mot · G202618 · 1979-01-22 00:00:00 — 1978/79 618-622 av m. fl. om höjt statsbidrag till fria teatergrupper m. fl. Den fria kultursektorn, dvs. centrumbildningarna och de fria teater-, dansoch musikgrupperna, har vuxit fram . En ny generation kulturarbetare skapade den som en motkultur till stagnationen inom vissa institutioner men framför allt till den alltmer skadliga kommersialiserade kulturen. Man sökte nya distributionsvägar - den s. k. uppsökande verksamheten och hittade på så sätt fram till många som tidigare av geografiska, sociala eller andra skäl inte kunnat nås av något kulturutbud. Barn och ungdom, som den kommersialiserade kulturen gjort och gör störst skada, ägnades av den fria kultursektorn en speciell uppmärksamhet. Genom att demokratisera arbetsformerna och genom en nära publikkontakt kom den fria kultursektorn att skapa förnyelse såväl form- som innehållsmässigt. har åtminstone på teaterområdet allt fler grupper förankrat sin verksamhet i en mindre stad eller förort och därmed skapat öar av kulturell aktivitet där sådan tidigare saknats. Exempelvis TURTEATERN, som slagit sig ner i en stockholmsförort, hinner - förutom sin ordinarie professionella teaterverksamhet på den fasta scenen och turnéer - med att skola teateramatörer i sitt område. Vad detta betyder för framför allt ungdomen i den förorten kan knappast övervärderas. På mängder av områden har den fria kultursektorn kommit att påverka och förnya verksamheten inom de traditionella institutionerna. Också dessa har börjat söka nya distributionsvägar (som exempel kan nämnas BESÖKER i ). På många håll har man frigjort speciella resurser för barn- och ungdomssatsningar. Man har tvingats demokratisera arbetsformerna. T. o. .m. förortsteatertanken har tagits upp genom den bildade Angeredsteatern vid . När betänkandet Ny kulturpolitik, på vars intentioner den statliga kulturpolitiken vilar, lades fram var det omöjligt att förutse den fria kultursektorns utveckling. Då uppfattade många centrumbildningarna och de fria grupperna som något marginellt och eventuellt övergående. Möjligen skulle de vara plantskolor för institutionerna. När nu den fria sektorn trots motstånd blivit en tungt vägande realitet i det svenska kulturlivet släpar anslagen för denna verksamhet följaktligen efter och ligger långt under vad som kan anses rimligt. De fria teatergrupperna kan fungera som exempel. 1 1978/79. ansökte 83 heltidsarbetande teatergrupper om ca 30 milj. kr. Till rådets förfogande fanns 5,77 milj. kr. Den referensgrupp som hade att fördela dessa anslag uttrycker sig på följande sätt: Det är med mycket stor tveksamhet vi deltar i ett beredningsarbete av den karaktär som fördelningen till de fria grupperna innebär. Vi vet på förhand att situationen är omöjlig beroende på de bristande resurserna. De förslag vi lägger innehåller komponenter som vi inte kan acceptera för den fria teatersektorns utveckling. Man konstaterar att betydelsefulla grupper kommer att tvingas lägga ner sin verksamhet. Föreställningarna blir färre. Detta gäller i hög grad barn- och ungdomsteater. Naturligtvis kan inte samhället ta ekonomiskt ansvar för ett obegränsat antal grupper. Det ansvar staten tar är dock otillräckligt såväl för gruppernas som för publikens behov. För att exemplifiera publikens behov kan barn- och ungdomsteatern anföras. Om man som kulturpolitiskt mål sätter att varje elev i för- och grundskola skall se minst två teaterföreställningar , förutsätter det ca 18 000 föreställningar. Enligt statistik från den av tillsatta barnkulturgruppen uppgick antalet föreställningar /76 till ca 8 000. (Av dessa svarade de fria teatergrupperna för nästan hälften.) De 10 000 föreställningar som saknas för barn- och ungdomsteatern är naturligtvis inte unika. Liknande vita fläckar finns rimligtvis på hela kulturområdet och framför allt inom den fria kultursektorns område. I ett förslag till utveckling av det statliga stödet till de fria teatergrupperna, som avgivits av den tidigare nämnda referensgruppen och som antagits av , ges exempel på olika lösningar för statens ansvarstagande på detta område av den fria kultursektorn. Vilken lösning man än skulle välja leder det till anslagsökningar av en helt annan storleksordning än vad som föreslås i propositionen. Den enligt riktigaste lösningen - en 50 96 täckning av grundlön för 500 dansoch teatergruppsmedlemmar - skulle bara på detta område fordra en ökning på över 13 milj. kr. (då är exempelvis gruppernas ökade kostnader i samband med nytt dramatikeravtal ej inräknade). 1 avvaktan på gruppstödets slutgiltiga konstruktion måste därför akuta behov täckas i en helt annan omfattning än vad som föreslås i propositionen. Utbildningsministerns nöjda uttalanden om ökningar i procentsatser är föga relevanta för ett område som anslagsmässigt släpar efter i den omfattning som fria teater-, dans- och musikgrupper gör. En ökning från en spottstyver till två spottstyvrar är visserligen hundraprocentig men inte tillräcklig för de kulturarbetare som tvingas lägga ned verksamheten eller leva långt under normal standard. Centrumbildningarna har utöver sin arbetsförmedlande funktion en stor betydelse som samordnare och idégivare inom hela den fria kultursektorn. De återkommande i kan framstå som ett exempel på de mängder av betydelsefulla evenemang som skapats genom centrumbildningarnas existens. Så är t. ex. teater- och nödvändiga förutsättningar för att de fria teater- och dansgrupperna skall kunna nå ut till sin publik. Filmcentrum är den enda organisation som står till de fria filmarnas förfogande. De centrumbildningar som finns inom bildområdet är viktiga sammanhållande organisationer för projekt inom bildområdet som söker nya vägar och samarbetsformer för bildarbete i samhället. Också satsningen på centrumbildningarna måste ökas till en annan storleksordning än vad som sker. Om vi anser att kultur är något nödvändigt för att leva människovärdigt och om vi anser att den fria kultursektorn är en betydelsefull del av denna livsviktiga kultur, fordras att samhället äntligen börjar ta denna sektor på allvar och att det ger utslag i ekonomiskt ansvarstagande. Om staten inte tar detta ekonomiska ansvar, riskerar staten att medverka till den fria kultursektorns utdöende. Med hänvisning till vad som anförts och med ändring i prop. 1978/79:100 föreslås 1. att anslaget Bidrag till fria teater-, dans- och musikgrupper i förhållande till propositionens förslag höjs med . och fastställs till , 2. att anslaget under B4 till centrumbildningar på teaterns, dansens, musikens, filmens, bildkonstens och litteraturens områden i förhållande till propositionens förslag höjs med . och fastställs till . (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)