mot · G2021167 · 1979-01-24 00:00:00 — av i Kumla m. fl. om rättegångskostnader i mål om miljöskador BT-Kemiäffaren har drastiskt aktualiserat risken för att enskilda människor drabbas av skador på grund av miljöfarlig verksamhet. Affären ger anledning att granska frågan om den enskilde enligt gällande lagstiftning har tillfredsställande möjligheter att få ersättning för skador på grund av miljöfarlig verksamhet. Gällande regler om ersättning för skada till följd av verksamhet som är farlig för omgivningen är splittrade och delvis oklara. Chefen för har tillsatt en utredning om skadestånd vid miljöskador (Ju 1978:08) med uppgift att göra en allmän översyn av de skadeståndsregler som gäller enligt miljöskyddslagen, jordabalken och oskrivna grundsatser om strikt ansvar på förevarande område. Utredningen skall bl. a. undersöka om det krav på bevisning om samband mellan skada och skadegörande handling som normalt gäller inom skadeståndsrätten bör tillämpas fullt ut i fråga om samtliga miljöskador. Resultatet av miljöutredningens arbete kan förväntas leda till förbättringar i den enskildes rättsställning när det gäller möjligheterna att få skadestånd på grund av miljöskador. Det är emellertid också angeläget att de rättegångskostnads- och rättshjälpsreglersom tillämpas i miljöskademål utformas så att den enskilde verkligen har ekonomisk möjlighet att föra talan i sådana mål. Härvid bör särskilt observeras behovet av teknisk utredning och biträde av tekniskt sakkunnig expertis. Enligt den nuvarande ordningen är den enskildes möjligheter att få teknisk hjälp beroende av vilken form av miljöfarlig verksamhet det är fråga om och vilka regler som gäller för tillstånd till sådan verksamhet och för talan om ersättning för skador. När det gäller företag enligt vattenlagen har den enskilde som i för talan om ersättning för skador i princip, oberoende av målets utgång, rätt till kostnadsersättning från sökanden till företaget. För andra miljöskador blir allmänna rättegångskostnadsregler tillämpliga i fastighetsdomstol eller tingsrätt. Ersättning till sakkunnig som ej utsetts av rätten kan enligt dessa regler inte inrymma arvode till den sakkunnige utan endast ersättning för tidsspillan och kostnader för inställelsen. Enligt rättshjälpslagen kan allmän rättshjälp utgå för kostnad för nödvändig förberedande utredning i angelägenhet som kan komma under allmän domstols prövning. Förmånen som alltså gäller utomprocessuella ärenden, är avsedd att i första hand avse mindre omfattande utredningar men har i praxis kommit att tillämpas också på relativt dyrbara och omfattande utredningar. För kostnader i rättegång gäller även för rättshjälpen att ersättning ej kan utgå till privat sakkunnig i form av arvode. Något förslag till förbättringar i detta avseende förväntas inte i den aviserade propositionen med förslag till ändring i rättshjälpslagen. Det sagda visar enligt vår mening att den enskildes möjligheter att föra talan om ersättning på grund av miljöskador inte kan anses tillfredsställande. En översyn bör därför göras med sikte på att skapa enhetliga och för den enskilde generösa regler när det gäller tillvaratagande av hans rätt i mål om miljöskador. Arbetet härmed kan lämpligen samordnas med det arbete som bedrivs av utredningen om skadestånd vid miljöskador. Med stöd av det anförda hemställs att hos regeringen begär en översyn av rättegångskostnads- och rättshjälpsreglerna i mål om miljöskador med sikte på att förbättra den enskildes möjligheter att med tekniskt biträde föra talan om ersättning för sådana skador. () () () ()