mot · G302482 · 1979-01-01 00:00:00 — av m. fl. Förevarande motion ansluter sig till de ställningstaganden och förslag som vi från socialdemokraterna redovisat tidigare i säkerhets- och försvarspolitiken (senast i motionen 1978/79:594). I avsnitt 2 behandlar vi den svenska säkerhetspolitiken, bl. a. i anslutning till betänkandet års försvarskommitté. Inför denna utrednings fortsatta arbete redovisar vi, i avsnitt 3, vissa allmänna synpunkter på totalförsvaret och dess olika delar. I avsnitt 4 lägger vi fram förslag om förbättringar av värnpliktsförmånerna, och i avsnitt 5 tar vi upp hur man inför det kommande försvarsbeslutet bör stimulera fackliga och politiska m. fl. organisationer till debatt i de aktuella frågorna. Vissa övriga frågor samt ram- och anslagsfrågor m. m. behandlas i avsnitt 6. Vi har i olika motioner redovisat socialdemokratins syn på vår säkerhets- och försvarspolitik (senast i motionen 1978/79:594). Den allvarliga bild vi tecknat kvarstår: en ständigt växande kapprustning, ökande klyftor mellan och inom länderna, behovet av insatser för fred och nedrustning. Kriserna i och har påmint oss både om säkerhetspolitikens skilda dimensioner och om alla länders beroende sinsemellan. De har också åskådliggjort risken av att en utomeuropeisk konflikt får återverkningar i , den del av världen där supermakterna samlat enorma vapenkrafter i människor och förstörelsevapen. har även ställts i centrum genom den sovjetiska uppbyggnaden med de medeltunga, kärnvapenbärande SS 20-robotarna och NATObeslutet om en modernisering av sina kärnvapensystem, som innebär att nästan 600 kärnvapenbärande medeldistansrobotar placeras i ett antal europeiska medlemsländer. Den socialdemokratiska partistyrelsen har i ett uttalande med skärpa vänt sig mot att på detta sätt höja den nuvarande redan katastrofalt höga kärnvapennivån i . Vi beklagar att det inte var möjligt att samla de övriga riksdagspartierna bakom ett aktivt ställningstagande till förmån för en uppmaning till supermakterna att besinna sitt ansvar för världsfreden. Ökade konflikter mellan supermakterna innebär ett militärt hot som berör hela mänskligheten. En fortsatt kapprustning som kan spridas långt utöver supermakternas krets skulle vidare innebära ett nytt bakslag i kampen mot fattigdom och svält och skulle dra bort resurser som är helt nödvändiga för att skapa drägligare levnadsvillkor för folkflertalet i världen. Kapprustningens centrum ligger i . Här står 10 000 kärnvapen mot varandra. Både Warszawa- och NATO-pakterna har beslutat att drastiskt öka sina kärnvapenarsenaler i . Härmed ökar riskerna för en ytterligare upptrappning av en vanvettig kapprustning. Rustningsspiralen kan aldrig leda till säkerhet. I stället ökas riskerna för ett kärnvapenkrig i som får konsekvenser för alla folk och stater på vår kontinent. I denna situation har socialdemokratin uppmanat hela folk att ställa sig bakom en appell för fred och överlevnad. Den innebär en vädjan till kärnvapenmakterna att inleda förhandlingar som möjliggör en sänkt kärnvapennivå och minskade rustningar i stället för den farliga upptrappning som pågår. Avspänningsprocessen måste fortsätta och fördjupas. Målet måste vara en verklig nedrustning som leder till varaktig fred. Vad vi här, i korthet, anfört visar på behovet av att ständigt föra en aktiv utrikespolitik som tar sikte på att arbeta för en värld i fred. Det har varit en grundläggande tillgång för vårt lands del att inriktningen av säkerhetspolitiken kunde formuleras i enighet mellan de politiska partierna. Detta manifesterades även i det första betänkandet års försvarsutredning. I samband med försvarsbeslut - dvs. det nu gällande - kunde vi emellertid konstatera att den dåvarande borgerliga trepartiregeringen i väsentliga avseenden gjorde avvikelser från utredningens förslag eller utelämnade väsentliga delar av dess synpunkter och förslag. Vi har utförligt redovisat vår kritik i dessa avseenden i motionen 1976/ 77:1504 samt i reservationer till försvarsutskottets betänkande (FöU 1976/77:13). Vi har upprepat vår kritik och utvecklat våra synpunkter senare, men de har avvisats av den borgerliga riksdagsmajoriteten. försvarskommitté har avlämnat sitt första betänkande som behandlar vår säkerhetspolitik (SOU 1979:42). Även detta betänkande är enhälligt. Vi kan vid en granskning av detta konstatera att kommittén åter anslutit sig till de förslag och synpunkter som rensades ut av den borgerliga trepartiregeringen . Det är vidare så att kommittén också tagit upp förslag till utvecklingslinjer från de socialdemokratiska partimotionerna . Det gäller t. ex. vad vi anfört om utformningen av den svenska politiken som ett stöd för de små staterna, utfästelser om nedrustning, kärnvapenpolitiken, kontrollen av rustningarna, återhållsamhet i vår egen vapenexport och sambandet mellan den allmänna ekonomiska och sociala politiken samt försvarsviljan. En granskning av vad den nya borgerliga trepartiregeringens försvarsminister uttalat om säkerhetspolitiken blir mot denna bakgrund en besvikelse. Regeringen har inte gripit tillfället att åter skapa enighet om målen m. m. för den svenska säkerhetspolitikens inriktning. Vi finner detta djupt beklagligt. Ett svenskt totalförsvar står inför många olika uppgifter vid kriser och konflikter i vår närmaste omvärld. Det skall möjliggöra en rimlig försörjning. Befolkningen skall kunna skyddas och undsättas vid hot och angrepp. Kränkningar av gränser och territorium skall kunna avvisas. Totalförsvaret skall - tillsammans med säkerhetspolitikens övriga instrument - genom sin sammansättning och styrka kunna avhålla från hot och angrepp men också kunna möta sådana. Som en följd av att vi upprätthåller en försvarsorganisation har vi möjligheter att förse FN med militär trupp m. m. att sättas in vid olika krishärdar. försvarskommitté har i sitt första betänkande mer i detalj redovisat totalförsvarets uppgifter i skilda säkerhetspolitiska situationer. Bedömningen av totalförsvarets styrka och avvägning mellan dess olika delar är bl. a. beroende av vilka situationer man kan räkna med att vårt land kan ställas inför. Få föreställer sig visserligen att en omedelbar risk för krig eller annan aggression, som skulle vara riktad mot , är aktuell. Men ingen kan i förväg med säkerhet göra bedömningar av sannolikheten för att allvarliga kriser och konflikter - berörande - bryter ut och vilken karaktär de i så fall kan komma att få. Det krävs därför att vi i försvarsplaneringen beaktar olika alternativ utan att låta t. ex. konsekvenserna av vissa särskilt studerade angrepps- och krisfall få bli styrande för totalförsvarets utformning och uppbyggnad. I krislägen måste varje medborgare göra insatser och uppoffringar, anpassade till envars personliga förutsättningar och de skilda totalförsvarsgrenarnas behov. Under fredstid kan kraven på insatser bli olika stora. Det militära försvaret ställer de mest långtgående kraven, både antals- och tidsmässigt. Som en grund för detta tjänar den allmänna värnplikten. Den kan ge det militära försvaret bredd och kvalitet, men den är också en viktig garanti för att försvarsmakten blir föremål för en folklig insyn, kontroll och påverkan. För att folkförsvaret skall kunna fungera väl krävs inte bara en god utbildning, en fungerande organisation och lämplig materiel utan även att de värnpliktigas ekonomiska och sociala förhållanden förbättras samt att deras utbildning demokratiseras. Men även för andra delar av totalförsvaret behövs - med stöd av en pliktlagstiftning - omfattande förberedelser i fredstid. Totalförsvaret kan inte uteslutas från den samhällsekonomiska och statsfinansiella bedömning som gäller för hela den offentliga sektorn. De kraftigt försämrade statsfinanserna som följt av det borgerliga regeringsinnehavet är ett tungt argument för en stark sparsamhet när det gäller försvarsutgifterna. Vi anser det som betydelsefullt att hålla fast vid den inriktning av försvaret som vi ställde oss bakom vid försvarsbeslut. Vi konstaterar att de förslag som lagts fram av den borgerliga regeringen innebär väsentliga avsteg från detta beslut i vad gäller civilförsvar, ekonomiskt försvar och övrigt totalförsvar. Detta kan inte tolkas på annat sätt än att regeringen eftersträvar en annan avvägning inom totalförsvaret med starkare relativ tonvikt på det militära försvaret. Vi noterar också att någon besparing inte föreslås för det militära försvaret. Detta får tas som uttryck för den borgerliga regeringens prioriteringssyn på olika samhällsändamål. I det följande lägger vi fram förslag som innebär en annan omfattning och avvägning av resurserna till totalförsvaret. I propositionen erinrar försvarsministern om att vårt lands ekonomiska styrka har en säkerhetspolitisk betydelse. Vi delar denna uppfattning men tvingas konstatera att genom en omfattande utlandsupplåning och en väsentligt försvagad statsbudget - där nu statsskuldräntorna överstiger anslagen under försvarshuvudtiteln - har den borgerliga politiken fört in i en mer utsatt situation som även från säkerhetspolitisk synpunkt inger oro. I våra motioner (1976/77:1504, 1977/78:429 och 1978/79:594) har vi redovisat socialdemokratins syn på det militära förvarets utveckling. Vi har därvid betonat den allmänna värnplikten som grund för nationens försvar. När det demokratiska samhället finner sina grundläggande värden satta på spel i tider av kriser och andra hot mot dess frihet och oberoende, måste det träda upp till försvar. Detta försvar kan bara utövas av folket självt. En stark och levande demokrati kan inte överlåta åt andra att utöva försvaret. Den demokratiska insynen i och kontrollen av försvaret skulle kunna vidgas genom ett ökat lekmannainflytande, bl. a. genom inrättande av lekmannastyrelser i det militära försvaret. Vi kommer därför att noga följa regeringens behandling av betänkandet från försvarsmaktens ledningsutredning om lekmän i förvaret (SOU 1979:84). Ett väl utvecklat folkförsvar med en till detta avpassad teknik spelar också en viktig roll för att understryka det övergripande målet för vår säkerhetspolitik, nämligen att vi är ett alliansfritt land som inte hotar någon annan stat. För att en försvarsorganisation, grundad på allmän värnplikt, skall kunna fylla sin uppgift krävs en väl fungerande utbildnings- och övningsverksamhet som också i största möjliga utsträckning beaktar de kunskaper och erfarenheter de värnpliktiga har från utbildning och yrke. Det är också viktigt att pågående arbete för att utveckla och förbättra metoderna för utbildning och ledarskap förs vidare. Tillsammans med en god allmänutbildning och en demokratisering av förhållandena inom försvaret bör detta kunna leda till goda utbildningsresultat för både värnpliktiga och befäl. Av stor betydelse blir även möjligheterna att bland de värnpliktiga rekrytera yrkes-, reserv- och värnpliktigt befäl. Genom att förverkliga den nya befälsordningen enligt de riktlinjer vi uttalat oss för och genom att även för övrigt befäl sträva efter att ge större uppgifter och ansvar bör det vara möjligt att åstadkomma en förbättrad utbildningsorganisation. Den försvarsekonomi vi förordar medför att det militära försvaret kommer att förfoga över lägre anslag än vad regeringen föreslår. Detta skärper kravet på en god planering i vad avser både personal och materiel. Den tidigare borgerliga trepartiregeringens hantering av flygplansfrågan, varvid hundratals miljoner kastats bort utan reell betydelse för försvaret, visade på att utrymme för besparingar finns. En fortsatt begränsning av antalet anställda av samtliga kategorier - inom försvaret är ofrånkomlig. Det är då nödvändigt att ta till vara olika rationaliseringsmöjligheter. Vi vill i detta sammanhang bl. a. peka på flygindustrikommitténs förslag om en för försvaret sammanhållen flygindustriell organisation, vilken bör kunna innefatta uppgifter som är av myndighetskaraktär. Behövliga förändringar måste emellertid alltid genomföras med beaktande av de anställdas sociala krav. Medan vi själva i hög grad genom egna beslut kan påverka utbildnings- och fredsorganisationens utveckling, är vi när det gäller den tekniska utvecklingen i hög grad beroende av vad som händer i andra länder. Sedan den tekniska prognosen för det svenska försvaret utarbetades har det skett en omfattande diskussion i och rörande den tekniska militära utvecklingen. En översyn av vår prognos gjordes 1978. Genomgående har man pekat bl. a. på hur underrättelsetjänsten kommer att bli avsevärt effektivare genom olika slag av sensorer och databehandling, hur nya precisionsvapen kan utvecklas samt hur den enskilda vapenbäraren får ökad effekt. Men kan även vissa tekniskt avancerade vapensystem göras allt enklare att handha, sköta och underhålla. Beroendet av komplicerade och kostnadskrävande vapensystem och vapenbärare bör man sträva efter att minska. Detta är fördelaktigt även med hänsyn till att dessa blir allt sårbarare genom bl. a. deras beroende av baser och andra fasta anläggningar. Denna utveckling måste vi noga beakta när det gäller dess påverkan på våra egna försvarsmetoder och vår försvarsorganisation. Ökad vikt måste läggas vid åtgärder som försvårar en eventuell angripares angrepp och minskar dess verkan. Våra naturliga försvarsbetingelser måste kompletteras med rörlighet, utspridning och basoberoende. Men den tekniska utvecklingen ger oss också särskilda möjligheter som bör utnyttjas, t. ex. i fråga om pansarvärnsvapen och minor samt luftvärns- och kustrobotar. Mycket talar enligt vår mening för att utvecklingen gynnar en defensiv inriktning av försvarsansträngningarna och att därför en systematisk inriktning häremot kan ge effektiv försvarsmateriel till rimliga kostnader. Om det militära försvaret består av många förband, som kan utnyttja olika former av skydd och som förses med lämplig beväpning, bör man kunna skapa en i vid mening uthållig organisation och därigenom få en eventuell angripare att avstå från att rikta hot eller angrepp mot vårt land. Vi konstaterar sammanfattningsvis att säkerhetspolitiska, tekniska och ekonomiska motiv talar för att ännu mera än tidigare omstrukturera det militära försvaret till ett folkförsvar, som tar till vara de möjligheter som den tekniska utvecklingen ger. Vi finner också att dessa uppfattningar har stöd av försvarspolitiska bedömare, både inom och utom vårt land. Vi håller i ekonomiskt avseende fast vid våra tidigare ställningstaganden. Vi har därvid utgått från att ställningstagande i flygplansfrågan ligger fast. För att totalförsvaret skall ha den avsedda effekten är det nödvändigt att beakta det samlade resultatet av våra försvarsansträngningar. Allvarliga brister på ett område kan leda till att tilltron hos medborgarna nedgår även för andra delar av totalförsvaret. Mot denna bakgrund är behandlingen från regeringens sida i budgetpropositionen av civilförsvar, ekonomiskt försvar och övrigt totalförsvar utomordentligt beklaglig. För civilförsvaret föreslår den borgerliga regeringen följande åtgärder: o en minskning av civilförsvarets verksamhet med o civilförvarets framtida utbildningskapacitet låses till dagens nivå o ett upphävande av skyddsrumsbeslut, ett beslut som bekräftades . försvarsbeslut innebar att man för militärt försvar och civilförsvar lade fast en ram vilken senare skulle justeras med hänsyn till prisutvecklingen (nettoprisindex). För civilförsvarets del kunde vi konstatera att de borgerliga ledamöterna försvarsutredning anslöt sig till s-ledamöternas förslag. Försvarsministern i den dåvarande och den nuvarande trepartiregeringen intog dock i pressuttalanden en i grunden negativ inställning till civilförsvarsutgifternas omfattning. Det nu framlagda förslaget om en sänkning av ramen med 7 milj. kr. Skulle regeringen ha föreslagit motsvarande minskning av det militära försvarets utgifter nästa budgetår skulle det ha inneburit en sänkning med ca 450 milj. kr. Enligt vår mening bör man låta eniga försvarsbeslut beträffande civilförsvaret gälla. Att förfara annorlunda skulle vara motiverat endast om man redan nu ansåg sig kunna förelägga förslag om en reduktion av civilförsvarets uppgifter, oberoende av arbetet inom 1978 års försvarskommitté. Då något sådant underlag eller förslag inte lagts fram, anser vi att civilförsvarets utgiftsram exkl. skyddsrum (i prisläge ) bör fastställas till . Vid ett bifall härtill bör regeringen bemyndigas att vidta erforderliga ändringar av bemyndiganden och betalningsmedel under anslaget G 1. Civilförsvarets utbildningsverksamhet skall enligt försvarsbeslut omfatta ca 290 000 utbildnings- och övningsdagar när den fastställda krigsorganisationen genomförs, vilket beräknats ske . Beroende på bristande ekonomiska resurser beräknas kapaciteten nu till ca . Skulle denna kapacitet bli bestående behövs bara tre civilförsvarsskolor. Vid en utökad utbildningskapacitet - innefattande även en utökad vapenfri utbildning - behövs flera skolor. anser att man i avvaktan på nästa försvarsbeslut bör ha kvar de fyra nuvarande skolanläggningarna. I budgetpropositionen föreslår dock regeringen en påbörjad avveckling av Katrineholmsskolan. Vi motsätter oss detta förslag av främst följande skäl. försvarskommitté har bl. a. begärt av totalförsvarets myndigheter ett underlag för att få personalförsörjningen i totalförsvaret belyst. Kommittén har pekat på skilda vägar för att uppnå en effektivare personalförsörjning än och därvid framhållit möjligheten av att i större utsträckning utnyttja vapenfria; denna fråga aktualiserade vi i motionen 1978/79:594. Om man, som regeringen nu förordar, avvecklar Katrineholmsanläggningen innebär det att man i praktiken föregriper arbetet i försvarskommittén och därmed försvarsbeslutet. har ju också ansett nuvarande bedömnings- och beslutsunderlag alltför osäkert för att föreslå ett så långsiktigt beslut som en nedläggning innebär. bör därför nu avslå regeringens förslag om en nedläggning av civilförsvarsskolan i . Vad vi här anfört innebär vidare att vi, under ovan angivna förutsättningar, vidhåller inrättandet av den fjärde civilförsvarsskolan i . Vid riksdag fattades beslut om en ny ordning för planering och finansiering av skyddsrumsbyggandet. Det nya beslutet har efter mycket omfattande förberedelser, vilka i kommunerna bl. a. inneburit upprättande av skyddsrumsplaner, trätt i kraft . För att detta system skall bli verklighet krävs emellertid ett system som innebär att de medel som är erforderliga med hänsyn till skyddsrumsplaner etc. också ställs till förfogande. Skyddsrumsramens storlek kan påverkas av en rad olika faktorer inom byggandet, främst bostadsbyggandets utveckling. I motionen 1976/77:1504 framhöll vi mot denna bakgrund att erfarenheterna fick visa om en omprövning av den då anvisade ramen borde ske. pekar i sin programplan på ett behov av bemyndigande för skyddsrumsbyggande om ca 315 milj. kr., vartill kommer vissa medel för bl. a. bristtäckning. 1 budgetpropositionen föreslås ett bemyndigande om 250 milj. kr. Med hänsyn till den osäkerhet som av ovan nämnda skäl föreligger t. ex. om bostadsbyggandets omfattning skulle detta ha kunnat vara acceptabelt, därest regeringen inte föreslår att riksdagsbeslut, som alltså trätt i kraft, skall sättas ur spel. På annat sätt kan man nämligen inte uppfatta regeringens uppdrag till skyddsrumsutredningen att ånyo överväga bl. a. var skyddsrum skall byggas. Vi vill också påpeka att det för landets kommuner m. fl., som lagt ned ett omfattande arbete på skyddsrumsplanerna, måste framstå som besynnerligt att gällande, införda lagstiftning förs åt sidan. Det kan inte .skapa respekt för statsmakternas handlande. För allmänheten måste det framstå som om regeringen vill eftersätta medborgarnas behov av skydd i krigstid. Vi anser det betydelsefullt att man håller fast vid grunderna i nu gällande skyddsrumsplanering. Skall ändringar ske i denna, bör först få ta ställning till ett ordentligt underlagsmaterial, som måste sättas in i sitt hela försvarspolitiska sammanhang. bör därför besluta att gällande planering skall ligga fast. Skulle skyddsrumsramen i form av bemyndigande om 250 milj. kr. ej räcka till, bör regeringen återkomma till och på tilläggsbudget begära ytterligare bemyndiganden. Detta bör ges regeringen till känna. Förberedelserna års försvarsbeslut syftade till att detta skulle vara ett totalförsvarsbeslut, dvs. mer i detalj lägga fast riktlinjerna för den kommande femårsperioden för samtliga delar av totalförsvaret. Detta beslut innebar emellertid på en viktig punkt att den avsedda långsiktigheten saknades, nämligen när det gällde det ekonomiska försvaret. I vår motion 1976/77:1504 yrkade vi därför att ett långsiktsprogram i ekonomiskt avseende skulle fastställas för denna gren av totalförsvaret. Vi kan nu konstatera att de gångna årens medelsanvisningar inneburit mycket kraftiga avvikelser från de fastlagda målen. Anslagsgivningen de enskilda budgetåren har svarat mot av vad som skulle ha behövts för att uppnå målen. Liksom i fråga om civilförsvaret kan vi alltså konstatera att de borgerliga regeringarnas intresse för ett balanserat totalförsvar är ringa; man prioriterar konsekvent det militära försvaret framför de övriga grenarna av totalförsvaret. I det närmast katastrofala budgetläge till vilket den borgerliga regeringspolitiken fört vårt land har vi inte ansett det möjligt att föreslå de anslagsökningar för det ekonomiska försvaret som i sig skulle vara motiverade. Utsikterna för framstår ju inte heller som särskilt gynnsamma. Det är likväl angeläget att framhålla nödvändigheten av fasthet i den ekonomiska resurstilldelningen. Kraven på att överväga nya metoder och utvinna bästa effekter ur existerande inom folkförsörjningen växer därför. Det ökade internationella beroendet gör att försörjningskraven aktualiseras över ett vidare spektrum . Den säkerhetspolitiska utvecklingen i har genom sina kraftiga prishöjningar illustrerat hur bräcklig vår försörjning med olja och bensin etc. är. Den borgerliga oföretagsamheten på detta område har redan visat sig dyrbar för vårt land; den kan bli än kostsammare framöver. Enligt vår mening måste en beredskapsplan nu utarbetas, färdig att tas i bruk om drabbas av en kris i oljetillförseln. I grunden kan endast en effektiv närings-, sysselsättnings- och regionalpolitik skapa de grundläggande förutsättningarna för det ekonomiska försvaret genom att den dels allmänt sett stärker vår ekonomi, dels möjliggör en långsiktig säkerhetspolitisk planering. Därför är de åtgärder vårt parti föreslagit för att bl. a. stimulera forskning och utveckling, ställa medel till förfogande för näringslivets investeringar, öka bostadsbyggandet och satsa på nya industriella utvecklingsområden viktiga också för det ekonomiska försvaret. Den samordnade planeringen inom bl. a. basnäringarna är på samma sätt nödvändig om man t. ex. skall uppfylla försvarskommittés uttalande att samhällsutvecklingen i viss utsträckning måste påverkas av säkerhetspolitiska hänsyn. Det ekonomiska försvaret arbetar med flera metoder för att åstadkomma den avsedda uthålligheten. Till stor del är det fråga om en lagring, bekostad av statliga medel. För oljan m. m. finns dock särskilda, avgiftsfinansierade program. Det kan enligt vår mening finnas skäl att man även för andra varugrupper överväger motsvarande anordningar. Bristen på stabilitet i den internationella ekonomin talar för att den typen av överväganden bör tillmätas ökad vikt. Detta kan också leda till krav på en förnyad prövning av befintliga principer för val av varugrupper för lagring m. m. liksom för produktionsplanläggning för varor som ej lagras. Det är enligt vår mening nödvändigt att man inför det kommande försvarsbeslutet gör överväganden i de riktningar vi här förespråkat. Detta bör ges regeringen till känna, som underlag för berörda myndigheters och försvarskommitténs arbete. Även i fråga om behandlingen av anslaget till övrigt totalförsvar framträder den förändrade avvägning som årets budgetförslag innebär för försvarspolitiken.