mot · G202788 · 1979-01-22 00:00:00 — Motion 1978/79:788 av m. fl. om en solidarisk bostadspolitik Situationen på dagens bostadsmarknad är utomordentligt allvarlig. Utvecklingen leder bort från de bostadssociala målen. Bostadsbyggandet har sjunkit mycket kraftigt . I ett stort antal av landets kommuner råder brist på bostäder i flerbostadshus upplåtna med hyres- eller bostadsrätt. Trots detta finns det exempel på hela län där det praktiskt taget enbart byggs småhus med äganderätt. Det sjunkande bostadsbyggandet har verkat dämpande på samhällsekonomin, som det resulterat i en hög arbetslöshet inom hela byggsektorn. Den spekulativa handeln har tilltagit på ett oroande sätt. Detta gäller såväl privatägda hyresfastigheter och ägda småhus som bostäder upplåtna med hyres- eller bostadsrätt. Nya former för spekulation i människors boende har också börjat dyka upp. Byggnadskostnadema har stigit mycket kraftigt, vilket resulterat i oacceptabelt höga boendekonstnader i nyproduktionen. med de stigande boendekostnaderna har de flesta löntagare drabbats av reallönesänkningar. Genom den borgerliga regeringspolitiken och beslut av den borgerliga riksdagsmajoriteten har bostadsbidragen inte anpassats till de stigande boendekostnaderna. Barnfamiljer och låginkomsttagare, som även i andra avseenden drabbats hårt av prisstegringarna, har härigenom fått se sin levnadsstandard sänkas ytterligare. Var femte barnfamilj har förlorat sina bostadsbidrag på grund av den borgerliga riksdagsmajoritetens ovilja att besluta om en nödvändig anpassning av bostadsbidragen. De ekonomiska orättvisorna, spekulationen och de stigande boendekostnaderna har lett till att skiktningen inom boendet har ökat på ett mycket drastiskt sätt. Socialdemokratin i opposition har vid ett flertal tillfällen lagt förslag som, om de genomfördes, skulle bryta prisutvecklingen. Förslagen har även innefattat kraftigt höjda bostadsbidrag, en förbättring av boendemiljön samt en planerad energihushållning. Regering och riksdag har emellertid avvisat förslagen. Hotet mot den sociala bostadspolitiken är uppenbart. Den passiva borgerliga regeringspolitiken har gjort det nödvändigt att snabbt återgå till den sociala bostadspolitiken. 1 denna motion utvecklar vi närmare vår syn på en social bostadspolitik och föreslår åtgärder för att undanröja den nuvarande bostadskrisen och förverkliga kraven på en god social miljö. 1978/79. Mot 1978/79:788 Bostaden är en grundläggande social rättighet. Samhällets bostadspolitik måste därför utgå från en social målsättning. Solidaritet och rättvisa skall prägla det bostadspolitiska reformarbetet. Denna strävan mot jämlikhet inom boendet skall skapa frihet för människorna att styra sina livsvillkor. Ett förhållande där ägandet ger makt över människorna kan inte accepteras. Samhället, de boende och deras organisationer skall ha det avgörande inflytandet över bostadsförsörjningen. Med utgångspunkt i denna syn på bostaden som en social rättighet satte arbetarrörelsen som mål för den sociala bostadspolitiken att undanröja den bostadsslum, trångboddhet och bostadsbrist som präglade boendeförhållandena före . Handlingsprogram lades fram för förverkligandet av den sociala bostadspolitiken. Samhället skulle ha ansvaret för bostadsförsörjningen. Produktion skulle ske under spekulationsfria former. Nöd, brist och otrygghet inom boendet skulle avskaffas. vidareutvecklades denna politik mot målet att hela befolkningen skulle beredas sunda, rymliga, välplanerade och ändamålsenligt utrustade bostäder av god kvalitet till skäliga kostnader. Detta bostadspolitiska mål har i väsentliga delar uppnåtts under 1960och 1970-talen. Genom kraftiga satsningar på nyproduktion av bostäder, bl. a. förverkligandet av miljonprogrammet, i kombination med fördelaktiga statliga lån samt bostadsbidrag har de flesta hushållen i landet kunnat efterfråga och erhålla rymliga och moderna bostäder. Denna måluppfyllelse var en förutsättning för att ytterligare steg inom den sociala bostadspolitiken kunde tas . Riktlinjerna för detta lades fast i jämlikhetsrapporten till partikongress och vidareutveckades bl. a. i de statliga boendeutredningarna. genomförde socialdemokraterna i regeringsställning därför en rad bostadspolitiska reformer. Utgångspunkten för dessa var rättvisa mellan boende- och besittningsformer, frihet för alla att välja bostad efter behov, rättvis fördelning av boendemiljö samt förutsättningar för omsorg och gemenskap i boendet. Utvecklingsprogram för den framtida samhällsutbyggnaden Det är nu nödvändigt med aktiva insatser, då resultaten av de bostadspolitiska reformerna redan håller på att urholkas. Innan vi går in närmare på våra förslag till åtgärder för att undanröja hindren för de bostadssociala målsättningarna vill vi emellertid i korthet redovisa vår syn på utvecklingen av samhällsutbyggnaden . Det framtida bostadsbyggandet kommer i mindre omfattning än att ske på nyexploaterad mark. I ökande omfattning måste insatserna för bostadsförsörjningen i stället ske som upprustning och ombyggnad av det Mot 1978/79:788 redan existerande bostadsbeståndet och genom komplettering och förtätning av detta. De bostäder som har kommit till är i allmänhet av god teknisk beskaffenhet, men det finns ändå många problem inom bostadsbeståndet, som ännu inte fått någon lösning. Många områden har t. ex. en olämplig sammansättning av lägenhetstyper, har brister vad beträffar utrustning och utomhusmiljö, tillgång till arbetsplatser och social och kommersiell sevice, tillgänglighet för rörelsehindrade, trafikförsörjning och trafiksäkerhet samt hushållning med energi. Dessa brister i tätbebeyggelsens funktioner, som ofta återspeglas i press och andra massmedier, gäller främst hur ofullständigt miljöerna fungerar, hur det finns brister inte minst på servicesidan och hur bostadssegregationen tenderar att öka i omfattning. Det är därför enligt vår mening viktigt att kommunerna gör klart för sig den totala bebyggelsesituationen. De sociala skillnader som kan iakttas mellan tätorternas olika delar har ofta en direkt koppling till bostadsbeståndets beskaffenhet, framför allt dess ålder och rymlighet. Sociala inventeringar kombinerade med kartläggningar av bostadsbebyggelsens tekniska beskaffenhet - däribland också dess energiegenskaper - bör läggas till grund för kommunala handlingsprogram för utveckling av bostadsförsörjningen. Med utgångspunkt i en planering bör den fortsatta bebyggelseutvecklingen kunna styras så att förbättrade miljöegenskaper successivt kan nås med en ökad hushållning med energi för uppvärmning och transporter, med vatten och råvaror samt med ett effektivare utnyttjande av redan gjorda investeringar. Den stora nödvändiga bostadsexpansionen skedde i stort sett på råmark. I tätortsområdena finns i allmänhet outnyttjade markresurser mellan de äldre och nyare bebyggelsedelarna, som kan ta emot stora delar av den kommande bostadsbebyggelsen. Denna kan på så sätt utnyttja redan utbyggda kommunikationer och tekniska system. 1 tillskottsbebyggelsen kan inrymmas lokaler för daghem, gemensamhetsbruk, social och kommersiell service, parkeringsanläggningar m.m., som kan komplettera bristen i existerande bebyggelse. All planering av bebyggelseutvecklingen bör göras så att existerande bebyggelse kan utnyttjas med små förändringar. Genom bostadstillskotten i tätorternas inre delar kan också behoven av mer blandad lägenhetssammansättning och varierad användning uppnås i dessa. Även för näringslivets lokaler föreligger stora behov av förnyelse. Tilllämpningen av arbetsmiljölagstiftningen och den nya arbetsrättsliga lagstiftningen kommer att ställa krav på upprustning, ombyggnad och nybyggnad av arbetslokaler. Kraven på en bättre inre miljö leder i de flesta fall också till att störningarna på den yttre miljön blir mindre. Av detta följer att även arbetslokaler bör kunna lokaliseras till sparade markutrymmen i bebyggelsen. Krav på t. ex. bättre boendemiljö, jämställdhet, barnomsorg och åldt 1978179. Mot 1978/79:788 ringsvård, handikappanpassning, närhet mellan bostäder och arbetsplatser, tillgänglighet till allmänna lokaler, trafikförsörjning, trafiksanering, avfallshantering och energihushållning ställer också krav på förändringar i bebyggelsen. För att åtgärderna för att förbättra bebyggelsemiljöerna i dessa avseenden skall bli effektiva med hänsyn till kravet på hushållning med resurserna krävs en samordnad planering. Åtgärderna skulle kunna fogas in i de kommunala bostadsförsörjningsprogrammen i enlighet med vad vi föreslår i det följande. I en planerad utveckling av bebyggelsen ges också möjligheter till en långsiktig och genomgripande förbättring av bebyggelsens energiegenskaper. Ett systematiskt genomförande av ijärrvärmeförsörjning kan säkras, och systemet kan göras så att det senare kan anpassas till utnyttjande av sol eller ytjordvärme. 1 sådana fall kan dyrbara tilläggsisoleringar visa sig oekonomiska. I andra fall kan omfattande isolerings- och förbättringsprogram, kombinerade med övrig teknisk och social upprustning av bebyggelsen, genomföras samlat och rationellt. Samhällets finansieringsåtaganden får härigenom påtagligt större effekt. Genom att utvecklingsprogrammet omfattar all bebyggelse, inte bara bostäder, ges ökade möjligheter att lokalt utnyttja tillgång till billig överskotts- eller restenergi från producerande företag. Till miljöutvecklingen hör en systematisk förändring av bebyggelsen för att öka tillgängligheten till allmänna lokaler, arbetsplatser och bostäder för rörelsehindrade och handikappade. Genom samordning av åtgärder i byggnader, på tomtmark och på allmän mark kan förändringarna få avsevärt större räckvidd än genom punktvisa insatser. Miljöutvecklingen har också ett estetiskt innehåll. På många ställen finns ett behov av att knyta samman splittrade miljöer som blivit resultat av punktsaneringar, trafikombyggnader och nybyggande. En samlad planering av de fortsatta byggnadsåtgärderna skulle kunna bidra till en stabilisering av sådana bebyggelsemiljöer. Ett program av det slag som vi berört i det föregående kräver för sitt genomförande medvetna förberedelser och planering. Frågan om ett utvecklingsprogram bör nu enligt vår mening bli föremål för en samlad översyn i en statlig utredning. Som en första åtgärd bör genom utredningen kommunerna uppmuntras att inventera och redovisa tillgången på sådan outnyttjad byggnadsmark inom tätorterna, som skulle kunna användas för kommande bostadsbebyggelse eller som grönområden för rekreation och fritid. I många tätortsområden torde finnas avsevärda outnyttjade markreserver mellan de äldre och nyare bebyggelsedelarna. Det skulle därmed bli möjligt att utnyttja redan utbyggda kommunikationer och tekniska system som brister i den existerande bebyggelsen i form av t. ex. lokaler för barnomsorg, social och kommersiell service osv. skulle kunna kompletteras i den tillkommande bebyggelsen. Mot 1978/79:788 Utredningen bör som en andra huvuduppgift studera och pröva frågan om ombyggnadsverksamhetens finansiering även utanför bostadssektorn. I ombyggnadsverksamheten ingår såväl energisparåtgärder som t. ex. handikappanpassning, avfallshantering och bostads- och arbetsplatsförbättringar. Inte minst bör beaktas att tillämpningen av arbetsmiljölagstiftningen kommer att ställa krav på upprustning samt om- och nybyggnad av arbetslokaler. Utredningen bör också överväga möjligheterna att komplettera kommunnernas bostadsbyggnadsprogram med program för den totala bebyggelseutvecklingen. Dessa program bör läggas till grund för ett långsiktigt nationellt miljöutvecklingsprogram. Därvid bör givetvis hänsyn tas till uppgifterna i kommunernas ekonomiska långtidsplanering (KELP), den regionala trafikplaneringen, länsplanerna och den fysiska riksplaneringen. Det blir på grund av ett sådant program som den statliga finansieringsplanen bör byggas upp och inbegripa den erforderliga kapitalförsörjningen till energihushållningsåtgärder. bör ge regeringen till känna vad vi anfört beträffande utredning rörande ett utvecklingsprogram för den framtida samhällsutbyggnaden. Boendemiljö m. m. Socialdemokratin vill att människorna som bostadskonsumenter skall kunna påverka bostadsproduktionens inriktning och i samverkan skapa en god boendemiljö. Medlen för att förverkliga den grundläggande tesen att bostadspolitiken uteslutande skall tjäna sociala behov måste med nödvändighet prövas och utvecklas från tid till annan. Allteftersom olika delmål nås blir det möjligt att gå vidare i reformarbetet. Förändringar i samhället och i människors levnadsmönster skapar nya problem och behov som kräver aktiva och delvis nya bostadspolitiska insatser. Det är också nödvändigt att genom fortsatta aktiva insatser på bostadspolitikens område slå vakt om de uppnådda framstegen. I annat fall riskerar resultaten av reformerna att snabbt urholkas. Vi ser med oro hur i dagens situation just en sådan urholkning är på väg. Uppfyllandet av det grundläggande målet för bostadspolitiken gör det sålunda nödvändigt att nu gå vidare och angripa andra angelägna bostadssociala problem. Mot bakgrund av de förutsättningar och behov som föreligger framstår det framför allt som nödvändigt att ägna särskild omsorg åt den sociala miljön i bostadsområdena. Det är mot bakgrund av de problem vi beskrivit nödvändigt att se bostadsmiljön i ett vidgat perspektiv. Bostadsmiljön utgörs inte enbart av Mot 1978/79:788 den fysiska ramen, lägenheten, huset eller den yttre anläggningen. Minst lika väsentligt som dessa fysiska förutsättningar är den sociala miljön, dvs. kontakter som kan utvecklas mellan de människor som bor i bostadsområdet. Till bostadsmiljön måste också räknas verksamheter av olika slag, offentlig och privat service samt spontana eller organiserade aktiviteter av och för de boende inom området. Varje bostadsområde måste fungera så att människors behov av vård, service, kultur och gemenskap kan tillgodoses. Härför krävs att en social helhetssyn mer än sätter sin prägel på kommunernas bostadsförsörjningsplanering vare sig det gäller planeringen av nya områden eller förvaltning och förbättring av redan färdiga områden. Ett annat viktigt krav är att segregation motverkas. Oavsett skillnader i inkomst, arbetsförhållanden och social ställning bör stora och små hushåll, ungdomar och äldre kunna bo i samma bostadsområde. Särskilt viktigt är det att barn från olika hemmiljöer får växa upp tillsammans och med goda kontakter med vuxna med olika ålder och livserfarenhet. Bostadsmiljön får inte heller utgöra hinder för människor med fysiska, sociala eller psykiska handikapp. De nuvarande förhållandena på bostadsmarknaden har, som vi framhållit, i många områden lett till ökad segregation. Det har i sin tur medfört en ökad omsättning på hyresgäster. Många människor föredrar att flytta till andra områden, så länge åtgärder inte vidtas för att förbättra bostadsområden, som börjar förslitas. Bostadssegregationen är självfallet inte enbart ett flerbostadshusproblem. Också många småhusområden präglas av en mycket ensidig hushållssammansättning med ett markant inslag av familjer med hög utbildning och höga inkomster. Om åtgärder inte vidtas för att motverka en hård bostadssegregation kan detta resultera i en rad sociala problem. Den sociala strukturen och människors möjligheter till arbete, gemenskap och meningsfull fritid är i stor utsträckning beroende av bostaden, både av lägenheten som sådan och kanske i ännu högre grad, av bostadsmiljön i övrigt. Det är uppenbart att brister i bostadsmiljön, t. ex. i vad gäller barnomsorg, social service i övrigt, kulturutbud, kollektivtrafik eller arbetsplatser nära bostaden, främst går ut över redan svaga grupper som barn, äldre, handikappade, sjuka, invandrare, låginkomsttagare etc. Samma grupper drabbas hårdast av segregationen. Genom ett målmedvetet arbete med att skapa en god social miljö och motverka segregation i boendet kan därför mycket väsentliga insatser göras för att bekämpa orättvisor mellan olika samhällsgrupper, skapa trygghet och gemenskap mellan generationerna och höja levnadsvillkoren för dem som i särskilt hög grad är beroende av andras solidaritet. Härigenom kan t. ex. förutsättningar skapas för att tillgodose de äldres behov av god omvårdnad i en välkänd omgivning, för att ge alla barn och ungdomar trygga, jämlika och stimulerande uppväxtvillkor eller för att ge handikap Mot 1978/79:788 pade eller människor som hotas av social utslagning ett normalt liv i gemenskap med andra. Brister i bostadsmiljön drabbar också främst kvinnor och småbarnsföräldrar med betungande dubbelarbete. De hindras därigenom att välja ett sådant livsmönster som de helst skulle önska. Det gör det svårt för unga föräldrar att förena yrkesroll och föräldraroll. Därför är en social helhetssyn på bostadsförsörjningen också ett viktigt medel för att skapa jämställdhet mellan män och kvinnor. Behovet av fortsatta målmedvetna insatser på detta område är mycket stort. Alltför många, både äldre, nyare och planerade bostadsområden, svarar inte mot de krav som här ställts upp i fråga om miljö eller allsidig hushållssammansättning. Skälen är flera. Så länge bostadsbristen var det dominerande problemet koncentrerades intresset till att undanröja denna. Vi ställer helt andra krav på barns levnadsvillkor, på äldreomsorg och handikappvård . Kravet på jämställdhet och förändrade familjemönster är också nya faktorer. I bostadsområden med sådana brister som vi här har beskrivit är det nödvändigt att få till stånd åtgärder för att förbättra det sociala livet och minska segregationen. Men även andra områden måste betecknas som riskområden i behov av särskilda åtgärder för att förbättra den sociala miljön och minska segregationen. Det gäller t. ex. många på spekulation tillkomna, perifert belägna småhusområden, där tillgången på social service, kollektivtrafik och arbetsplatser ofta är mycket dålig. Många av de nya småhusområdena kännetecknas också av en samtidig inflyttning av många människor utan tidigare gemenskap och en åldersmässigt, ekonomiskt och socialt onaturlig befolkningssammansättning. Avsaknaden av såväl social och kommersiell service som arbetsplatser i sådana områden bidrar dessutom till att konservera en föråldrad familjesyn, där i första hand kvinnorna tvingas avstå från arbete och gemenskap. När områden som från början haft en ensidig bostadsstruktur och befolkningssammansättning börjar åldras finns det en risk för en långsam förslumning och segregation. En sådan utveckling kan iakttas bl. a. i vissa bostadsområden . I många kommuner ökar segregationen dessutom som en följd av det ensidiga småhusbyggandet och den ökande skillnaden i bostadsstandard och lägenhetsstorlek beroende på upplåtelseform. Den genomsnittliga lägenhetsstorleken har totalt sett fortsatt att öka, men skillnaderna mellan de olika upplåtelseformerna är alltjämt mycket stpra. var den genomsnittliga lägenhetsytan i flerbostadshus ca , medan motsvarande uppgift för småhusen är ca . av lägenheterna i flerbostadshusen innehöll 4 rum och kök eller mer, medan motsvarande andel i småhusen var . Det betyder att det finns mycket små möjligheter för en familj med 3-4 barn att få tillgång till en tillräckligt stor bostad i ett flerbostadshusområde Kartong: S. 7, rad 22 Står: perfekt Rättat till: perifert Mot 1978/79:788 om hänsyn tas till de riktlinjer som gäller beträffande trångboddhet. Om denna utveckling får fortsätta förstärks de faktorer som orsakar segregation. Följden blir att segregationen byggs in i bostadsområdena , om inga motverkande åtgärder vidtas. 1 detta sammanhang vill vi också peka på de allmännyttiga bostadsföretagens problem. Den utveckling som vi har beskrivit i det föregående och framför allt de ofördelaktiga ekonomiska förutsättningarna har bidragit till att den allmännyttiga hyresrätten hamnat i förvaltningsproblem. Dessa problem får emellertid inte tas till intäkt för en utförsäljning av denna besittningsform. En sådan utförsäljning skulle varken lösa demokratiseringen i boendet i stort eller segregationsproblemen. Skiktningen i boendet skulle i stället förstärkas. Det allmännyttiga boendet måste i stället utvecklas, bl. a. med ett ökat hyresgästinflytande, som det bostadssociala ansvaret i samhället skall fördelas rättvist mellan samtliga besittningsformer. Attraktiviteten hos flerbostadshusen måste också öka genom olika kvalitetshöjande åtgärder i boendemiljö och standard. De bostadssociala åtgärderna kan självfallet inte isolerade ge garantier för allsidig hushållssammansättning och ett utvecklat socialt liv. Men de kan ge förutsättning för att olika hinder mot en bostadssocial målsättning skall kunna avlägsnas. Vi vill också hänvisa till vårt förslag om kommunala handlingsprogram, för att komma till rätta med sociala problem, vilket vi närmare utvecklat i vår motion (1978/79: 600) om åtgärder för att begränsa den sociala utslagningen. Som vi framhållit i det föregående är det också särskilt angeläget att skapa förutsättningar för en insiktsfull samplanering mellan olika sektorer. Vårt förslag om ett utvecklingsprogram för den framtida samhällsutbyggnaden syftar till en sådan sammanhållen planering. Därigenom kan förverkligandet av angelägna mål i samhällsplaneringen underlättas. Det gäller t. ex. jämställdhet, barnomsorg och åldringsvård, handikappanpassning, närhet mellan bostäder och arbetsplatser, tillgänglighet till allmänna samlingslokaler, trafikförsörjning och trafiksanering samt energi- och resurshushållning. Enligt vår mening är sålunda boendemiljöfrågorna viktiga frågor, som kräver aktiva insatser från samhällets sida. 1976/77:553) föreslog vi en rad konkreta åtgärder, i syfte ätt förverkliga kraven på en god social miljö och en allsidig hushållssammansättning i bostadsområdena. De borgerliga regeringarnas och riksdagsmajoritetens passivitet på bostadsområdet har emellertid omfattat också dessa frågor. Vi återkommer därför med våra förslag. Kommunernas roll lades fast i beslut av riksdagar, bl. a. lag om kommunala åtgärder för bostadsförsörjningens främjande. Mot 1978/79:788 Kommunens traditionella ansvar för bostadsförsörjningen bör nu utvecklas till att omfatta ett lagfäst ansvar för bostadsmiljön i dess helhet och för att förutsättningar för en allsidig hushållssammansättning i kommunens olika delar skall kunna uppnås. Statsmakterna anger därvid de allmänna målen för bostadsförsörjningen liksom de allmänna ramarna för vilka metoder som kommunerna bör använda för att uppfylla kraven på bostadsförsörjningen. Kommunen bör regelbundet genomföra bostadssocial inventering av olika bostadsområden inom kommunen. De flesta bostäder som skall användas under de närmaste decennierna är redan byggda. Åtgärder för att skapa en god bostadsmiljö och minska segregationen måste därför i stor utsträckning inriktas på att förbättra och komplettera redan befintliga områden. Ökad omsorg måste ägnas åt vad som händer i bostadsområdena under brukningsskedet. Avsikten med bostadssocial inventering skall framför allt vara att få en vid och djup kunskap om bostadsområdena och de boende, bl. a. för att skapa ett gemensamt planeringsunderlag för olika kommunala förvaltningar, bostadsföretag m. fl. De boende liksom folkrörelser, kommunala institutioner och bostadsföretag i området bör därför engageras i arbetet. Väsentligt är att en bostadssocial inventering anknyts till bostadsområdet som helhet. Den måste grundas på en helhetssyn på boendet och en ambition att studera förutsättningar, problem och möjligheter i bostadsområdet och inte bindas till traditionella gränser mellan olika institutioners eller kommunala organs kompetensområden. Det är särskilt angeläget att redovisa hur bostadsområdet fungerar för olika hushåll och individer. Därvid skall studeras både bostadsområdets egenskaper, den fysiska och sociala miljön, service och verksamheter, samt hushållens och individernas möjligheter att utnyttja bostadsmiljöns förutsättningar. Det bör vara särskilt angeläget att inledningsvis studera två typer av bostadsområden.