mot · G2021311 · 1979-01-24 00:00:00 — av i m. fl. om åtgärder för att hävda rekreationspolitiska målsättning lade fast riktlinjerna för den svenska rekreationspolitiken med utgångspunkt i det betänkande som kommittén för planering av turistanläggningar och friluftsområden avgav (SOU 1973:52). En bärande tanke i den nya rekreationspolitik som då stakades ut var samhällets ansvar för den breda allmänhetens tillgång till en meningsfylld och innehållsrik rekreation . Genom att på ett annat sätt än tidigare tillföra rekreationslivet samhälleliga resurser skulle ett brett och variationsrikt utbud göras åtkomligt för folkflertalet utan hinder av ekonomiska, sociala eller andra handikapp. Rekreationssektorn inordnades i det sociala betraktelsesätt som vidgats till en allt bredare del av samhällslivet. Konkret innebar rekreationspolitiska beslut i första hand tre omedelbara åtgärder: o rekreationsberedningen med en beredande, samordnande och uppföljande funktion inrättades o 25 primära rekreationsområden pekades ut Ute i kommuner och regioner tolkades situationen då allmänt så att de uttalade intentionerna med i första hand de primära rekreationsområdena skulle ges en direkt uppföljning i form av riktlinjer och ekonomiska resurser för utvecklingsarbetet ute på fältet. Så blev emellertid inte fallet. I stället kom den statliga rekreationspolitiken att förlora tempo sedan de organisatoriska åtgärderna på centralt håll genomförts. På många håll ute i landet uppstod en situation som präglades av rådvillhet som kapitalstarka exploateringsintressen gjorde anspråk på ytterligare markresurser. I de utsatta bygder det då ofta varit fråga om har omsorgen om varje arbetstillfälle i förening med bristen på samhälleliga resurser medfört en fortsatt och t. o. m. accelererad exploatering för privata fritidshus, trots att det sysselsättningsmässiga utbytet härav är sämre än av kollektiva anläggningar. För det senare har emellertid inga medel funnits. Följden har blivit att värdefull fritidsmark gått förlorad som tendensen mot ett friluftsliv baserat på kapitalresurser som fritidshus, och fritidsbåtar ytterligare förstärkts. Bilden har sålunda kännetecknats av ett fjärmande från den rekreationssociala målsättning som lade fast 1975, och möjligheten att vrida över utvecklingen så att den bär mot de fastlagda målen blir också allt sämre i takt med att handlingsfriheten beträffande markanvändningen går förlorad. Kraftfulla åtgärder måste sålunda skyndsamt vidtas i fall rekreationspolitikens trovärdhet skall kunna bibehållas och hävdas. Detta underströk också rekreationsberedningen i en rapport (Ds Jo 1978:2) till dåvarande jordbruksministern där beredningen framhöll just de utvecklingsdrag som här beskrivits. I rapporten förordades bl. a. inrättandet av ett rekreationspolitiskt stöd att utgå med 65 milj. kr. Praktiskt taget alla remissinstanser menade då att situationen påfordrade än större insatser och bl. a. erinrades om att den femtedel av landets hushåll som förfogar över eget fritidshus där har ca 3 miljoner bäddar att tillgå medan det i landets semesterbyar endast finns ca 25 000 bäddar. De talen ger en illustration till rekreationspolitiken som i hög grad en fråga om jämlikhet. I vårt eget hendän har vi gjort erfarenheter av det slag som här beskrivits där , ett av de 25 primära rekreationsområdena, genom kommunala och regionala insatser nu planmässigt står rustat för en aktiv genomförandefas men där medel för de tunga insatserna saknas. Tillåts den situationen bestå blir planerna givetvis föråldrade som de privata exploateringsintressen som redan nu trycker på då kanske också måste ges ett utrymme som inte står i samklang med de riktlinjer som uttalats för området. I ett ansträngt statsfinansiellt läge har vi förståelse för nödvändigheten av återhållsamhet i utgifterna. Här är det emellertid fråga om relativt begränsade åtaganden för att i någon mån söka infria det som beslöts av . Skulle finna att ett genomförande av rekreationsberedningens mycket måttliga förslag inte skulle vara möjliga, bör i vart fall förmånliga krediter ställas till förfogande för en utbyggnad inom rekreationssektorn, däribland då . Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar som sin mening ge regeringen till känna vad som i motionen anförts om åtgärder för att realisera rekreationspolitiska målsättning. () BO ()