mot · G2022457 · 1979-04-17 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1978/79:111 om åtgärder mot krångel och onödig byråkrati m. m. I propositionen 1978/79:111 om åtgärder mot krångel och onödig byråkrati m. m. anför chefen för beträffande kontroll från samhällets sida av insamlingar att han för sin del inte avser att föreslå någon sådan kontroll och ej heller ta initiativ till ytterligare utredning i frågan. Han säger vidare att det frivilliga kontrollsystem som har upprätthållits av fungerat tillfredsställande och att det även i fortsättningen bör vara möjligt att bygga på kontroll i sådan form. Frågan om översyn av insamlingsverksamhet har varit föremål för prövning. uttalade att insamlingsverksamheten borde utredas mot bakgrund av att det fanns olika problem på området. anslöt sig till utskottets uppfattning. På dåvarande handelsministerns förslag beslöt regeringen att, med hänsyn till de oklara och ofullständiga uppgifter som förelåg när det gällde insamlingsverksamhet och de krav på offentlig insyn och kontroll som i olika sammanhang framkommit , utse en sakkunnig med uppgift att göra en översyn av insamlingsverksamheten. Utöver uppdraget att göra en översyn av insamlingsverksamheten i form av en kartläggning av olika förhållanden som rör insamlingar har den sakkunnige haft till uppgift att överväga behovet av samhälleliga åtgärder på området. Vägledande vid övervägandena skulle vara att allmänheten har ett berättigat intresse av att insamlingar sker under ordnade förhållanden och att de insamlade medlen används för uppgivet ändamål. I betänkandet (SOU 1977:95). Måste insamlare kontrolleras? avvisar dock den sakkunnige en samhällelig kontroll av insamlingsarbetet. Enligt vår mening har det framförts en berättigad kritik mot att den sakkunnige endast delvis behandlat de frågor som angavs i direktiven och mot att betänkandet inte ger tillräckligt underlag för ett ställningstagande till vilken omfattning och form som en kontroll av insamlingsverksamhet bör ha. Den sakkunniges mening, att förhållandena vid insamlingar är tillfredsställande och att någon kontroll av hur insamlade medel används inte behövs, anser inte vara välgrundad, eftersom någon kartläggning eller analys av problem inte gjorts i utredningen. Här kan nämnas att det genom praxis fastslagits att marknadsföringslagen är tillämplig på insamlingsverksamhet som är förbunden med marknadsföring av vara, tjänst eller annan nyttighet. Den allra största delen av alla insamlingar faller dock utanför marknadsföringslagens tillämpningsområde, eftersom de inte är förbundna med marknadsföring och lagen inte kan användas som instrument för kontroll av hur insamlade medel används. I en skrivelse till 1973 uttalade konsumentombudsmannen (KO) bl. a. följande: Det är otillfredsställande att insamlingsarbetet i allmänhet får bedrivas utan någon som helst offentlig insyn eller kontroll och att det saknas effektiva möjligheter att stoppa missbruk i samband med insamlingar. De förhållanden som påtalats i denna skrivelse av konsumentombudsmannen är enligt vår mening alltjämt gällande. Dessutom vill vi peka på att i remissyttrandet, avgivet av över betänkandet, har nämnden angivit att verksamheten kommer att upphöra. Detta aktualiserar frågan om hurde uppgifter nämnden haft skall tas om hand . Enligt vår mening är tiden nu mogen för att problemen i samband med insamlingsverksamheten får en tillfredsställande lösning. Med hänvisning till vad som anförts föreslås att hos regeringen hemställer att frågan om ett tillfredsställande system för insamlingsverksamhet blir föremål för ytterligare utredning och att förslag härom föreläggs . () ()