ChangeIsKey/open-riksdag huggingface dataset:
mot · G202994 · 1979-01-18 00:00:00 — av m. fl. om vidgad statlig kreditgaranti för jordbruksrationalisering Rationaliseringsbehovet inom jordbruket, främst i form av investeringar i tillskottsmark, ekonomibyggnader och markanläggningar, är fortfarande betydande. Hög investeringsvilja hos lantbrukarna i förening med allmän kostnadsstegring har därför medfört en ständigt ökad efterfrågan på kreditgarantier. Problem har därvid uppkommit såväl genom otillräckliga garantiramar som genom brist på kapital hos låneinrättningarna. En del av lånebehovet har på grund av svårigheterna att erhålla lån inom landet fått täckas genom upplåning i utländsk valuta. Mot bakgrund av behovet av krediter för jordbrukets rationalisering bör det totala ramutrymmet för dessa ändamål ökas med 152 milj. kr. jämfört med det ramutrymme som fastställts för /79. Huvuddelen av ramen utnyttjas för finansiering av byggnadsåtgärder, markanläggningar och inventarier, vilket i hög grad främjar jordbrukets rationalisering. Åtgärderna gynnar dessutom indirekt övrigt näringsliv och sysselsättningen i samhället. förluster på lånegarantierna är obetydliga, mindre än 0,/oo Med hänsyn till åtgärdernas stora betydelse förden fortsatta rationaliseringen inom jordbruket är det angeläget att lånegarantibehovet tillgodoses och att bankernas, framför allt landshypoteksföreningarnas, utlåningsmöjligheter ökas för att därigenom förbättra jordbrukets svåra situation beträffande kapitalförsörjningen. Regeringen har i sin budgetproposition föreslagit en utökning av det totala rambeloppet med 65 milj. kr. jämfört med lantbruksstyrelsen, som för /80 begärt en utökning av kreditramarna med 152 milj. kr. Det är mycket angeläget att rationaliseringen inom jordbruket inte försvåras genom att kreditgarantierna inte kan tillgodoses. I jordbruksavtalet förutsätts att rationaliseringen skall drivas med stor intensitet, vilket ej kan ske utan förbättrad tillgång till kapital. Den av lantbruksstyrelsen begärda utökningen av kreditramar /80 bör därför bifallas och fördelas enligt dess förslag. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att vid behandling av propositionen 1978/ 79:100, bil. 13 B 6, kreditramar, medge att för / 80 statlig kreditgaranti lämnas för lån till yttre rationalisering etc. med sammanlagt högst 600 milj. kr. med den fördelning som anges i motionen. () () () () () () ()
mot · G202996 · 1979-01-24 00:00:00 — om bevarande av de levande kulturminnena Vi har i en med rätta välkänd lagstiftning för att bevara våra historiska minnen; det må vara högar, en fornborg på eller en hällristning vid . Striden om utgrävningarna vid visar vilket gensvar lagstiftningen har hos en bred allmänhet. Vi har också en av en stark opinion stödd lagstiftning för att bevara och skydda vår natur och allt levande. Denna har tagit sig uttryck i skapandet av våra nationalparker från Sarek till hage. Vi har ett i stort sett väl fungerande skydd för vilda djur och växter-också det uppburet av vårt folks nedärvda känsla för medvarelserna på jorden. Utan skydd i lagen och utan administrationens stöd befinner sig det levande som är varken kulturminnen eller naturminnen, nämligen de levande kulturminnena, av vilka många redan gått förlorade. är Ölandshästen borta. Var finns det svenska skogssvinet? Vem har sett en Gotlandsko? Alla är ursprungliga följeslagare till människan, men som vi förlorat under utvecklingen till dagens samhälle. För svensk del gäller det t. o. m. fjällkon - den svenska kulliga boskapen - som inte längre uppehålls som ras. Ännu sämre är läget för rödkullan - egen ko - som kan räknas i några tiotal djur. Hur är det med Hälsingegeten? Kommer svensk blå och gul anka samt Ölandsgås att överleva till framtiden? Även bland växterna finns exempel: svenskt lin, gråärt, blåärt och t. o. m. rovan, vår viktigaste rotfrukt innan införde potatisen. Vissa åtgärder har vidtagits: genbanksutredningoch den av inspirerade, påbörjade genbanken för växter. har visat intresse. Men de viktigaste insatserna görs av frivilliga krafter. Dessa borde stödjas, kanske i form av stöd till en ännu ej befintlig motsvarighet till den brittiska Rare Breed Survival Trust. Men viktigt är ocksåatt någon myndighet eller institution lår ansvaret för de levande kulturminnena, exempelvis Skogs- och Lantbruksakademien, eller lantbruksstyrelsen. Museer och djurparker bör inriktas på arbetet. Det är nu mer än bråttom. Till skillnad från människans verk är det aldrig möjligt att rekonstruera eller bygga upp en levande organism. är uppbyggt på nytt, men uroxen, varav den sista dog i kung i , är oåterkalleligen borta. Med hänvisning till det anförda hemställer jag att hos regeringen begär att en ansvarig myndighet utses för de levande kulturminnena och att största möjliga stöd lämnas särskilt till de frivilliga krafterna för bevarandet av våra levande kulturminnen - husdjur och kulturväxter.
mot · G202997 · 1979-01-23 00:00:00 — av och om åtgärder för att stimulera biodlingen Biodling är en för omgivningen mycket betydelsefull verksamhet. Avsaknaden av ersättning till detta allmännyttiga arbete leder dock till att biodlingen inte har den omfattning som den borde ha, sett ur ett samhällsekonomiskt perspektiv. Det är främst pollineringsaibetet som är den samhällsnyttiga delen av biodlingen, och som direkt produkt av verksamheten kommer sedan honungen. Hur ett stöd till verksamheten skulle utformas är svårt att ange, men nämnas kan att exempelvis har ett gränsskydd, som har ökat lönsamheten för den inhemska biodlingen genom att det möjliggör ett honungspris, som väsentligt överskrider det som de svenska biodlarna erhåller. Ett stöd till honungsproduktionen skulle lämpligen kunna finansieras av en höjning av importavgiften på honung, vilket säkerligen skulle stimulera till ökad inhemsk honungsproduktion och pollineringsarbete. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen begär att en utredning tillsätts med uppgift att finna lösningar till en stimulans för en ökad biodlingsverksamhet.
mot · G202998 · 1979-01-23 00:00:00 — av Per m. fl. om ökad satsning på skogsvård i norra Skogsbruket och skogsindustrin har stor betydelse för utvecklingen i norra . Många och grundliga utredningar har påvisat angelägenheten av att öka skogens avkastning på . Skogsindustrin behöver mera råvara för att kunna ytterligare effektivisera verksamheten. Det är ett livsintresse för norra att skogsvården förbättras. De satsningar som gjorts för intensifierad skogsvård i norra genom ökade skogsvårdsbidrag har haft en gynnsam effekt. Mycket återstår dock att göra. Enligt vår mening är det mycket välanvända pengar att stimulera till ökad skogsvård. Det ger ökad sysselsättning åt såväl skogsarbetare som mindre skogsägare i arbetslöshetsdrabbade skogsbygder. Den framtida skogstillgången ökar till fördel för berörd bygd, för skogsindustrin och för hela vårt land. Genom den ökade skogstillväxten kan större skogsuttag göras. har med en övertygande argumentering föreslagit ett väsentligt utökat stöd till skogsvård i norra . Kostnaden per arbetsplats inom skogsvård är låg i förhållande till vad det kostar att skapa arbetsplatser genom statligt lokaliseringsstöd. Bidrag till skogsvård är ett både billigt och effektivt medel för att långsiktigt främja utvecklingen i norra . Ett särskilt problem utgör skogen ovan den s. k. skogsodlingsgränsen. som är den största ägaren har inte mindre än 600 000 ha produktiv skogsmark med ett skogsförråd om ovan skogsodlingsgränsen. Denna skog vill domänverket inte röra, trots att stora arealer skog är övermogen och håller på att ruttna bort. Så har t. ex. professor pekat på att domänverket har hundratusentals ha skog som är ca och som snabbt går mot biologisk ruin. Professor anser att en avsevärd del av den gamla skogen kan avverkas och förnyas med acceptabelt föryngringsresultat. Andra markägare har med gott resultat både avverkat och förnyat stora arealer skog ovan skogsodlingsgränsen. I ett läge när industrin behöver mer råvaror och sysselsättningen behöver öka också i de bygder som ligger ovan skogsodlingsgränsen bör försök göras i stor skala med skogsavverkning och skogsförnyelse - detta även på domänverkets mark. Det är ett samhällsintresse att skogsbruket intensifieras även i områden ovan skogsodlingsgränsen, varför generöst statligt stöd bör utgå till försök med skogsföryngring ovan den s. k. skogsodlingsgränsen. Med stöd av det anförda hemställs att hos regeringen begär förslag om ökad satsning på skogsvård i norra både nedan och ovan nuvarande s. k. skogsodlingsgräns. () ()
mot · G3021003 · 1979-01-01 00:00:00 — Motion 1979/80:1003 av m. fl. om förbud mot avsked vid strejk, m. m. Strejkrätten är en av de mest grundläggande demokratiska fri- och rättigheterna. De anställda hos företag och myndigheter måste ha rätt att avgöra på vilka villkor de vill sälja sin arbetskraft. Strejkerna uppstår ur den motsättningen mellan kapital och arbete. De kan inte lagstiftas bort, vilket inte minst arbetsplatskampen visat. Verkligheten tar över juridiken som , en av strejkledarna under skogsarbetarstrejken 1975, uttryckte det. Men klasslagar lägger ändå en kraftig hämsko på den fackliga kampen. De tvingar de fackliga organisationerna och förtroendevalda att vid strejk gå emot sina medlemmar. har strejkförbudet delvis skärpts. i svensk lagstiftning har införts anvisningar om att deltagande i strejk kan utgöra saklig grund för avskedanden. Sådana anvisningar finns i såväl lagen om anställningsskydd som i medbestämmandelagen. kommunisterna har alltid kämpat för strejkrätten som en grundläggande demokratisk rättighet och mot alla antifackliga lagar som avser att försvåra den fackliga kampen. Även till årets riksdag föreslår vi sådana grundläggande förändringar i arbetsrättslagstiftningen att fackföreningarna ges strejkrätt och andra demokratiska rättigheter på arbetsplatserna för att underlätta den dagliga kampen. I denna motion begränsar vi oss till att föreslå dels förbud mot avskedande av strejkande, dels att alla bestämmelser, som hindrar fackföreningarna att solidarisera sig med strejkande, avlägsnas ur lagstiftningen. Fackföreningsrörelsen i liksom i alla andra länder utvecklades i hård kamp för strejkrätten och mot arbetsköparnas svartlistningar och avskedande av strejkande. En kämpande fackföreningsrörelse och arbetarrörelse kan aldrig godkänna inskränkningar i strejkrätten eller att strejkande skall kunna avskedas. I rader av strejker är det bevisat att de fackliga förtroendevalda känner det som en tung börda att behöva gå emot sina egna medlemmar, när dessa tvingas ta till strejkvapnet för att ge uttryck åt berättigade krav. Även om majoritet ännu inte är beredd att slopa alla antistrejkbestämmelser, bör ändå majoriteten i kunna stödja kraven på att deltagande i strejk aldrig får utgöra saklig grund för avskedande samt kravet att de fackliga organisationerna och förtroendevalda skall ha rätt att solidarisera sig med sina medlemmar, när dessa tvingas till konflikt av oresonliga arbetsköpare. Med hänvisning till det anförda föreslås att hemställer hos regeringen om lagförslag innebärande 1. att deltagande i strejk aldrig får utgöra saklig grund för avskedande, 2. att facklig organisation och dess förtroendevalda skall ha rätt att solidarisera sig med strejkande, utan påföljder eller hinder i lagstiftningen. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)
mot · G3021029 · 1979-01-01 00:00:00 — Motion 1979/80:1029 av m. fl. om viss ändring i 136 a § byggnadslagen Med hänvisning till vad som anförts i motionen 1979/80:1027 hemställs att beslutar att begära att regeringen framlägger förslag i enlighet med vad som anförs i motionen angående av värmeproduktion med träravara. () () () ()
mot · G3021053 · 1979-01-01 00:00:00 — 1979/80 1053-1060 Motion 1979/80:1053 av Per Stenmarck och om det kommunala partistödet Stora belopp utgår för att täcka kostnaderna för de politiska partiernas verksamhet. Det statliga partistödet betalas ut till de partier som är representerade i . Detta stöd består av ett grundbidrag, lika för varje parti, och ett rörligt bidrag anpassat efter det antal mandat varje parti har. Inom ramen för detta system justeras de ekonomiska gränserna med hänsyn till kostnadsutvecklingen. Denna konstruktion kom till stånd genom ett riksdagsbeslut . Det tidigare systemet saknade grundbidrag och var sålunda enbart anpassat efter pariernas mandatmässiga storlek. Betydande enighet förelåg om att detta system slog orättvist för de mindre partierna. Efter kompletteringsbeslut har det statliga partistödet fått sin nuvarande konstruktion. Den rättvisare fördelning av det statliga partistödet som därmed åstadkommits har ännu inte gått att uppnå i våra kommuner. Även i det fallet krävs ett riksdagsbeslut för att få en ändring till stånd. Eftersom det kommunala partistödet, med sin nuvarande konstruktion, slår orättvist mot de mindre partierna, bör en ändring ske till förmån för ett system i likhet med det som används vid beräkning av det statliga partistödet. Med hänvisning till vad som ovan anförts hemställs att antar följande förslag till lag om ändring i lag om kommunalt partistöd: Kommun får lämna ekonomiskt bidrag till politiskt parti som beslut om bidrag avser är representerat i kommunens fullmäktige. Beslutet skall innehålla att bidrag utgår till varje sådant parti och att en fjärdedel av utgående anslag skall fördelas lika mellan partierna och återstoden fördelas mellan dessa i förhållande till deras antal platser i fullmäktige . Vad som sagts nu äger motsvarande tillämpning på landstingskommun och landsting. Denna lag träder i kraft fr. o. m. . PER STENMARCK (m) ()
mot · G3021100 · 1979-01-01 00:00:00 — av m. fl. om rätt för 18-åringar att köpa spritdrycker m. m. Vid valet invaldes ett antal 18- och 19-åringar i kommunfullmäktigeförsamlingar runt om i landet. Det var en naturlig följd av att myndighetsåldern och valbarhetsåldern . Dessa nya fullmäktigeledamöter har - liksom sina äldre kolleger - fått i uppdrag att styra sina resp. kommuner, innefattande ett betydande ekonomiskt, administrativt och politiskt ansvar. I ett avseende skiljer sig emellertid dessa unga fullmäktigeledamöter från sina äldre kolleger - de anses vara för unga att handla på systembolaget. Uppenbarligen är detta en orimlig ordning. Även andra exempel belyser de besynnerliga effekterna av att inte myndighetsåldern och minimiåldern för inköp på systembolaget är samordnade. En 18-åring kan exempelvis köpa och säja fastigheter, vara arbetsgivare med ansvar för andra människors sysselsättning, ingå avtal innebärande långtgående förpliktelser och inneha offentliga förtroendeuppdrag av allehanda slag. 18-åringen kan också bilda familj och av samhället åläggas ansvaret för sina barns fostran och vård. Men vederbörande kan inte köpa en flaska vin på systemet. Vi menar att konsekvensen kräver att minimiåldern på systembolaget sätts till samma ålder som myndighetsåldern, alltså . kan inte gärna fortsättningsvis hävda att det bör krävas en högre mognadsgrad för systeminköp än för att vara exempelvis riksdagsman. Vi ser denna fråga som en ren lagstiftningsfråga. Emellertid torde det kunna hävdas att alkoholpolitiska synpunkter bör vara avgörande i detta fal. Då vi, av principiella skäl, inte delar denna uppfattning, anser vi inte heller att alkoholpolitiska synpunkter kan motivera den rådande ordningen. De problem som uppenbarligen finns med alkoholmissbruk bland unga människor visar att den nuvarande åldersgränsen inte haft effekt. Om ungdomars alkoholmissbruk verkligen skall kunna bemästras krävs det att ungdomarna själva bringas till insikt om alkoholens skadliga verkningar. 1 samband med luciafirandet tog ett stort antal ungdomar initiativet till en kampanj mot supandet. Den kampanjen var med all sannolikhet betydligt mer verkningsfull än vad någon åldersgräns på systemet någonsin kan bli. Att som sätta åldersgränsen högre än myndighetsåldern innebär att mysticismen kring alkoholbruket ökas och att det blir en sport bland ungdomar att kunna köpa ut vin eller sprit. Vi menar sammanfattningsvis att konsekvensen i lagstiftningen kräver att minimiåldern för systeminköp anpassas till myndighetsåldern och att det inte finns några bärande alkoholpolitiska invändningar mot en sådan reform. bör ankomma på vederbörande utskott att utarbeta erforderlig författningstext. Med stöd av vad ovan anförts hemställs att beslutar anpassa minimiåldern för inköp på systembolaget till myndighetsåldern. PER STENMARCK (m) () () ()
mot · G3021142 · 1979-01-01 00:00:00 — av m. fl. I regeringens proposition 1977/78:24 om ny befälsordning för det militära försvaret behandlas bl. a. frågan om reservofficerarnas krigsplacering och befattningsnivå i krigsorganisationen. Föredragande statsrådet framhåller bl. a.: Alla möjligheter att utnyttja civilt kunnande i krigsorganisationen skall tas tillvara. Enligt min mening är det troligt att även andra yrkesgrupper än personal inom väg- och vattenbyggnadsfacket har civila kunskaper och färdigheter som gör dem lämpade att fullgöra uppgifter i krigsorganisationen på bataljonchefsnivån. Jag finner därför att starka skäl talar för att särskilt lämpade reservofficerare bör utnyttjas i vissa befattningar på denna nivå i större omfattning än som har skett . ställde sig också bakom detta uttalande (FöU 1977/78:10 s. 9). Ambitionen att bättre tillvarataga fredssamhällets resurser har också på ett flertal ställen kommit till uttryck i försvarskommitténs betänkande (SOU 1979:42), varför departementschefens syn på reservofficerarnas uppgifter i krigsorganisationen torde kunna betecknas som framsynt. Överbefälhavaren har sedermera fått i uppdrag att med ledning av vad departementschefen härom sagt närmare utreda hur och i vilken omfattning reservofficerare kan utnyttjas på och vidareutbildas för bataljonchefsnivån. Den av departementschefen uttryckta principen för reservofficerarnas krigsplacering på nivå 4 synes bygga på tanken att civil utbildning, erfarenhet och duglighet kombinerad med militärutbildning och visad lämplighet tillsammans - hos vissa reservofficerare - konstituerar en kompetens som väl kan mäta sig med yrkesofficerens på motsvarande nivå. bör alltså i större utsträckning än vad som varit fallet tillgodogöra sig vissa reservofficerares kompetens för att möjliggöra att denna resurs utnyttjas bättre till gagn för organisationens effektivitet och styrka. Avgörande för vem som skall ianspråktas för viss befattning på nivå 4 blir då dels befattningens art, dels tillgången på lämpliga yrkesofficerare och reservofficerare. Om befattningen är sådan att reservofficer skall kunna ifrågakomma blir tillgången på lämpligt befäl ur bägge kategorierna bestämmande för vem som skall placeras på denna. Propositionens text ger sålunda inte stöd för uppfattningen att s. k. vakansuppfyllnad skall tillgripas då yrkes- och reservbefäl konkurrerar. Av budgetpropositionen 1979/80:100, bil. 7, s. 49 framgår emellertid att enligt överbefälhavarens uppfattning nivå 4-befattningar endast skall besättas med yrkesofficerare. Med hänvisning till ovanstående hemställs att uttalar att vissa reservofficerare i kraft av civil kompetens kompletterad med militär utbildning skall kunna ianspråktas för krigsplacering på nivå 4-befattning i enlighet med vad som anförs i motionen. () () () ()
mot · G3021152 · 1979-01-01 00:00:00 — om slopande av omprövningsskyldigheten i försäkringsrätt och försäkringsöverdomstol I propositionen 1977/78:20 med förslag till ändrad organisation för besvärsprövning inom socialförsäkringen m. m. behandlas bl. a. försäkringskassornas omprövningsskyldighet i vissa fall. Lagstiftningen har varit i kraft . Propositionen föregicks av en kommittéutredning, utredningen ang. översyn av besvärsorganisationen inom socialförsäkringen m. m. (SOU 1976:53). Försäkringskassorna åläggs enligt den nya lagstiftningen skyldighet att rätta till fel som begåtts vid behandlingen av ärenden på sjukkassenivå. Avsikten med denna lagstadgade skyldighet är att på ett obyråkratiskt sätt skall kunna rätta till fel som begåtts vid handläggningen. I det stora antal ärenden som handläggs av är det ofrånkomligt att mindre fel begås då och då. Den typ av felaktigheter som bör föranleda ändring har också angivits i lagtexten, nämligen 1. om beslutet på grund av skrivfel, räknefel eller annat sådant förbiseende innehåller uppenbar oriktighet, 2. om beslutet har blivit oriktigt på grund av att det har fattats på uppenbart felaktigt eller ofullständigt underlag, 3. om beslutet har blivit oriktigt på grund av uppenbart felaktig rättstillämpning eller annan liknande orsak. Den angivna omprövningsskyldigheten har i lagtexten kommit att omfatta även försäkringsrätt och försäkringsöverdomstol. förslag innehöll däremot inte något som helst resonemang om möjligheten att utsträcka omprövningsskyldigheten att gälla även försäkringsrätt och försäkringsöverdomstol. Ur rättssäkerhetssynpunkt ger denna bestämmelse inte den enskilde någon starkare ställning gentemot samhället, eftersom möjligheten att besvära sig alltid finns och i sista instans möjlighet till resning i målet. Snarare är bestämmelsen ägnad att skapa osäkerhet hos den enskilde, en känsla av att ärendet inte är tillräckligt utrett. För försäkringsrätterna och försäkringsöverdomstolen innebär paragrafen en onödig belastning. I försäkringsöverdomstolen tvingas man genom att denna bestämmelse åberopas att praktiskt taget granska ärenden för eventuell omprövning. Trots detta har sedan lagens tillkomst inte ett enda ärende föranlett sådan omprövning. Ur praktisk synpunkt synes därför detta stycke i lagtexten onödigt och byråkratiserande. Tid tas från andra viktiga ärenden, och osäkerhet skapas hos försäkringstagaren. Vi menar att försäkringsrätterna och försäkringsöverdomstolen i detta hänseende bör jämställas med domstolsväsendet i övrigt och att besvärsinstitutet är fullt tillräckligt ur rättssäkerhetssynpunkt. Misstag av den art som beskrivs i punkterna 1-3 i lagtexten är knappast möjliga med den kompetens och omsorg med vilka besvärsärendena prövas. Vi anser därför att lagen bör ändras på denna punkt. Med stöd av det anförda hemställs att beslutar att sista stycket i 20 kap. 10 § lagen (1962:381) om allmän försäkring skall utgå.
mot · G3021354 · 1979-01-01 00:00:00 — 1979/80: 1354 av och om kommunikationsradio på tåg 111. m. Möjligheter till kontakt under resans gång mellan lokföraren och övrig personal på t. ex. fjärrtågen finns inte i . Detta är från flera synpunkter otillfredsställande. Lokföraren är oftast ensam på loket och saknar möjligheter att direkt kunna tala med övrig personal på tåget eller på järnvägsstationerna. Inte heller personalen i det övriga tågsättet eller på stationerna kan underrätta lokföraren före stationsuppehåll om något skulle hända. Rimligt vore att en kommunikationstelefon mellan lok och vagnar funnes på varje tågsätt där loket är helt fristående och i nästa utvecklingsfas möjligheter till radiokommunikationer med närmaste station på järnvägslinjen. Detta system skulle öka trafiksäkerheten i järnvägstrafiken betydligt och undanröja en del möjligheter till olyckstillbud. Med hänvisning till det anförda hemställs att beslutar att hos regeringen anhålla att åtgärder vidtas i enlighet med vad som i motionen anförts.
mot · G302136 · 1979-01-01 00:00:00 — Motion 1979/80:136 av m. fl. om åtgärder för att rädda sysselsättningen vid vissa skogsföretag Remiss till utskottet vägrad. rf... . - '