mot · G2022636 · 1979-04-23 00:00:00 — 1978/79: 2636 1978/79: 2636 av m. fl. med anledning av propositionen 1978/79:180 om läroplan för in.m. Införandet av en grundskola har varit ett av de krav på utbildningens område som historiskt sett kännetecknat svensk arbetarrörelse. Det har stött dessa strävanden. Vår utgångspunkt har varit att det kapitalistiska samhällets orättvisor och klasskillnader slår igenom även på utbildningspolitikens område. Detta innebär bl. a. att vad som på många håll uppfattas som brister i skolans verksamhet i själva verket till stora delar inte är annat än konsekvenser av just det förhållandet att vi har att göra med en skola i ett klassamhälle. Detta innebär emellertid inte att varje förändring inom skolan är meningslös eller endast utgör ett fördöljande av verkligheten. Den politiskt organiserade arbetarrörelsens historiska uppgift under kapitalismen är å ena sidan att svara på förändringar i den borgerliga ideologin. Detta innebär en kamp mot den dominerande ideologin och mot en politik som ytterst har det resultatet att den stärker den härskande klassens ideologiska dominans. Å den andra sidan är det vår uppgift att medverka i en mera långsiktig kamp, som gäller att bereda vägen för ett samhälle och en skola som domineras av arbetarklassens ideologi en kamp för ett socialistiskt . Dessa bägge inriktningar förenas i kravet på och kampen för en demokratisk skola. Ett sådant krav innebär dels en kamp mot en utbildningspolitik med borgerliga förtecken, dels en kamp för en förändring i riktning mot stärkandet av arbetarklassens inflytande över skolan och inom skolan. Förslaget till ny läroplan för kan inte bedömas skilt från andra utvecklingstendenser på utbildningens område och inom samhället i övrigt. Den stora ungdomsarbetslösheten, den tilltagande utslagningen, kapitalets alltmer ohämmade angrepp på av arbetarklassen erövrade positioner avspeglas också i skolan. De borgerliga regeringarnas politik på skolans område demonstrerar detta. Upprättandet av nya enskilda skolor på grundskole- och gymnasienivå är bara ett exempel härpå. Oförmågan och oviljan att på allvar ta itu med invandrarnas och deras barns situation i skolan är ett annat. I regeringens proposition om läroplan för m. m. får den borgerliga politiken ett klart uttryck, som inte kan döljas bakom fraser om hänsynstagande till de elever som har problem i skolan. 1 1978/79. 1978/79: 2636 Införandet av betydde att ett viktigt etappmål avseende skolans omvandling nåddes. Stora förhoppningar hade knutits till denna reform under åtskilliga årtionden inom arbetarrörelsen. Kampen mot ett djupt orättfärdigt parallellskolesystem och för en demokratisk skola kan inom svensk arbetarrörelse följas alltsedan de första politiska organisationssträvandena. Det är emellertid viktigt att slå fast att flera av de förhoppningar som knutits till skolreformerna varit överdrivna. Inte ens inom skolan har en social skiktning och utstötning kunnat undvikas. Arbetarrörelsens grundläggande värderingar har inte på något avgörande sätt vunnit insteg i skolans vardag. och under innevarande årtionde har skolan i länder som , , , , , och inträngande analyserats från vetenskapligt socialistiska utgångspunkter. Utbildningssystemets funktion under kapitalismen har blottlagts på ett annat sätt . Dess uppgifter i reproduktionen av produktivkrafter och produktionsförhållanden har konkret beskrivits och analyserats. Därigenom har det också varit möjligt att rycka undan den slöja av borgerlig mytbildning som kännetecknat mycket av debatten om skolan. I propositionen 1978/79:180 har detta delvis avsatt sina spår. Men fortfarande upprepas lögner och osanningar. Sålunda sägs att införandet av en grundskola innebar att det tidigare urvalssystemet ersattes av elevernas och föräldrarnas fria val av olika ämnen, alternativkurser och linjer (s. 11). Denna frihet existerade naturligtvis endast på papperet. Myten om det fria valet som fungerar ofritt kan inte ens döljas av regeringen. Några stycken längre ner i beskrivningen tvingas man nämligen konstatera att valen inneburit en differentiering av eleverna som liksom ali tidig differentiering förstärker en social snedfördelning (s. 11). I propositionen sägs att många elever lämnar skolan med stora kunskapsluckor och att detta utgör en av de allvarligaste bristerna i jämlikhetshänseende. Det sägs att det måste vara en rättighet för varje elev att skolgång ha fått grundläggande kunskaper och färdigheter (s. 9). Det framhålls vidare att det förhållandet att av eleverna nu lämnar med ofullständig utbildning är en utmaning som ställer krav på förnyelse av innehåll och arbetssätt i skolan (s. 10). Det konstateras också att eleverna tillbringar inom skolan vilket i många fall lett till att de står främmande för det samhälle och arbetsliv där de senare skall verka. Skola och arbetsliv måste därför knytas samman i betydligt större utsträckning än (s. 10). Dessa i och för sig riktiga konstateranden är emellertid otillräckliga. Vilka är kunskapsluckorna? Vilka elever drabbas? Hur serdet arbetsliv och det samhälle ut i vilket elever 1978/79: 2636 na skall arbeta? Den samhällsanalys som nödvändigtvis måste ligga till grund för ställningstaganden också i läroplansfrågor saknas nära nog helt. De svårigheter som anges och vilka sägs utgöra delmotiv till förslagen om förändringar ses som reparerbara just genom åtgärder inom skolans ram. Men med en allt längre driven social arbetsdelning, med en alltmer markerad boskillnad mellan mentalt och manuellt arbete, med en långt gående mekanisering av tillverkningen följer inte under kapitalismen den objektivt sett nödvändiga förstärkningen och utbyggnaden av skolans bildande funktion. När en individ inte i sitt arbete tillåts använda sin intellektuella förmåga och när han inte heller utanför sitt arbete är indragen i ett samhälleligt arbete, t. ex. av politisk natur, hotas demokratin och jämställdheten, inte av skolan, utan av det kapitalistiska systemet självt. Utarmningen inom det politiska livet, en produktion som ensidigt inriktas mot profit, en utarmning av livet i många bostadsområden och landsändar allt detta påverkar naturligtvis också skolans verksamhet. För att utföra arbetsuppgifter på låg nivå inom den sociala arbetsfördelningen behövs förmodligen för stora grupper inte mer än en läsförmåga, t. ex. motsvarande den som genomsnittseleven har i årskurs 6. För rollen som passiv konsument och samarbetsvillig löntagare behövs inte mer än vad som bjuds. Men om utgångspunkten i stället för i det kapitalistiska samhällets behov tas i arbetarklassens objektiva behov, måste krav ställas på skolan som går vida utöver de basfärdigheter och baskunskaper som diskuteras. När det i propositionen sägs att den allvarligaste ojämlikheten i dagens skola är att många elever har stora och irreparabla kunskapsblottor i elementära avseenden (s. 12), så är detta i sig riktigt. Men minst två ting måste tilläggas. För det första att denna ojämlikhet inte drabbar slumpmässigt. Den visar ett klart samband med de sociala och ekonomiska förhållanden under vilka eleverna och deras föräldrar lever. För det andra måste också kunskapsbristerna närmare granskas. På vissa områden är det nämligen så att skolan alls inte förmedlar några kunskaper och på åter andra är det så att de kunskaper som förmedlas är djupt förankrade i en ideologi som är främmande för arbetarklassen en ideologi som den blott och bart skall underkasta sig. Kunskaperna är med andra ord inte neutrala. Och detta gäller även ämnen som läsning, skrivning och räkning. När skola och jämlikhet diskuteras i propositionen heter det avslutningsvis att skolan inte får vara så ensidigt utformad att stora elevgrupper får sin självkänsla försvagad eller knäckt (s. 13). I och för sig är detta också riktigt. Men det får inte undanskymma det förhållandet att det är väsentligen utanför skolan som stora elevgrupper får den konkreta erfarenheten av vad självkänslan egentligen betyder. Ungdomsarbetslösheten, skillnaderna i arbetsförhållanden mellan olika grupper, upplevelsen av politisk vanmakt etc. motverkas inte inom skolan av ett fl 1978/79. 1978/79: 2636 mångsidigt innehåll som gör det lättare för elever att finna aktiviteter där de kan uppleva framgång (s. 13). Dessa förhållanden motverkas snarare av om eleverna inom skolan kan erhålla korrekta och på vetenskaplig grund vilande förklaringar till de existerande samhällsförhållandena kunskaper om det kapitalistiska produktionssättet, om utsugning och utslagning, om arbetsdelning, om markspekulation, om miljöförstöring osv. ; det vill säga om det djupt orättfärdiga samhälle som i skolan utmålas som något helt annat än det i själva verket är. Den brist på motivation som iakttas i skolan, den skoltrötthet som diskuteras osv. har sin viktigaste grund i den förljugna bild av världen och samhället som skolan presenterar och i det avstånd från den verklighet arbetarbarnen upplever utanför skolan i förhållande till den de möter inom skolan en klyfta som inte kan överbryggas utan djupgående förändringar såväl utanför skolan som inom skolan. Såväl i SÖ:s förslag som i propositionstexten saknas de analyser vilka skulle göra det möjligt att på allvar ta itu med skolans problem. Vpk understryker kraven på en fördjupad analys av skolans målsättning. Det är helt otillräckligt att, som föreslås, överlåta denna uppgift åt den sittande gymnasieutredningen (s. 10). Det handlar inte heller om att klarare uttala relationerna mellan individuella mål och samhällets mål (s. 10), som det heter i propositionen. Vad det handlar om är frågan om arbetarklassens krav och vilken genomslagskraft dessa har och kan få på skolans utformning. Det handlar djupast om insikten att inte inneburit det genombrott för arbetarrörelsen på skolans område som utgjort förhoppningen och drivkraften i den tidigare förda kampen. Det handlar om konstaterandet att striden åter handlar om kampen mot den borgerliga dominansen på skolans område och för en demokratisk skola. Det inflytande på skolans vardag som kan utövas av lärarna via deras fackliga organisationer bör kompletteras av möjligheter för eleverna att i likhet med lärama och annan skolpersonal utöva inflytande på verksamheten inom de ramar som de politiska besluten medger. De synpunkter som i propositionen läggs i avsnittet om decentralisering liksom i avsnittet om skolan som ett kulturellt centrum beaktar helt otillräckligt frågan om en politiskt grundad integration av frågor om skola, fritid, social service m. m. inom bostadsområdena. Först genom en sådan integration på politisk grund kan de önskade resultaten måhända nås. Det är med andra ord inte fråga om en samverkan mellan skolan och samhället i övrigt, vilket är det uttryck som används i propositionen. Det är i stället fråga om på vilket sätt skolan är och skall integreras i samhället. Det kan i detta sammanhang naturligtvis inte heller vara fråga om hur föräldrarna skall kunna utnyttjas som en aktiv resurs i skolan (s. 21). Det måste i stället handla om hur skolan kan utnyttjas 1978/79: 2636 som en aktiv resurs av samhällsmedborgarna och hur medborgarnas direkta inflytande över skolan skall kunna stärkas. Från liknande utgångspunkter är det för vpk helt otillfredsställande att diskutera elevernas aktiva medverkan på det sätt som sker i propositionen. Vad frågan gäller är hur eleverna skall kunna uttrycka sin politiska och klassmässiga identitet och hur de skall kunna forma och utveckla denna också inom skolan. Från denna utgångspunkt är det t. ex. väsentligt att ge de politiska organisationerna vidgade möjligheter att direkt agera inom skolan. I avsnittet om elevernas aktiva medverkan saknas dessutom varje antydan om de faktiska skillnader som finns mellan elever. Det är dessutom i det närmaste en förolämpning att tala om att elevernas medverkan i skolans inre arbete också kan komplettera deras arbetslivsorientering genom att de t. ex. får svara för dukning och servering vid skolmåltiderna, arbeta inom skolbiblioteken, medverka vid utformningen av närmiljön (s. 23). ligtvis inte om arbetslivsorientering utan om social fostran inom det existerande samhällets ramar. Vpk delar i princip uppfattningen att måste få framträda som en skola utformad efter sina egna villkor, inte beroende av efterföljande skolformers inträdeskrav och konstruktion (s. 12). Till de få positiva inslagen i regeringens proposition hör förslaget att valen inom inte skall påverka senare studiemöjligheter. Ett sådant förslag ställer emellertid stora krav på det senare skolsystemets karaktär, dvs. a. gymnasieskolans utformning. Det läroplansförslag som presenteras bygger bl. a. på tanken att läroplanens styrande roll och funktion skall reduceras. I propositionen föreslås en läroplan i två delar. I ett senare avsnitt av propositionen diskuteras också hur pass detaljerade målbeskrivningar och liknande bör vara. Här berörs en principiellt viktig och svår fråga. är det enligt vpk:s mening nödvändigt att i väsentliga stycken genom läroplan, skolförordning och skollag styra undervisningens innehåll på ett mera precist sätt än vad som är fallet. Det krävs alltså en förändring i en riktning motsatt den som SÖ och propositionen uttalar. Anledningarna härtill är flera. En obligatorisk skola innebär, å ena sidan, en skolplikt för barnen med åtföljande skyldigheter för föräldrarna. innebär en skolplikt, å andra sidan, att det också är möjligt att tala om en undervisningsplikt, som verkställs med hjälp av för ändamålet utbildade tjänstemän. Den demokratiska kontrollen över tjänsternas verkställande 1978/79: 2636 kontrollen över att undervisningens innehåll är det avsedda och resultaten de planerade måste kunna garanteras. En demokratisk skola fordrar såväl att innehållet fastställs på demokratisk väg som att verkställigheten kontrolleras demokratiskt. Alltför vaga beskrivningar av innehållet, alltför stor valfrihet avseende innehållet betyder i praktiken att utrymme skapas för godtycke och att garantier inte kan erhållas för att högt ställda innehållsrika krav tillgodoses. Med utgångspunkt i av arbetarrörelsen uppställda krav är det också viktigt att på denna punkt beakta hur lärarna och skolledarna rekryteras klassmässigt. Frågan om styrningen av skolans verksamhet berör också frågan om skolans relationer till samhällslivet i övrigt. Under kapitalismen är en planerad ekonomi omöjlig. Detta förhållande inverkar också på utformningen av den obligatoriska skolans verksamhet. Det framtida målet är naturligtvis från vpk:s utgångspunkter en på vetenskaplig grund utformad skola, som svarar mot produktionsförhållanden under socialismen och mot produktivkraftsutvecklingen. Under kapitalismen är en sådan planering omöjlig. Men tendensen att skolans verksamhet skall organiseras på likartat sätt som annan verksamhet i samhället är även under kapitalismen en progressiv tendens. Förslagen till läroplanen avviker från denna princip, bl. a. genom att verksamheten i skolan, än mer än tidigare, avskiljs från verksamheten inom produktionen. Vilket arbete utförs i skolan? Vilka resultat har detta arbete? Vilka utför arbetet med hjälp av vilka medel? Under vilka betingelser utförs arbetet? Om angivelserna av skolans mål, huvudmoment osv. i förhållande till nuläget ytterligare uttunnas, om styrningen av innehållet i förhållande till nuläget än mer vagt formuleras ges därmed en delvis ny innebörd åt skolans arbete. Det är enligt vpk:s mening olyckligt att diskussionen om en hårdare styrning av skolans verksamhet än den som finns inte förs på allvar. I sig kan detta också ses som ett uttryck för att fundamentala skillnader i samhällsuppfattning föreligger också på skolans område. Skilda uppfattningar kan sopas under mattan genom vaga formuleringar, genom allmänt hållna målbeskrivningar och genom ett tillåtande av olika slag av valfrihet och omdisponering av skolans arbete. I dagens skola drabbar denna vaghet och denna valfrihet främst arbetarklassen. Det är arbetarklassens värderingar, kunskapskrav och innehållsliga krav som uttunnas, väljs bort eller försummas. Det är därför viktigt att de riksgiltiga kursplanerna skärps snarare än att de uttunnas, t. ex. genom att endast ges ramkaraktär. De krav på skolan som skall uttryckas måste dessutom naturligtvis gå långt utöver vad som diskuteras under begrepp som basfärdigheter eller baskunskaper. Vad som här sagts gäller i första hand skolans innehåll och timplaner. I vad gäller arbetssätten kan naturligtvis större utrymme ges till varia 1978/79: 2636 En avgjord svårighet på denna punkt är dock att läromedelsproduktionen ej sker under demokratisk kontroll och inom samhälleligt kontrollerade företag. Också tillverkningen av läromedlen är ju underkastad framför allt profitbegär och ej pedagogiska överväganden. Också därigenom försvåras genomförandet av en demokratisk skola. Det är med andra ord riktigt, som det sägs i propositionen, att en läroplansförändring endast är en länk i en serie åtgärder avseende skolan. Men avgörande för genomslagskraften i en läroplansförändring blir naturligtvis då de andra åtgärder som kopplas till denna lärarutbildning, utvärdering, läromedelsproduktion osv. I propositionen antyds att kursplansförändringar av omfattande slag ej skall behövas . I stället förutsätts en successiv revision avseende ett ämne eller en grupp av ämnen på ett eller flera av skolans stadier. Ett sådant tillvägagångssätt är möjligt, därest skolans verksamhet i sin helhet styrs av klart uttalade och genomtänkta principer. Så är ej fallet . Av den anledningen kommer t. o. m. jämförelsevis omfattande förslag, av den typ som framläggs, att få karaktären av ett lapptäcke där de olika delarna är löst sammanfogade med säkerhetsnålar. Diskussionen i propositionen och de lagda förslagen understryker behovet av ett mera samlat grepp på hela skolproblematiken. Skolans organisation kännetecknas kanske framför allt genom att den på praktiskt taget alla områden skiljer sig från övrig samhällelig verksamhet. Skoldagen börjar på egendomliga tider och slutar på lika konstiga tidpunkter i förhållande till annan verksamhet. betyder , och vid olika tillfällen avbryts verksamheten. Skolterminen och skolåret skiljer sig från all annan tideräkning. Denna typ av organisation börjar alltmera framstå som icke ändamålsenlig. Den samlade skoldagen är ett uttryck härför. Det är symtomatiskt att denna fråga omnämns i propositionen. Det är lika symtomatiskt att den ej ges en lösning. I propositionen diskuteras däremot den läroplansfråga som gäller möjligheterna till lokala variationer av timplanen. Vpk delar här de farhågor som uttryckts av bl. a. TCO. Vpk menar att undervisningstiden för varje ämne skall anges per årskurs och att planeringen med andra ord på denna punkt i hög grad måste vara central. Orsaken är här i första hand omtanken om de flyttande eleverna. Det fåtal undersökningar som gjorts antyder dels att förändringarna i skolklassers sammansättning beroende på ut- och inflyttning är betydande, dels att dessa förändringar på olika sätt berör olika befolkningsgrupper. Det tycks som om arbetarbarn oftare än andra tvingas byta skolklass och skola. t2 1978/79. 1978/79: 2636 utan omfattande undersökningar av sakförhållandena på detta område föreslå åtgärder som berör flyttande elever förefaller helt ansvarslöst. Vpk vill i sammanhanget också påpeka att regeringen i andra sammanhang uttalat sig om behovet av en ökad s. k. rörlighet på arbetsmarknaden. Att tro att individuellt arbete, fördjupningsuppgifter och stödundervisning här skall kunna kompensera för lokala variationer i skolarbetet är naturligtvis inget annat än just trosförklaringar. Timplanen bör alltså enligt vpk:s mening inte knytas till stadier utan till årskurser. I likhet med bl. a. LO ställer sig vpk avvisande till förslagen om anpassad studiegång. Denna åtgärd, som infördes i samband med besluten rörande , var redan då högst tvivelaktig. Tendenser till missbruk är tydligen redan uppenbara. Enligt vpk:s uppfattning bör denna åtgärdstyp avskaffas. Möjligheter att möta enskilda elevers problem finns redan, vilka inte innebär de risker och nackdelar som den anpassade studiegången kan medföra och har medfört. Det bör ankomma på skolan att lösa problemen inom skolan och ej genom åtgärder som i praktiken berövar eleverna möjligheter att på avsett sätt fullfölja den obligatoriska skolgången. I det här sammanhanget vill vi också bestämt avvisa regeringens propå om att återinföra hemuppgifterna. I propositionen berörs också frågan om samverkan mellan förskola och lågstadium. Denna samverkan inrymmer i sig problem av flera olika slag. I propositionen antyds en inriktning vilken skulle innebära att i första hand lågstadiets arbetsformer och innehållsliga inriktning närmade sig vad som påstås gälla för förskolan. Det sägs sålunda att förskolan och har dock av tradition olika målsättning och tillämpar olika arbetsmetoder. Förskolan har sin grund i första hand i social- och familjepolitiken, medan skolan är förankrad i utbildnings- och kulturpolitiken. Vpk menar att det långt ifrån är självklart att den typ av verksamhet som sägs skola känneteckna förskolan skall tjänstgöra som modell också för lågstadium. Den utredning som föreslås bör även överväga en förstärkning av kunskapsförmedlingen inom förskolan. I propositionen nämns vidare att det skulle finnas problem vid övergången mellan förskola och lågstadium. Det är i sig svårt att inse att just tillkomsten av förskolan skulle skapa speciella problem vid skolstarten. I samband med propositionen om diskuterades också informationsutbytet mellan förskola och grundskola. Också denna fråga inrymmer i sig problem. Det kan förekomma att ett sådant informationsutbyte bidrar till att redan från skolstarten stämpla barn som problembarn, dvs. en tendens till en mycket tidig utslagning. Vpk vill i detta sammanhang understryka betydelsen av att det sker en utvärdering av effekten av de riktlinjer som utfärdats för samarbetet mellan förskola och skola för att verkligen åstadkomma 1978/79: 2636 ett samarbete som verkar till barnets förmån utan oberäkneliga sidoeffekter. Vid en sådan utvärdering liksom vid en fortsatt diskussion om samverkan mellan förskola och lågstadium bör också den kritik som riktats mot förskolans pedagogiska inriktning beaktas. Som redan framhållits i det tidigare delar inte vpk synpunkten att timplanerna bör fastställas för stadier utan kräver på denna punkt ett bibehållande av timplaner per årskurs. Vpk ställer sig tveksamt till förslaget om ökat utrymme för ämnet hemkunskap med den inriktning som föreslås i propositionen. I propositionen sägs att genom att eleverna kommer i kontakt med ämnet, så lär sig både pojkar och flickor tidigt att ta ansvar för olika vardagsfärdigheter (s. 38). Det antyds också att detta ämne skulle kunna utgöra ett led i integrationen mellan teori och praktik. Vpk återkommer längre fram i denna motion till hela frågan om teori och praktik och vill på denna punkt här endast anföra att det faktiskt inte är i skolan som man lär sig att ta ansvar för aktiviteter utanför skolan. Den fråga som måste ställas gäller naturligtvis hur barnens deltagande i olika aktiviteter i hemmet gestaltar sig inom olika klasser och skikt och vilka förhållanden socialt och ekonomiskt som på avgörande sätt formar de betingelser under vilka barnens ansvarstagande sker. När det gäller mellanstadiet vänder sig vpk mot den föreslagna nedskärningen av timantalet för orienteringsämnena till förmån för ett utrymme för fria aktiviteter på det sätt som föreslås. Principiellt vill vpk framhålla att tiden nu är kommen för att helt sekularisera . Vpk föreslår därför att religionskunskapen helt utgår ur skolans verksamhet. Skolan skall inte meddela den undervisning i livsåskådningsfrågor som inryms i ämnet religionskunskap.