dessutom att de administrativa resurserna då utnyttjas mera effektivt. Av särskild vikt är att biståndet leder till resurstillväxt samt till ekonomisk och social utjämning. I propositionen 1978/79:100, bil. 6, behandlas 21 länder som programländer, vilket knappast stämmer med principen om koncentration i ländervalet. I samband med behandlingen av propositionen 1977/78:135 om riktlinjer för internationellt utvecklingssamarbete m. m. 1 1978/79. En strävan bör vara att åstadkomma en större koncentration av de svenska biståndsinsatserna både med avseende på länder och på ändamål, som svarar mot angelägna biståndspolitiska mål och för vars uppfyllelse den s. k. basbehovsstrategin torde utgöra ett ändamålsenligt hjälpmedel. Utskottet förutsätter att regeringen ägnar denna fråga uppmärksamhet och tar de initiativ som bedöms erforderliga. Vi vill understryka nödvändigheten av en kontinuerlig omprövning både av valet av programländer och biståndets omfattning för de olika länderna. Det är viktigt att åtgärder nu vidtas för att begränsa antalet programländer. Detta skall givetvis ske med beaktande av de principer för val av länder som vi tidigare redovisat. Detta blir så mycket viktigare som det enligt vår mening är nödvändigt att diskutera att öppna länderkretsen för ytterligare stater. Regeringen bör ges i uppdrag att utreda och framlägga förslag om hur och i vilken takt den önskvärda länderkoncentrationen kan genomföras. har alltmer akti vt diskuterats möjligheten att åstadkomma en s. k. massiv resursöverföring till . Därigenom skulle dessa länder kunna öka sin efterfrågan på industriprodukter från . Förslaget skall ses mot bakgrund av att den industriella produktionskapaciteten varit dåligt utnyttjad i flertalet rika länder . En form av resursöverföring har på egen hand åstadkommit . Främst har den kommit till stånd genom att de något rikare , ofta med stöd av OPEC-stater, lånat upp väldiga belopp på de kommersiella kapitalmarknaderna. Härigenom har de kunnat fortsätta att importera varor från utan att öka exporten i samma takt. Denna politik har naturligtvis bidragit till att hålla uppe efterfrågan och sysselsättning i . Flera har genom denna upplåning dragit på sig skulder som tar en stor del av framtida exportinkomster i anspråk för räntor och amorteringar. Om dessa länder tvingas till en restriktiv politik för att snabbt betala tillbaka sina lån kan den rådande instabiliteten i världsekonomin fördjupas till en ny kris. Problemet gäller också hur man kan underlätta för de rikare att fortsätta att finansiera stora, efterfrågestimulerande underskott i bytesbalansen samt hur den framtida återbetalningen skall ske. Detta är emellertid inte en biståndsfråga. Det gäller nästan enbart starkt expansiva som kan låna på kommersiella villkor och betala tillbaka med ökad export. Mindre belopp för att subventionera räntor och garantier för att förlänga amorteringstider borde vara tillräckliga inom ramen för en expansiv världsekonomi. De belopp som kan bli aktuella bör inte belasta biståndsanslaget. Åtgärder för att stimulera världsekonomin på ovan skisserat sätt bör även få positiva effekter förde fattigare . Ökad internationell efterfrågan leder regelmässigt till växande export av och bättre priser på de råvaror som de fattiga exporterar. Från fackligt håll har förts fram förslag om att en s. k. socialklausul skall byggas in i det internationella regelsystemet för handeln mellan världens stater. Grundtanken är att endast de länder som tillgodoser vissa sociala villkor för de anställda skall få åtnjuta de fördelar som internationell frihandel kan ge. Vi menar att en socialklausul är ett viktigt krav på vägen mot ett mer rättvist internationellt regelsystem. Det är uppenbart att en socialklausul i första hand skulle rikta sig till uländerna. Det är också ofrånkomligt att den ges en ganska enkel och klar utformning. Främst gäller det att tillgodose vissa frågor om t. ex. arbetstid, barnarbete, klart hälsovådliga arbetsmiljöer samt facklig frihet. En utformning av detta slag kan inte väntas få annat än begränsade effekter på den internationella handeln. Det är därför inte rimligt att se det som en protektionistisk åtgärd. Däremot skulle en socialklausul kunna bli ett medel för att främja u-landsarbetarnas fackliga och ekonomiska situation. Det är viktigt att tillräckligt många regeringar i de rika länderna är beredda att ställa sig bakom en sådan åtgärd för att stödja den fackliga kampen i uländerna. Vi finnér det angeläget att den aktivt undersöker dessa möjligheter - i samarbete med andra länder. bedriver ett omfattande samarbete med på industriområdet. Inom det traditionella landprogrammerade biståndet Finns flera inslag som syftar till att stärka mottagarländernas industriella kapacitet. Den särskilda typ av bistånd som kallas bredare samarbete gäller i stor utsträckning verksamhet som har anknytning till industriområdet, ofta i anslutning till kommersiellt samarbete mellan svenska företag och visst mottagarland. Den fond för industriellt samarbete med som upprättats tar direkt sikte på att utveckla samarbetet mellan svensk tillverkningsindustri och företag eller myndigheter i mottagarländer. Vi ser ett klart behov att stärka resurser att ge ett kvalificerat bistånd på industriområdet. Den självklara orsaken är att våra mottagarländer efterfrågar ett alltmer omfattande och varierat bistånd för att utveckla sin industri. Detta är i sin turen följd av att varje land som vill nå en hög materiell produktion måste satsa på industriella produktionsmetoder inom olika sektorer. Detta behöver inte betyda att all produktion koncentreras till stora, kapitalintensiva anläggningar. Beslut i detta hänseende måste varje land träffa utifrån sina egna sociala och kulturella förhållanden. I flertalet u-länderärden industriella kapaciteten utomordentligt svag. Den vetenskapliga och tekniska basen är mycket liten och dessutom dåligt integrerad. Detta innebär ett starkt beroende av den teknik som utvecklas och ägs av företagen i den rika delen av världen. Förhandlingar med utländska foretag sker utifrån en svag position. Beslut om vilken typ av teknik som skall importeras och hur den skall anpassas till nationella förhållanden måste ofta bygga på rekommendationer från utländska konsulter. I några haren klar förbättring skett . I flertalet är emellertid kapaciteten att köpa, utveckla och anpassa teknisk kunskap mycket svag. Detta gäller särskilt de allra fattigaste uländerna. Det är därför självklart att det är dessa länder som bör få förtur till det industribistånd kan ge. Industriutveckling är inte ett mål i sig. Ökad materiell produktion är ett medel för att tillgodose medborgarnas behov. I är det naturligtvis viktigt att den industriella utvecklingen får en sådan inriktning. Det är därför naturligt att bistånd på industriområdet följer de övergripande målen förbiståndet och inriktas på länder som aktivt satsar på ekonomisk och social utjämning. Vi har från socialdemokratins sida tidigare uttalat oss för ett vidgat samarbete med som i likhet med oss söker stärka det internationellaekonomiska oberoendet för att genomföra större rättvisa för folkflertalet. Enligt vår mening får ett sådant krav ökad styrka i en värld som domineras av stormakter och multinationella bolag. Från flera sida har framförts önskemål om att man mot bakgrund av dessa eller liknande omständigheter skulle utvidga samarbetet med under samhällets ledning utöver den nuvarande med hjälp av direkta samarbetsavtal. Avtalen skulle främst gälla områden som industriellt samarbete, forskning och utveckling av teknologier, men skulle i förekommande fall kunna utvidgas till andra områden av intresse för de berörda parterna. Det skulle exempelvis kunna röra sig om kollektivtrafik, sjukvård, miljöteknik liksom industrigrenar där har lång erfarenhet. Biståndsanslaget skall kunna användas i detta sammanhang. Avtal skall emellertid inte behöva inskränkas till enbart länder som uppfyller kraven för att erhålla svenskt bistånd. som betraktas som alltför rika för att få bistånd skall också kunna komma i fråga för samarbetsavtal. Enligt vår mening är samarbetsavtal en bättre form för samarbete med uländer än den fond för industriellt samarbete som regeringen förordar. Vi framhöll i vår motion (mot. 1977/78:1912 om riktlinjer för internationellt utvecklingssamarbete m. m.jatt vi motsatte oss inrättandet av en sådan fond. beslöt dock att en sådan skulle inrättas. Fonden har påbörjat sitt arbete. Vi har dock inte ändrat uppfattning i denna fråga utan förordar att fonden skall avlösas och att anställd personal i stället skall utnyttjas inom ramen för det av oss förordade på samarbetsavtal byggda samarbetet. Bidrag till internationella biståndsprogrammet 1 budgetpropositionen framhålls att inför förhandlingarna om en sjätte påfyllnad av framhållit att vi inte kommer att kunna ta på oss den höga bidragsandel på som har gällt under den femte påfyllnaden. Andra och större länder bör enligt svensk uppfattning ta på sig en ökad andel. Från socialdemokratins sida noterar vi att folkpartiregeringen nu ansluter sig till den uppfattning om minskad bidragsandel till som socialdemokratin framfört krav om i motionsförslag till tidigare års riksmöten. I budgetpropositionen föreslås att bidrag till för nästa budgetår skall uppgå till 25 milj. kr. Fondens insatser går, som också framhålls av föredraganden, till de minst utvecklade länderna med en inriktning på att nå de fattigaste befolkningsgrupperna. Fondens verksamhet ligger således helt i linje med målen för den svenska biståndspolitiken. Enligt vår mening är den satsning regeringen föreslår otillräcklig. Vi förordar att bidraget för nästa budgetår skall utgå med 40 milj. kr. Denna förstärkning av kapitalutvecklingsfondens resurser föreslår vi skall finansieras inom ramen för anslaget C 1. Bidrag till internationella biståndsprogram. Vid ingången av innevarande budgetår fanns en reservation på anslaget om 197 milj. kr. Det torde också komma att finnas en betydande reservation vid ingången av nästa budgetår. Med hänsyn härtill kan den av oss föreslagna förstärkningen av rymmas inom anslaget. Det svenska biståndet syftar, som ovan framhållits, till att stödja det enskilda mottagarlandets egna strävanden för att förbättra levnadsvillkoren för de många fattiga människorna. Biståndet blir effektivt endast om det verkar inom en sådan bred utvecklingsansträngning. De förslag som vi i det följande framlägger om vissa förändringar jämfört med regeringens förslag syftar till att åstadkomma en bättre täckning av biståndsbehoven i de länder som inriktar sina ansträngningar på social rättvisa för folkflertalet och ökat ekonomiskt oberoende. Det erinrar om vad vi tidigare framfört om behovet av att ständigt pröva storleken av utgående bistånd för att därigenom uppnå en ökad koncentration av insatserna. Situationen i södra motiverar en kraftfull svensk biståndsinsats i de s. k. frontstaterna. Under befrielsekriget förstördes eller lamslogs produktionsapparat. Stora delar av kommunikations- och distributionsnätet sattes ur spel. Genom att många utbildade portugiser har lämnat landet lider svår brist på kvalificerad arbetskraft. Det råder livsmedelsbrist i många delar av landet. Till detta kommer att ett stort antal flyktingar - ca 250 000- har strömmat in från främst men även från . behov av bistånd är i nuvarande återuppbyggnadsskede särskilt stort. Skälen för att öka biståndet är därför starka. Vi föreslår mot denna bakgrund att medelsramen för utöver regeringens förslag ökar med 10 milj. kr. till 80 milj. kr. 1979/80. Försörjningssituationen är fortfarande svår i . Bristen på livsmedel är stor, och landet är utomordentligt beroende av bistånd utifrån för att försörja sin befolkning. Arbetslösheten är oerhört omfattande, och underskottet i bytesbalansen är betydande. FN har klassificerat som ett av de hårdast drabbade . Det är mot bakgrund av detta angeläget med en högre biståndsinsats för landets utvecklingsansträngningar. Vi föreslår att medelsramen för mot denna bakgrund höjs med 5 milj. kr. till 28 milj. kr. för /80. Regeringen föreslår en medelsram på 95 milj. kr. för bistånd till 1979/80. Härutöver redovisas ytterligare 7 milj. kr. under posten Vissa landprogramkostnader. har noterat en kraftig ökning av den samlade produktionen. Den snabba ekonomiska tillväxten har främst berott på bättre skördar och högre världsmarknadspriser på de viktiga exportvarorna kaffe och te. Det internationella biståndet till är omfattande. Detta har emellertid inte lett till att den extremt ojämna fördelningen av inkomster och förmögenheter minskat. Skillnaderna har i stället förstärkts. Enligt vår mening finns därför skäl att regeringen i samband med det av oss begärda förslaget om hur och i vilken takt länderkoncentrationen kan genomföras beaktar också dessa förhållanden. Vi anser vidare - i likhet med - att regeringens fullmakt att göra långsiktiga utfästelser begränsas. Vi kan dock ansluta oss till regeringens förslag till landram. Det svenska biståndet till uppgår f. n. till 12 milj. kr. /80 föreslår regeringen en höjning av biståndsramen till 14 milj. kr. Målet för vårt bistånd till bör främst vara att stödja landets strävan till minskat politiskt och ekonomiskt beroende av . kan anses vara en del av den sydafrikanska ekonomin. av utrikeshandeln sker med . En stor del av statens inkomster kommer från tullunionen med . Viktiga delar av näringslivet ägs och kontrolleras av sydafrikanska intressen. Det inrikespolitiska läget är instabilt. Konstitutionen är upphävd och opposition bannlyst. Situationen för politiska flyktingar är osäker. Bristen på folklig mobilisering kring nationella utvecklingsmål försvårar möjligheter att snabbt häva den djupa fattigdom i vilken den stora majoriteten av befolkningen lever. Någon förändring av den politiska situationen i landet förutses inte . Med hänvisning till vad vi här har anfört föreslår vi att utvecklingssamarbete med successivt avvecklas. Vi kan för /80 acceptera den av regeringen föreslagna biståndsramen på 14 milj. kr. Det svenska biståndet till uppgick till 10 milj. kr. 1977/78. Regeringen har därefter inte föreslagit någon höjning av biståndet till . Målet för vårt utvecklingssamarbete med bör främst vara att stärka landets politiska och ekonomiska oberoende av . kan anses vara en del av den sydafrikanska ekonomin. Sydafrikanska intressen kontrollerar en dominerande del av näringslivet. av importen kommer från medan exporten dit svarar för . En betydande del av statens inkomster kommer från tullunionen med . är med u-landsmått mätt numera ett relativt rikt land. BNP per capita beräknas till . Endast de s. k. avvecklingsländerna och kan uppvisa högre tal. Den ekonomiska tillväxten har varit hög . Det statsfinansiella läget är starkt med positiv handelsbalans och stor valutareserv. Det internationella biståndet har ökat kraftigt och hör till det största i . Denna snabba ekonomiska utveckling har dock inte lett till att den sneda fördelningen av inkomster och förmögenheter har minskat. Ökade inkomster har i huvudsak endast kommit redan privilegierade grupper till del. Med hänvisning till vad vi här har anfört föreslår vi att utvecklingssamarbete med avvecklas. /80 ansluter vi oss till regeringens förslag om oförändrad biståndsram på 10 milj. kr. Alltsedan självständigheten från den iberiska kolonialismen föröver 150år sedan har kämpat försitt politiska och ekonomiska oberoende. Dess geografiska position och åtråvärda råvaror har skapat starka bindningar till framför allt nordamerikanska intressen. I stället för demokrati, social rättvisa och ekonomisk utveckling har folk i stor utsträckning fått underutveckling och diktaturstyre som varit samarbetsvänligt med utländskt kapital. Från svensk sida har vi givit vårt stöd till strävan efter nationellt oberoende, social och ekonomisk utveckling. Samarbetet med fick avbrytas efter militärkupp 1973. De borgerliga partiernas beslut att avsluta biståndssamarbetet med skulle då avsluta allt traditionellt svenskt biståndssamarbete med . Regeringen fullföljer nu i budgetpropositionen beslutet om nedskärning av biståndet till . Denna nedskärning har medfört att planerade utvecklingsprojekt på det medicinska området och utbildningsområdet omöjliggjorts. Våra förslag om högre anslag till har under röstats ner av den borgerliga riksdagsmajoriteten. Avvecklingen är nu ett faktum. Vi anser fortfarande utvecklingsansträngningar ligga i linje med kriterierna för den av fastställda ländervalspolitiken. Enligt vår mening bör därför i stället det ekonomiska samarbetet med utvidgas och bistånd bör ges även fortsättningsvis till landet. Demokratiska regeringar hör till undantagen i . De få som finns i området får föra en ytterst hård och ojämn kamp mot inhemska privilegierade grupper och multinationella företag. Det måste vara ett mål för svensk utrikespolitik att stödja de krafter som strävar efter nationellt oberoende, demokrati och social rättvisa. En ekonomiskt svag demokrati kan lätt duka under. Vi måste kunna göra angelägna och selektiva insatser för dessa krafter där vi finnér det påkallat. Två aktuella exempel är och . söker genomföra ett ambitiöst ekonomiskt utvecklingsprogram som särskilt syftar till att förbättra de fattigaste folkgruppernas ekonomiska situation. har landet även fört en råvarupolitik med målet att uppnå ett oberoende från de mycket starka privata multinationella företagsintressena på bauxit- och aluminiumområdet. Landets utvecklingsprogram har drabbats utomordentligt hårt av den internationella ekonomiska krisen. Den jamaicanska ekonomin befinner sig i ett akut krisläge där stora delar av det socialt inriktade utvecklingsprogrammet riskerar att omintetgöras. Som villkor för nödvändiga lån har IMF på ställt långtgående krav som innebär att de fattigare folkgruppernas läge förvärras ytterligare ekonomiskt och socialt. har sökt kontakt med den för att utverka bistånd till landet. Ett blygsamt ekonomiskt stöd om 3 milj. kr. har inletts inom ramen för det s. k. bredare samarbetet. I har efter årtionden av utomordentligt hård militär diktatur och sociala orättvisor en reforminriktad regering vunnit ett stort folkligt stöd i fria val. Det finns stora uppdämda förväntningar för att bekämpa orättvisor och nöd. Men landet befinner sig i ett ekonomiskt krisläge, där bl. a. sjunkande sockerpriser och kraftigt höjda oljepriser mycket starkt begränsar den nya regeringens ekonomiska manöverutrymme. Den nyvunna demokratin i vilar på osäker grund. Risken för bakslag är uppenbar. Den nyvalda regeringen har i detta läge vädjat om svenskt bistånd. har inget samarbete på regeringsplanet förekommit mellan och . Däremot har LO och TCO inlett ett fackligt biståndsarbete med fackföreningsrörelsen i landet till vilket biståndsmedel utgår. Vi föreslår att den inleder ett samarbete med för att stödja landet i dess utsatta läge. Samarbetet bör kunna institutionaliseras genom upprättande av en arbetsgrupp och/eller genom samarbetsavtal. De slutliga formerna för bistånd bör närmare prövas av regeringen. Vi förutsätter att förslag härom föreläggs . Det biståndssamarbete som vi föreslår med och skall sålunda ses som ett stöd för ländernas strävan att befästa demokrati och social utveckling. Förslaget innebär däremot inte att länderna skulle bli programländer i traditionell mening. Vi förutsätter att insatsen efter hand kan trappas ned i takt med att demokratin befästs. Biståndet till och bör sålunda i detta avseende betraktas på samma sätt som det biståndssamarbete som inledde med efter fascismens fall, där förutsättningen från början var ett tidsmässigt avgränsat biståndssamarbete. Vi föreslår att 30 milj. kr. avsätts för det av oss förordade biståndssamarbetet med och . Medlen bör, liksom de av oss förordade anslagshöjningarna till och , tas ur den ointecknade reserven under anslagen C 1 och C 2. Denna reserv uppgick vid ingången av detta budgetår till sammanlagt ca 400 milj. kr. En betydande reservation torde också komma att finnas vid ingången av nästa budgetår. Också på annat sätt bör utvidga stödet till de krafter som kämpar för demokrati och social rättvisa i . Det stöd som ges till latinamerikanska flyktingar bör väsentligt ökas . Det är angeläget att ett ekonomiskt stöd ges till det fåtal länder i som tar emot flyktingar - med betydande ekonomiska uppoffringar till följd av den egna befolkningens knappa materiella villkor. Särskilt har tagit emot ett stort antal flyktingar såväl från den latinamerikanska kontinenten som från . I ett annat avsnitt i denna motion diskuterar vi närmare hur det svenska stödet till flyktingar från skall kunna utvidgas. Flyktingproblemen i världen har blivit allt allvarligare. Flyktingarnas antal ökar. FN:s flyktingkommissarie har uppskattat antalet till drygt 12 miljoner. Av dessa Finns 3,7 miljoner i - den kontinent som haft de största flyktingproblemen. I har antalet ökat och beräknas nu vara 3,9 miljoner. I finns ca 3 miljoner Palestinaflyktingar av vilka 1,8 miljoner registrerats av FN. I anges antalet vara ca 100 000 och de övriga finns i och . Händelseutvecklingen i södra med ett ökat tryck på den svarta befolkningen har lett till ytterligare växande flyktingströmmar. De s. k. frontstaterna har utsatts för stora påfrestningar då man tagit emot flyktingarna. Det förekommer inte sällan att styrkor från och genomför väpnade angrepp och bombar flyktingläger i grannstaterna. Var och en av FN:s medlemsstater borde i detta läge stödja frontstaterna, men så sker inte. 1 har nya flyktingproblem uppkommit. Så har strömmen av flyktingar från till ökat, och befinner sig 150 000-200 000 människor i läger i under mycket primitiva förhållanden. I efterdyningar har flyktingströmmar fått en oroväckande omfattning i den regionen. Två länder har enligt flyktingkommissarien tagit emot de flesta flyktingarna, nämligen Vietnamn 150 000 och 140 000.