mot · G202509 · 1979-01-18 00:00:00 — av m. fl. om åtgärder inom barn- och familjepolitiken För socialdemokratin är familjepolitiken en del av en samlad politik för att åstadkomma en social utjämning och skapa ett bättre samhälle. Vid den senaste socialdemokratiska partikongressen antogs ett program för familjepolitiken, där vissa övergripande mål formulerades. o att ge alla barn goda och likvärdiga uppväxtvillkor i ett samhälle präglat av värme och gemenskap, o att skapa förutsättningar till ekonomiskt oberoende för alla och till en jämnare inkomstfördelning, o att genom reformer inom barnomsorgen, skolan och fritiden verka för en samhällsförändring som gör det möjligt för barnen att utvecklas till fria och självständiga människor som verkar i gemenskap och solidaritet med varandra, o att ge föräldrar och barn mer tid för en innehållsrik och utvecklande samvaro, 0 att förverkliga jämställdheten mellan kvinnor och män såväl i hemmet som i arbets- och samhällslivet och därigenom göra det möjligt att skapa ett barnvänligare samhälle. I överensstämmelse med dessa riktlinjer, vilkas förverkligande kräver åtgärder av många slag och därmed också tid, lägger den socialdemokratiska riksdagsgruppen vid årets riksdag fram flera förslag. Det gäller utbyggnad av barnomsorgen, vidgade möjligheter för barn och föräldrar till en samvaro, insatser för att komma till rätta med den sociala utslagningen, åtgärder för en bättre boendemiljö och en bättre skola. I denna motion behandlas främst frågor om barnomsorg och föräldraförsäkring. 2.1 riksdagsbeslut om barnomsorgen Motiven för samhällets engagemang inom barnomsorgen är i första hand barnens rätt till en gynnsam uppväxt. Men kraven på en bra och tillräckligt utbyggd barnomsorg hämtar också sin styrka i de ökade kunskaperna om barns behov samt mäns och kvinnors ändrade roller inom familj och arbetsliv. På förslag av den socialdemokratiska regeringen i propositionen 1975/ 76:92 fastställdes följande riktlinjer för bl. a. barnomsorgens utbyggnad. 1 1978/79. skall 100 000 nya platser i daghem och 50 000 i fritidshem börja byggas. tillkommer även ett antal platser i familjedaghem. För att möjliggöra denna utveckling har statsbidragen kraftigt höjts och anknutits till löneutvecklingen. Den förbättrade statsbidragsgivningen finansieras med en socialavgift, vilken utgår av avgiftsunderlaget. Riksdagsbeslutet inbegrep också en särskild lag om barnomsorg,där kommunernas skyldighet på detta område lades fast. Vidare fattades i särskild ordning beslut om en utbyggnad av personalutbildningen. För att utbyggnaden skall kunna fortgå i avsedd takt behövs en fortlöpande ökning av medelsanvisningen för statsbidragen, vilket i sin tur kräver en höjning av arbetsgivarnas socialavgift. Folkpartiregeringen föreslår i budgetpropositionen en höjning av denna avgift. 2.2 Barnomsorgens fortsatta utbyggnad enligt de kommunala planerna program befinner sig nu i sitt genomförandeskede. Enligt den överenskommelse som slöts mellan regeringen och inför riksdagsbeslutet skulle en stegvis ökning ske av utbyggnadstakten så att målet 100 000 nya platser i daghem och 50 000 i fritidshem nåddes . Man kan , sedan redovisat kommunernas barnomsorgsplaner 1978-1982 och en kommunenkät gjorts , konstatera att man varken når det totala antalet platser eller den avsedda ökningen av utbyggnadstakten. riksdagsbeslut kommer alltså inte att kunna förverkligas på avsett sätt. Detta framgår av följande tablå. Överenskommel- Planer Överenskommel- Planer Förseningen kan totalt sett sägas motsvara utbyggnad, men det allvarliga är att utbyggnadstakten ligger kvar på en i stort sett oförändrad nivå, medan beslut förutsatt en ökande utbyggnadstakt. Det finns också skäl att mer i detalj granska den sammanställning av barnomsorgsplanerna som publicerat. En sådan granskning avslöjar nämligen flera oroväckande drag i planerna. Följande uppställning redovisar den faktiska barnomsorgsfrekvensen 1977. 11 - 20 96 21 - 25 96 Den alldeles övervägande delen av kommunerna kommer att bygga ut barnomsorgen (=både daghem och familjedaghem) ganska måttligt, vilket framgår av följande uppställning. Andel av kommunerna (96) Utbyggnadsgraden varierar således mycket kraftigt mellan kommunerna. Enklast kan detta sammanfattas så att ju fler barn en kommun har i den kommunala barnomsorgen, desto ambitiösare är avsikten att öka utbyggnadstakten. Vi belyser detta genom följande uppställning, som visar hur kommunerna bygger ut sin barnomsorg med hänsyn till den andel barn de har i barnomsorg. Andel barn i barnomsorg 1977: Ökning 1977-82 Under 10 96 11-15 96 16-20 96 21-25 96 26 96 Mer än 15 96 av de kommuner som har ett lågt utgångsläge planerar således att bygga ut sin barnomsorg med högst . Ju högre nivå en kommun redan har, desto större är chansen för att man skall ha en hög utbyggnadstakt. Denna utveckling leder således till att skillnaderna mellan kommunerna ökar. Omvänt innebär denna utveckling att det kvarstående behovet av barnomsorgsplatser (enligt de kommunala myndighetenas uppgifter på grundval av vägledning för barnomsorgsplaneringen) kommer att vara mycket stort i de kommuner som redan har och planerar en låg utbyggnad. Detta framgår av följande material, där det kvarstående behovet av barnomsorgsplatser har satts i relation till andelen barn i barnomsorg . 1* 1978/79. Kvarstående ut- Andel barn i barnomsorg 1977: byggnadsbehov De uppgifter vi här tagit fram ur redovisning av de kommunala barnomsorgsplanerna ger starkt stöd åt den uppfattning vi hävdat tidigare, nämligen att den passivitet som både den borgerliga trepartiregeringen och folkpartiregeringen visat inför barnomsorgens utbyggnad är mycket allvarlig och äventyrar de uppsatta målen . Folkpartiregeringen redovisar inte heller vad man avser att göra för att komma till rätta med denna eftersläpning. Vi vill påpeka att vad som är särskilt oroande är den låga planerade utbyggnaden av barnomsorgen för skolbarn. 2.3 En planering för full behovsläckning riksdagsbeslut innebar inte bara ett fastläggande av ett konkret handlingsprogram för barnomsorgens utbyggnad . Då beslöts också som allmän målsättning för utbyggnaden av barnomsorgen att - utöver den allmänna förskolan - bereda plats inom den kommunala barnomsorgen för alla barn i förskoleåldern till förvärvsarbetande eller studerande föräldrar samt för barn med särskilda behov av stöd och stimulans. Denna målsättning skulle uppnås . De kommunala barnomsorgsplanerna kommer efter 1981 att gå in i en andra utbyggnadsetapp. Målet för den har ställts djärvt, och det är därför nödvändigt att man redan nu parallellt med genomförandet av den första etappen påbörjar planeringsarbetet för den andra etappen fram till full behovstäckning. Det är enligt vår mening utomordentligt viktigt att riktlinjer för en sådan fortsatt utbyggnad av barnomsorgen nu utarbetas genom regeringens försorg och föreläggs . Även om man inte kan fastställa den behövliga utbyggnadstakten kan man räkna med att det kan komma att krävas väsentligt ökade insatser av olika slag för att uppnå målet full behovstäckning. Det är därför nödvändigt att ingående analysera och förbereda genomförandet av de åtgärder som kommer att krävas. En värdering måste därvid göras av de olika styrinstrument som samhället kan använda. Målet full behovstäckning kräver inte bara en förbättrad planeringsmetodik, vilket planeringsgruppen för barnomsorg kan ge underlag för, utan framförallt en konkret politisk vilja både från statens och kommunernas sida. Till skillnad från folkpartiregeringen anser vi att åtgärder behövs både från stat och kommun. Det går inte att så ensidigt som folkpartiregeringen gör lägga ansvaret enbart på kommunerna. Förberedelserna för att nå det ambitiösa målet full behovstäckning måste nu drivas hårt med sikte på att redovisa ett utbyggnadsbehov för varje kommun. Det krävs ett samspel av statliga och kommunala åtgärder. Den livliga lokala diskussion i kommunerna om barnomsorgens utbyggnad har ett starkt demokratiskt värde. Men statsmakterna har också ett ansvar för att fastställda mål nås. För en första utbyggnadsetappen lades målet fast i en överenskommelse med . En liknande överenskommelse bör komma till stånd för den andra etappen, varvid olika instrument för att åstadkomma det erforderliga antalet platser särskilt får prövas. Det är viktigt att kommunerna får erforderlig hjälp och medverkan när det gäller planeringsunderlag, såsom att fastlägga vilka frekvenstal man skall nyttja i fråga om förvärvsintensitet m. m. men vi vill varna för att en fastlåsning till fixerade procentsatser, som är grundade i historiskt givna data, kan leda till att man inte i tillräcklig grad beaktar den dynamik i samhällsutvecklingen som en högre ambitionsgrad på barnomsorgens område i sig utgör. Ett genomförande av utbyggnaden av den kommunala barnomsorgen i dess olika former (daghem, fritidshem, familjedaghem osv.) är också beroende av de finansiella förutsättningarna. De ekonomiska kraven måste noga studeras. Vi vill i detta sammanhang erinra om vad de socialdemokratiska ledamöterna i kommunalekonomiska utredningen föreslagit i sin reservation i utredningens betänkande (SOU 1977:78). Den borgerliga majoriteten i utredningen har utformat ett skatteutjämningssystem som tar hänsyn till bl. a. antalet barn genom en särskild åldersfaktor. En sådan linje innebär emellertid inte någon stimulans till utbyggnad av barnomsorgen. Enligt den socialdemokratiska uppfattningen bör i stället det stöd som en kommun erhåller för barnomsorgen liksom anknyta till kommunens faktiska takt i utbyggnaden och inte i någon del beräknas på det antal barn som finns i de aktuella åldrarna oavsett den faktiska graden av utbyggnad av barnomsorgen. Stödet till barnomsorgen bör således även i fortsättningen ha karaktären av ett specialdestinerat stimulansbidrag. Frågan om barnomsorgens finansiering bör enligt vår mening lösas genom en uppräkning av statsbidragen till verksamheten. Socialdemokraterna har i kommunalekonomiska utredningen föreslagit att bidragen räknas upp så att de täcker 3/4 av kommunens kostnader för barnomsorgen. Detta innebär att kommunerna i princip får täckning för personalkostnaderna. För den fortsatta utbyggnaden bör man även överväga i vilken utsträckning statsbidraget kan utformas så att det medverkar till att man når den för varje kommun önskvärda och avsedda utbyggnaden. Vidare bör man särskilt uppmärksamma glesbygdskommunernas behov. För genomförandet av utbyggnaden ställs också krav på att utbildad personal finns att tillgå. Det är i första hand beträffande förskollärare, barnskötare, fritidspedagoger och dagbarnvårdare som behovsberäkningar behöver göras med hänsyn till målet full behovstäckning. Dagens höga utbildningskapacitet är ett resultat av den socialdemokratiska regeringens insatser. Förändringar i utbildningens omfattning måste främst av resursskäl ske stegvis. Det finns därför skäl att göra en bedömning av den kapacitet som behövs för att den högre ambitionsnivån skall kunna av. Därvid måste regionala skillnader i behoven beaktas. Utbildningssystemet måste också innefatta utbildning som är särskilt anpassad till dem som redan är yrkesverksamma, något som är nödvändigt för att få en allsidig rekrytering av de utbildade. Vidare krävs också fortlöpande insatser för personalens fortbildning. Vi föreslår i det följande en utökning av förskollärarutbildningen utöver regeringens förslag. För kommunerna finns en rad problem när de skall klara av det praktiska genomförandet av en utbyggd barnomsorg. Ofta finns det stora svårigheter rent fysiskt och planeringsmässigt, särskilt i redan utbyggda kommundelar. Markreservationer för allmänna ändamål kan saknas, och enda lösningen kan bli en stadsplaneändring med den tid detta kan ta. Även detta talar för att arbetet måste påbörjas tidigt och drivas med kraft. Det ger möjlighet till att överväga olika metoder för att tillgodose barnomsorgsbehovet. Det bör övervägas att utsträcka kommunernas planer i tiden så att de åtminstone översiktligt täcker utbyggnaden fram till full behovstäckning. Detta skulle bl. a. ge bättre möjligheter att ta itu med frågor om markreservationer etc. Vi vill i detta sammanhang erinra om de förslag till åtgärder för en förbättrad boendemiljö som vi lägger fram i vår bostadspolitiska motion, bl. a. att kommunerna skall ha ett lagfäst ansvar för bostadsmiljön i sin helhet. En utbyggd barnomsorg har stor betydelse för att åstadkomma en bra boendemiljö, och förbättringar i denna spelar stor roll för att ge barnen en god uppväxtmiljö. Sammanfattningsvis innebär således vårt förslag att en samlad behovsbedömning och utbyggnadsplan för den kommunala barnomsorgen arbetas fram för den fortsatta utbyggnaden fram till målet full behovstäckning. Planen, som också bör innefatta en bedömning av personalbehov och erforderliga utbildningsinsatser liksom en värdering av olika instrument för att säkerställa att målet nås, bör tas fram genom överläggningar med och föreläggas senast vid nästa . bör i enlighet härmed begära riktlinjer för denna utbyggnad och förslag om de ekonomiska förutsättningarna för planens förverkligande i enlighet med vad vi anfört. 2.4 Kvalitetsfrågor inom barnomsorgen I våra motioner till 1977 och riksmöten har vi tagit upp även angelägenheten av att förstärka kvaliteten inom barnomsorgen. Tyvärr har den borgerliga riksdagsmajoriteten visat ett ringa intresse för att tillmötesgå våra förslag. Vi kommer likväl att upprepa dem i denna motion. Den viktigaste kvalitetshöjningen inom barnomsorgen är naturligtvis att öka dess omfattning och ge möjlighet för fler familjer att få tillsynsfrågan ordnad på ett för föräldrarna och barnen tillfredsställande sätt. En annan viktig faktor är utbyggnad och förändringar i utbildningen av barnomsorgspersonal. ambitiösa genomgång av undersökningar om barn i förskolan ger stöd för att daghemmen kan spela en viktig roll även för små barns utveckling. Det nuvarande statsbidragssystemet inom barnomsorgen medger i sig en frihet för kommunerna att själva variera insatserna med hänsyn till skiftande behov i olika förskolor. I många fall har emellertid kommunerna - av ekonomiska och andra skäl - svårigheter att svara upp mot dessa behov. Detta är bakgrunden till att vi lagt fram förslag om att komplettera de generella statsbidragen med mer behovsorienterade insatser i första hand i förskolans daghem. har i sitt betänkande 1975/76:28 (s. 30) erinrat om de rekommendationer som utfärdat om den maximala storleken av de olika daghemsgrupperna. I arbetsplanen för förskolan framhålls att en rad olika faktorer måste beaktas vid beräkning av personalbehovet. Som sådana faktorer anges de enskilda barnens behov, ålder och utvecklingsnivå, förskolans öppethållande, barnens sociala situation, den dagliga vistelsetidens längd för varje barn, antalet närvarande barn under olika tider , personalens utbildning samt lokalernas och lekplatsernas utformning och läge. Förhållandena vid olika daghem och deras avdelningar kan således skifta kraftigt. Därav följer också att erforderliga insatser kan behöva variera. Barn har ett stort behov av gemenskap och samvaro med andra barn och av att få förtroende också för andra vuxna än föräldrar. Den gemenskapen är viktig för dem i deras utveckling till fria och självständiga människor. Men om samhällets barnomsorg skall kunna fylla denna uppgift behövs det att staten - utöver den redan beslutade bidragsgivningen - går in med extra medel för att ge kommunerna möjlighet att genomföra erforderliga behovsorienterande insatser i förskolan. Detta är ett viktigt led i att förstärka barnomsorgens kvalitet. Därigenom kan man få faktiska möjligheter att särskilt beakta behoven hos de barn som tillfälligt eller kräver speciellt stöd och stimulans. Särskilda medel bör ställas till förfogande för detta ändamål. Dessa medel bör inte bindas för någon viss ty p av åtgärd. Det är tvärtom en fördel att man genom ett utnyttjande för olika personalstödjande åtgärder kan få praktiska erfarenheter för det fortsatta reformarbetet på förskolans område. Det bör därför ankomma på att noggrant följa och utvärdera verksamheten samt delge kommuner och personalgrupper information härom. Under den snabba utbyggnaden av barnomsorgen uppstår många problem, vilkas lösning kräver ett samspel mellan förskolepersonalen, föräldrarna och barnen. Det kan bli fråga om tidsmässigt begränsade personalförstärkningar vid daghem där akuta problem dyker upp i barngrupperna. Förskolorna kommer att få kontakt med barn och familjer i kritiska situationer, där förebyggande åtgärder på ett tidigt skede kan få en stor betydelse. I dessa situationer kan små barngrupper med speciellt inriktad personal, assisterad av personal från andra verksamhetsområden, vara väl motiverade. Man kan ge möjlighet för personalen vid barnstugorna att i samverkan med barnens föräldrar diskutera fram lösningar på uppkommande problem. Åtgärderna kan därmed bli ett verksamt stöd för föräldrarna i deras föräldrauppgift. Extra insatser kan också avse invandrarbarn och då utgå utöver de generella medel som kan nyttjas för hemspråksträning. I en särskild motion tar vi upp olika frågor som gäller invandrarnas situation i samhället. Insatser av här nämnt slag blir med nödvändighet tids- och resurskrävande. Men ytterst syftar det till att skapa en i stort sett likvärdig miljö för barnen. De särskilda medlen bör framför allt användas för tillfälliga personalförstärkningar. Därigenom kan de också bidra till att fler arbetstillfällen skapas. Insatserna bör som exemplifierats inriktas på förskolor där särskilda problem gör sig gällande. Åtgärderna bör koncentreras till förskolans daghem. Dessa medel bör också kunna användas för en ökad integrering av handikappade barn i förskolorna. Vid en sådan integrering bör barnantalet kunna minskas eller personalstyrkan ökas för att klara det merarbete som handikappet kan leda till. En fortsatt försöksverksamhet med slussningsgrupper som förberedelse för handikappade barns integration i normalgrupp är också angelägen. Våra förslag om på detta sätt behovsinriktade insatser är ett uttryck för vår vilja att sätta barnens behov av stimulans och utveckling i centrum för barnomsorgspolitiken. bör få i uppdrag att fördela medlen. Det kan därvid vara lämpligt att uppgiften anförtros styrelsens särskilda barnomsorgsdelegation. Vid bedömningen av ansökningar om bidrag från kommunerna bör tillses att bidrag inte utgår för insatser som kommunerna, med hänsyn till gällande rekommendationer för förskolans arbete, själva bör stå för. Det är också rimligt att av kommunen själv kräva en viss egen insats, vilken bör variera med kommunens skattekraft inom intervallet 10-25 96. Det har hävdats att ett genomförande av vårt förslag skulle leda till administrativa problem av betydande mått. Vi vill emellertid hänvisa till att de motsvarande medel för särskilda insatser på skolområdet som beslöts visat sig ha många fördelar. Administrativa invändningar mötte inte den verksamhet som möjliggjordes genom detta anslag. man numera inbegripit dessa medel i ett permanent, behovsinriktat statsbidragssystem talar också för vårt förslag. Med hänsyn till vad vi anför i vår motion om ekonomisk-politiska åtgärder bör för verksamheten för nästa budgetår anvisas 50 milj. kr. Av detta belopp bör särskilda medel avdelas av regeringen för att bekosta kostnader i samband med verksamhetens ledning. Medel bör anvisas under ett särskilt reservationsanslag, benämnt Särskilda insatser för förskolan. Som vi framfört i det föregående är tillgången på utbildad personal av stor betydelse både för kvaliteten i och den fortsatta utbyggnaden av förskolan. Med hänsyn till att prognosunderlaget enligt är behäftat med många osäkerhetsfaktorer föreslår statsrådet under nionde huvudtiteln inte någon ökning av utbildningen av förskollärare för / 80. I kommunerna upplever man dock en brist på utbildad personal, vilket i vissa fall medfört att nybyggda förskolor inte har kunnat tas i anspråk. Det finns också starka skäl att anta att den utbyggnadstakt för som vi föreslår att staten och skall förhandla om kommer att leda till en hög utbyggnad av förskolan. Det finns därför enligt vår mening motiv för att till nästa budgetår öka utbildningskapaciteten med 200 platser. Dessa platser bör avse s. k. 50-poängsutbildning för barnskötare. Genom att i första hand öka denna förskollärarutbildning främjas en jämnare åldersfördelning i förskollärarkåren som man erhåller en mer allsidig rekrytering även i övrigt. Till stor dei anordnas 50-poängsutbildning främst i storstadsområdena beronde på att möjligheterna att fylla en hel klass där är störst. För vuxna studerande spelar närheten till utbildningen ofta stor roll för att man skall kunna genomgå den. Detta innebär att det utanför storstadsregionerna finns intresserade barnskötare som inte har någon praktisk möjlighet att söka till 50-poängsutbildningen. Det är därför angeläget att universitets- och högskoleämbetet prövar möjligheten att med en något annorlunda uppläggning av 50-poängsutbildningen anordna denna även på orter där man inte nu kan samla ett tillräckligt antal sökande. Vi vill i detta sammanhang också peka på behovet att erbjuda barnskötare på sjukhusinstitutioner, t. ex. lekotek, möjigheter att genomgå 50-poängsutbildningen. Enligt nuvarande antagningsbestämmelser tillgodoräknas tjänstgöring inom barnomsorgen som grund för antagning till förskollärarutbildningen. Detta har av antagningsmyndigheten tolkats så att barnskötare bl. a. på sjukhus inte fått sådan tjänstgöring erkänd. Regeringen har dock i ett antal fall bifallit besvär av sådan sökande som önskat komma in på 50poängsutbildningen. Enligt vår mening bör det av behörighetsbestämmelserna framgå att barnskötare med erfarenhet av tjänstgöring på sjukhus får tillgodoräkna sig sådan tjänstgöring vid antagning till 50-poängsutbildning. Även erfarenhet från andra områden än sjukhus bör kunna tillgodoräknas. Enligt vår mening bör därför universitets- och högskoleämbetet och tillsammans med berörda personalorganisationer kartlägga vilka typer av tjänstgöring bland barn som bör ge behörighet till 50-poängsutbildningen. Vad vi här anfört bör ges regeringen till känna. Utbyggnaden av barnomsorgen finansieras genom en särskild barnomsorgsavgift, vilken för innevarande kalenderår utgör 1,6 96. Regeringen föreslår nu en höjning till . Vi tillstyrker denna höjning. Vi upprepar vidare vårt förslag att även egenföretagarna skall erlägga barnomsorgsavgifter. Detta bör ske från . Förbättringen på statsbudgeten nästa budgetår beräknar vi till uppskattningsvis ca 250 milj. kr. Det bör ankomma på vederbörande utskott att utarbeta erforderligt författningsförslag. Ökad tid för samvaro mellan barn och föräldrar redovisades socialdemokratins förslag om en etappvis utbyggnad av föräldraförsäkringen. I motionen 1976/77:257 fördes detta förslag vidare till . I propositionen 1976/77:117 lade den dåvarande borgerliga trepartiregeringen fram förslag om vissa förändringar i föräldraförsäkringen. Från socialdemokratisk sida hade vi betydande invändningar i sak mot dessa förslag, vilket redovisades i motionen 1976/77:572. Vi förde ånyo fram vårt förslag om ett principbeslut om en utbyggd föräldraförsäkring i motionen 1977/78:327 och framhöll vidare, i samband med trepartiregeringens förslag i propositionen 1977/78:104 om rätt till ledighet utan lön, att utökade ledighetsmöjigheter måste kompletteras med ersättning för inkomstbortfall för att ledigheten skall kunna utnyttjas av alla föräldrar (mot. 1977/78:1776). Våra förslag har dock mötts av ett kompakt motstånd från den borgerliga riksdagsmajoritetens sida. Glädjande nog har dock nu förklarat sig ha för avsikt att gå oss till mötes genom en viss utbyggnad av föräldraförsäkringen. Vi fäster emellertid så stor vikt vid förslaget om utökade möjligheter för samvaro mellan barn och föräldrar att vi ånyo lägger fram detta för ett ställningstagande från sida. Vi kan göra detta i medvetande om att