mot · G2022661 · 1979-05-02 00:00:00 — Motion 1978/79: 2661 av andre vice talmannen m. fl. med anledning av propositionen 1978/79: 210 om ändrad företagsbeskattning I regeringens proposition 1978/79: 210 föreslås ändrade regler för företagsbeskattningen. Enligt vår uppfattning är förslagen i flertalet hänseenden väl avvägda. På några punkter anser vi emellertid att förändringar i förhållande till regeringens förslag är motiverade. Allmän investeringsreserv för egenföretagare Genom utnyttjande av investeringsfondssystemet kan aktiebolag till en del finansiera investeringar med obeskattade medel. Denna möjlighet saknar egenföretagare. Till detta kommer att egenföretagaren normalt har högre marginell skatte- och avgiftsbelastning än ett aktiebolag. Denna omständighet innebär i sig att det ofta är ytterst svårt för en egenföretagare att finansiera en större investering med egna medel. Mot denna bakgrund föreslår regeringen i propositionen om ändrad företagsbeskattning att egenföretagare får möjlighet att göra avsättningar till en allmän investeringsreserv. Förslaget bygger på motsvarande förslag från företagsskatteberedningen. Regeringen anser emellertid att det av företagsskatteberedningen föreslagna systemet vilket i princip ger egenföretagaren rätt att fritt utnyttja reserven efter avsättningen är alltför förmånligt. Man föreslår i stället att medlen först skall få utnyttjas fritt för investeringsändamål . får investeringsreserven endast utnyttjas om regeringen lämnat ett generellt tillstånd för t. ex. vissa slags investeringar. Ett skäl till ändringen i förhållande till företagsskatteberedningens förslag är att regeringen anser att investeringsreserverna liksom investeringsfonderna skall kunna användas som ett styrmedel för konjunkturpolitiken. Företagsskatteberedningen ansåg att det inte var rimligt att fordra att egenföretagare sänder in en ansökan innan den allmänna investeringsreserven utnyttjas. Detta skulle nämligen medföra ett mycket betydande merarbete för såväl egenföretagarna själva som berörda myndigheter. Någon individuell prövning av olika investeringars angelägenhet eller dylikt borde därför inte komma till stånd, enligt beredningens uppfattning. Beredningen ansåg inte heller att regeringen borde få befogenhet 1978/79: 2661 att genom generella förordnanden begränsa möjligheterna att utnyttja reserverna. I propositionen framläggs inte några nya fakta eller argument som talar för ett annat system än det som företagsskatteberedningen föreslagit. Att utnyttja den allmänna investeringsreserven såsom ett styrmedel för konjunkturpolitiken torde ge mycket liten effekt. Enligt företagsräkning var nämligen endast av omsättningen inom tillverkningsindustrin att finna inom företag som drevs i form av enskild firma, enkelt bolag eller handelsbolag. Påståendet att det av företagsskatteberedningen föreslagna systemet är alltför förmånligt kan också ifrågasättas. Systemet stimulerar och möjliggör investeringar. Därmed tryggas sysselsättningen i företaget, och expansion möjliggörs. Därmed skapas eventuellt fler sysselsättningstillfällen. Konkurrenskraften ökas också. måste egenföretagaren som regel genomföra investeringar med huvudsakligen beskattade medel. De höga marginalskatterna innebär därför att investeringar i stor utsträckning omöjliggörs. För samhället torde det vara mycket förmånligt att dessa investeringar i stället genomförs. Det innebär inte heller något otillbörligt gynnande av egenföretagaren om även han får möjlighet att finansiera investeringar genom en skattekredit precis som företag som utnyttjar investeringsfondssystemet. Enligt vår uppfattning kommer de positiva effekterna av den allmänna investeringsreserven att minska betydligt om det införs en femårig karens innan medlen får utnyttjas. Betydligt färre egenföretagare skulle i så fall utnyttja systemet. Investeringsstimulansen skulle därmed bli betydligt mindre med motsvarande förluster för samhället i stort. Vi anser emellertid i likhet med länsstyrelserna i bl. a. och att uttag från allmänt investeringskonto inte skall få ske före utgången av den taxeringsperiod då avsättningen prövats av taxeringsnämnden. Detta skulle innebära att avsättningarna skulle få tas i anspråk tidigast efter avsättningen. Rätt att utnyttja investeringsfond I regeringens proposition om ändrad företagsbeskattning föreslås beträffande investeringsfonden ett obligatoriskt samrådsförfarande i de fall då en investering helt eller delvis skall finansieras med investeringsfondsmedel. De anställdas och de fackliga organisationernas medbestämmande i olika frågor regleras inom den arbetsrättsliga lagstiftningen och då framför allt av lagen om medbestämmande i arbetslivet. Det kan enligt vår uppfattning inte vara rimligt att inom den lagstiftning som berör företagsbeskattningen ta upp regler som egentligen hör hemma i den arbetsrättsliga lagstiftningen. 1978/79: 2661 Det kan vidare noteras att medbestämmandelagens regler om primär förhandlingsskyldighet innebär att arbetsgivaren är skyldig att på eget initiativ ta upp förhandling med den fackliga organisationen inför viktigare förändringar av verksamheten inom företaget. I flertalet fall torde ärenden om utnyttjande av investeringsfonderna kunna betraktas som så viktiga att arbetsgivaren är primärt förhandlingsskyldig. Vid enstaka fall utnyttjas troligen också investeringsfondsmedel för relativt små investeringar där arbetsgivaren inte är primärt förhandlingsskyldig enligt medbestämmandelagen. Enligt vår uppfattning kan det inte finnas anledning att i detta sammanhang kräva en ändring av förarbetena till medbestämandelagen så att ett företag skall vara primärt förhandlingsskyldigt, oberoende av investeringens betydelse, endast av den anledningen att investeringsfondsmedel utnyttjas. Den primära förhandlingsskyldigheten vid viktigare förändringar av verksamheten gäller enligt medbestämmandelagen endast gentemot kollektivavtalsbunden facklig organisation. I regeringens förslag till lag om allmän investeringsfond införs emellertid en primär förhandlingsskyldighet även gentemot icke kollektivavtalsbundna fackliga organisationer i de fall företaget saknar kollektivavtal. Det är en principiellt viktig arbetsrättslig fråga, och i enlighet med ovanstående bedömningar anser vi att sådana frågor skall behandlas i den arbetsrättsliga lagstiftningen och inte i skattelagstiftning för företag. Den föreslagna utformningen innehåller också en del uppenbara komplikationer. Samrådsförfarandet blir olika beroende på om företaget saknar kollektivavtal eller är bundet av kollektivavtal med en eller flera fackliga organisationer. helt kollektivavtal gällande samrådsförfarandet skall enligt den allmänna motiveringen samråd ske i första hand med de organisationer som har fackklubbar, arbetsplatsombud eller motsvarande vid företaget. Finns således ett arbetsplatsombud representerande en arbetarorganisation men inget motsvarande ombud för tjänstemännen i företaget skall samråd tydligen endast ske med arbetarna. Representerar arbetsplatsombudet ett och det finns syndikalister anställda i företaget skall enligt förslaget endast LO-medlemmarna höras genom sitt arbetsplatsombud. Saknas emellertid helt arbetsplatsombud eller liknande i företaget skall arbetsgivaren höra både arbetare och tjänstemän oberoende av deras fackliga tillhörighet. Finns kollektivavtal i företaget med t. ex. ett gäller samrådsskyldigheten endast gentemot detta. Något samråd behöver icke ske gentemot tjänstemännen eller eventuella syndikalister bland arbetarna. Den föreslagna lösningen innebär med andra ord ett antal principiella problem. Innan dessa penetrerats ordentligt, vilket icke skett i propositionen, kan det inte vara motiverat att besluta om en lagstiftning i enlighet med den föreslagna. De nödvändiga bedömningarna bör rimligtvis göras i anslutning till den redan existerande arbetsrättsliga lagstiftningen. 1978/79: 2661 Den föreslagna utformningen av 4 § lagen om allmän investeringsfond aktualiserar ett antal föreningsrättsliga problem. Det gäller bl. a. på vilket sätt lagstiftningen skall vara neutral gentemot olika fackliga organisationer. Likartade problem har bl. a. behandlats i den lagrådsremiss om ny förtroendemannalag som den föregående regeringen beslutade . Ifrågavarande lagrådsremiss visar också att de föreningsrättsliga problemen kan vara betydande. Tillämpningen av supplementärregel 1 vid IagervärderLng Enligt den s. k. supplementärregel 1 får vid lagerminskning värdet av beskattningsårets lager tas upp till medelvärdet av lagren vid utgången av de två föregående beskattningsåren. Denna regel har tillkommit för att motverka de negativa konsekvenser som eljest kan uppkomma vid tillfälliga lagerminskningar. I företagsskatteberedningens betänkande uttalas att supplementärregeln i stort sett tillämpats på avsett sätt, men att den i vissa situationer utnyttjats för att uppnå en större nedskrivning än lagstiftaren åsyftat. För att hindra ett sådant utnyttjande föreslår beredningen en begränsningsregel som tar sikte på just dessa situationer. Den begränsningsregel som föreslås i propositionen innebär med viss modifikation att antingen alla eller inget företag i en koncern skall tilllämpa supplementärregeln. Detta förslag går därmed betydligt längre än vad företagsskatteberedningen ansett erforderligt för att hindra nämnda för stora nedskrivningar, utan att något bärande motiv härför anförts. I själva verket innebär det en så drastisk inskränkning av möjligheterna att tillämpa supplementärregeln att denna, om förslaget genomförs, kan anses fylla det behov den är avsedd att täcka. Begränsningsregeln drabbar sålunda inte bara koncernföretag som vidtagit åtgärder för att uppnå för stor nedskrivning utan alla koncernföretag med likartad verksamhet, alltså även företag mellan vilka några interna leveranser över huvud taget inte förekommer. Den är inte heller begränsad till den grupp företag beträffande vilka koncernregler, t. ex. regler om koncernbidrag, i övrigt gäller i viss utsträckning utan omfattar t. o. m. hälftenägda bolag. Med hänsyn till att den i propositionen föreslagna begränsningsregeln sålunda måste anses alltför långtgående och kan befaras medföra att supplementärregeln i stor utsträckning kan fylla sin funktion att motverka negativa konsekvenser vid lagerminskning bör den inte införas. I stället bör den av företagsskatteberedningen förordade mera nyanserade regeln väljas. 1978/79: 2661 Med hänvisning till det anförda hemställs 1. att egenföretagare ges rätt att fritt disponera den allmänna investeringsreserven även efter avsättningen utan särskilda krav på tillståndsgivning, 2. att 4 § tredje stycket i förslag till lag om allmän investeringsfond avslås, 3. att 41 § punkten 2 sjunde stycket anvisningar till kommunalskattelagen ges följande såsom motionärernas förslag betecknade lydelse: Skattskyldig, som ingår i en grupp näringsidkare mellan vilka intressegemenskap råder (moderoch dotterföretag eller företag under i huvudsaklig gemensam ledning), får tillämpa reglerna i föregående stycke endast under förutsättning att dessa tillämpas av samtliga företag som tillhör gruppen. Vad nu har sagts gäller dock endast i fråga om verksamhet i förvärvskälla som har sådant samband med verksamheten i den skattskyldiges förvärvskälla att verksamheterna skulle ha ansetts utgöra en förvärvskälla om de hade bedrivits av ett enda företag. () () () Har värdet av lagret vid beskattningsårets utgång understigit medeltalet av lagervärdena under jämförelseåren på grund av att den skattskyldige avyttrat lagertillgångar till ett honom närstående företag, skall, vid tillämpning av bestämmelserna i föregående stycke, lagervärdet vid beskattningsårets utgång ökas med värdet av sålunda överförda tillgångar. Vad nu sagts gäller icke om det närstående företaget avyttrat tillgångarna före beskattningsårets utgång och icke heller om den skattskyldige kan visa att överföringen ingått som ett led i det närstående företagets normala omsättning eller förbrukning av varor. () ()