mot · G2021508 · 1979-01-24 00:00:00 — Socialdemokraternas krav på en övergripande struktur- och sysselsättningsplanering för hela handelsstålsindustrin har vi redan redovisat. I denna fråga är vi helt eniga med de anställdas organisationer. Även fackförbundens övriga krav ställer vi oss bakom. Vi anser sålunda att regeringen bör ta initiativ till en ägarsamordning på det sätt som de fackliga organisationerna kräver. Mot bakgrund av erfarenheterna från bildande vill vi understryka att uppgörelserna bör baseras på mera affärsmässiga principer. Vi är för vår del beredda att sedan anslå de finansiella resurser som är nödvändiga för också de mindre verkens rationella struktur och utveckling. Den dåvarande trepartiregeringen lade fram förslag om ett lånesystem för specialstålsindustrin. I samband med behandling redovisade vi i en partimotion vår syn på branschproblemen och på vilka åtgärder som var nödvändiga för att lösa dessa problem. Vår uppfattning var på avgörande punkter en annan än regeringens. Den grundläggande svagheten i regeringsförslaget var att det helt saknades riktlinjer för en fortsatt strukturomvandling inom branschen. Detta var särskilt anmärkningsvärt mot bakgrund av att det då förelåg ett omfattande utredningsmaterial som också innefattar en rad förslag till konkreta åtgärder. presenterade sin rapport . Också regeringen var medveten om behovet av åtgärder. Dåvarande industriministern framhöll i regeringspropositionen att det finns ett stort behov av strukturrationaliserande åtgärder inom specialstål- och stålgjuteriindustrierna. Regeringen underlät dock att ta erforderlig ställning till de akuta sakfrågorna. Vi var starkt kritiska mot denna passivitet, som vi förutsåg skulle komma att få negativa konsekvenser för branschens utveckling i det längre tidsperspektivet. Denna slutsats delades av de fackliga organisationerna. Också inom stora delar av branschen var man av samma uppfattning. De hittillsvarande samverkansförsöken har i allt väsentligt begränsats till produktbyten mellan företagen. De positiva effekterna härav skall inte underskattas. Vi delar dock specialstålutredningens uppfattning att denna framkomstväg numera är starkt begränsad. Vad som krävs är en mera omfattande samverkan över de nuvarande företagsgränserna i samtliga verksamhetsled. Som vi framhöll i vår partimotion utgör den nuvarande ägarsplittringen ett hinder för en mera rationell struktur inom svensk specialstålsindustri. Även regeringen erkände i propositionen att så är fallet. Detta har också gång på gång understrukits av de anställdas organisationer. På denna punkt fanns sålunda en mycket stor enighet. Denna enighet delas numera även av de berörda företagen. Detta visas inte minst av det faktum att de försök till samarbete mellan företagen som gjorts med få undantag baseras på en förändring av ägarförhållandena. Som bekant har olika förslag om ägarsamgåenden eller företagsköp avlöst varandra . De försök till samordning som gjorts har dock varit fruktlösa. Att en viss samverkansidé inte leder till något konkret resultat behöver självfallet inte nödvändigtvis vara ett bakslag. Det är inte heller detta vår kritik avser. Däremot har utvecklingen visat att vi dess värre hade rätt i de farhågor vi redovisade i vår partimotion . 1 avsaknad av övergripande riktlinjer försöker företagen finna olika dellösningar på strukturproblemen. Detta är av flera skäl en otillfredsställande utveckling. Ett skäl är helt uppenbart, nämligen att det finns stora risker att en viss dellösning kan vara felaktig ur branschens och samhällets synvinkel. Det är också så att en uppnådd samverkan mellan två parter kan låsa branschstrukturen för avsevärd tid. Detta blir särskilt sannolikt när endast företagsekonomiska värderingar är vägledande. Det torde då finnas en mycket stark önskan hos de berörda parterna att för egen del söka tillgodogöra sig de vinster som samordningen ger innan initiativ till ytterligare strukturförändringar tas. Som nämnts har dock försöken inte givit några konkreta resultat. Att man på detta sätt gång på gång försöker och sedan misslyckas rymmer emellertid i sig en fara. Seriösa samgåendediskussioner kräver en mycket stor öppenhet företagen emellan. Diskussionerna sker ofta under stark tidspress samt binder och anstränger hårt en ofta stor del av ledningsresurserna i de deltagande företagen. Misslyckade samordningsförsök följs därför regelmässigt av en period då man inte är öppen för nya diskussioner om strukturfrågor. Även olyckliga låsningar i relationerna mellan företagen kan bli följden. Det finns därför risk för att svårigheterna att lösa samverkansproblemen ökar i takt med antalet misslyckade försök. Riksdagsbeslutet innebar att särskilda lånemedel ställdes till specialstålsindustrins och stålgjuteriindustrins förfogande. Den totala ramen var , varav 600 milj. kr. i form av statliga kreditgarantier. För att handlägga låne- och garantiärendena skapades en särskild delegation, den s. k. strukturdelegationen. Enligt vad vi erfarit har delegationen behandlat ett mycket begränsat antal låneansökningar från specialstålsföretag. Några ansökningar har dragits tillbaka eller avslagits. Antalet beviljade ansökningar är tre. Sammanlagt har beviljats ca 180 milj. kr. i lån och 190 milj. kr. Syftet med det finansiella stödet är att underlätta strukturomvandlingen inom branschen. Med möjligen ett mycket begränsat undantag har de givna lånen och garantierna inte haft något samband med strukturella förändringar inom branschen. Vi skall inte här upprepa vår kritik mot detta enligt vår mening felaktiga sätt att möta specialstålsindustrins problem. Låneverksamheten är tidsbegränsad och upphör enligt beslut i och med utgången av . Det finns dock anledning att uppmärksamma en mycket väsentlig punkt. Strukturdelegationen har enligt riksdagsbeslutet ett ansvarsområde som sträcker sig betydligt längre än till enbart rena finansieringsärenden. I regeringens direktiv sägs sålunda att delegationen skall ta initiativ till, följa och stödja strukturomvandlingen inom specialstålindustrin. Delegationen har inte kunnat genomföra denna viktiga del av sina arbetsuppgifter. Den främsta anledningen härtill är-som vi också framhöll i vår partimotion vid riksdagsbehandlingen - att delegationen saknar varje form av riktlinjer från regeringen för sitt arbete i detta avseende. Medan de borgerliga regeringarna underlåtit att vidta åtgärder har tusentals arbetstillfällen försvunnit inom den svenska specialstålsindustrin. minskade antalet anställda med ca 3 000, vilket motsvarade av sysselsättningen i branschen. I sitt gjorda gemensamma uttalande kräver de berörda fackförbunden att regeringen tar initiativ för att samordna utvecklingen inom specialstålsindustrin. Man kräver vidare att regeringen prövar ett av de fackliga representanterna i strukturdelegationen framlagt förslag till ett delstatligt strukturbolag för att undanröja det hinder för den nödvändiga strukturomvandlingen som ägarsplittringen utgör. De fackliga kraven överensstämmer med våra egna, som vi reste för . Vi upprepar nu kravet på att regeringen lägger fram en investerings-, struktur- och sysselsättningsplan för specialstålsindustrin. Planen bör också innehålla ett samlat program avseende forsknings- och utvecklingsarbetet inom branschen. Vidare måste regeringen ta initiativ till en ägarsamordning inom specialstålsindustrin så att en sådan branschplanering blir möjlig. De fackliga organisationerna har lämnat förslag i detta avseende. Vi vill också peka på att vi i vår partimotion om skogsnäringen föreslagit ett särskilt strukturbolag för skogsindustrins i syfte att underlätta strukturomvandlingen inom denna bransch. Mot bakgrund av de senaste årens utveckling är en fortsatt handlingsförlamning helt oacceptabel. Det mycket omfattande investeringsprogram som föreslås för vidkommande innebär att företaget kommer att upphandla stora mängder maskin- och apparaturutrustning. Generaldirektör har i sin utredning pekat på betydelsen av att denna utrustning så långt möjligt köps från svenska leverantörer. I finns ett betydande antal företag som tillverkar utrustning för stålindustrin. För vissa av dessa foretag är denna typ av produktion helt dominerande och därmed avgörande för företagets fortlevnad. Den internationella konkurrensen mellan utrustningstillverkarna är mycket hård. De svenska företagen har att möta stora konkurrenter, som har betydligt större resurser för bl. a. marknadsföring, produktutveckling och kreditgivning. I många fall är dessutom de utländska utrustningstillverkarna ägarmässigt kopplade till stora stålproducenter och kan därigenom få ett försteg i utvecklingsarbetet. Flera svenska tillverkare har också fått sin ställning på marknaden kraftigt försämrad . En bidragande orsak härtill torde ha varit den relativt svaga investeringsutvecklingen inom svensk stålindustri. De projekt som funnits har emellertid också de ofta gått till utländska leverantörer. Även exportframgångarna har varit mycket begränsade. Den möjlighet till ökade leveranser som investeringsprogram innebär måste därför tas till vara. Rätt utnyttjat bör programmet också kunna ge bättre långsiktiga utvecklingsmöjligheter för utrustningstillverkarna. Då tillverkarna var för sig endast har en mycket begränsad del av den utrustning som behövs också inom mera avgränsade projekt är det av största vikt att det kommer till stånd ett nära samarbete mellan företagen. I en del fall finns en sådan samverkan, i andra fall saknas den dock helt. Inte minst viktigt är ett sådant samarbete då det gäller att ta fram nya typer av utrustning. En ökad samverkan är också värdefull vid exportleveranser, särskilt till utvecklingsländerna där kraven på mera kompletta leveranser är särskilt stora. Även för möjligheterna till kreditgivning kan en samordnad försäljning vara betydelsefull. Det skall vidare understrykas att det är av betydelse för svensk stålindustri att inom landet ha en kvalificerad utrustningsindustri. Det aktuella investeringsprogrammet är av en sådan betydelse att det bör ankomma på regeringen att ta initiativ i syfte att öka möjligheterna för att upphandla utrustning inom landet. Gjuteriindustrin består av tre delbranscher: järngjuterier, stålgjuterier och metallgjuterier. Vid metallgjuterierna tillverkas huvudsakligen gjutgods i koppar-, aluminium- och zinklegeringar. Järngjuteriindustrin är såväl sysselsättnings- som produktionsmässigt den dominerande delbranschen. har gjuteriindustrin utretts . genomfördes branschorganisationen, , och industridepartementet en gemensam branschutredning. gjordes en uppföljning i samverkan mellan och statens industriverk. Utredningen visade att gjuteriindustrin hade betydande problem. En långsam efterfrågetillväxt i kombination med en ökad importkonkurrens hade lett till överskottskapacitet inom flera produktområden. Många foretag ställdes dessutom inför krav på omfattande moderniseringar av produktionsapparaten och förbättringar av arbetsmiljön. Enligt utredningens bedömning var en fortsatt strukturomvandling nödvändig inom branschen. En intensifierad samverkan mellan de enskilda gjuteriföretagen och mellan gjuterierna och deras kunder ansågs erforderlig liksom åtgärder för att höja kunskapsnivån - såväl i ekonomiska som i tekniska frågor - i de oftast små eller medelstora gjuteriföretagen. Den socialdemokratiska regeringen föreslog åtgärder för att främja en positiv branschutveckling (prop. beslutade i enlighet med regeringens förslag. Härigenom fick gjuteriföretagen möjligheter att erhålla s. k. strukturgarantilån i syfte att underlätta företagssamgåenden inom branschen. Vidare anslogs medel för att industriverket skulle kunna anställa gjuteriexpertis för att genom uppsökande verksamhet stimulera företagen att planmässigt överväga olika samarbetsformer. För att till branschens företag förmedla forskningsrön och ny teknik inrättades dessutom en särskild konsulentverksamhet. Fr. o. m. /75 omfattas gjuteriindustrin också av utbildningsåtgärder inom ramen för programmet Branschfrämjande åtgärder. Dessa tidsbegränsade åtgärder har fortlöpande förlängts. För innevarande budgetår är anslaget . För /80 har regeringen föreslagit en höjning om . Gjuteriindustrins problem har fortsatt . 1 den utredning som genomfördes konstaterades att minskade antalet järngjuterier med drygt 30 stycken, vilket innebar en minskning av antalet enheter med ca 1/4. Antalet anställda minskade med drygt 500 personer, vilket motsvarade av sysselsättningen . För stål- och metallgjuterierna var såväl antalet företag som antalet sysselsatta stabilt. Efter har dock utvecklingen varit mycket negativ. Detta gäller i synnerhet stål- och järngjuterierna där produktionen sjunkit mycket kraftigt. Stålgjuteriernas produktion varår 1978 av produktion. Motsvarande siffra för järngjuterierna var . Antalet företag har fortsatt att minska. Det finns i 86 järngjuterier mot 1974. Sysselsättningen har minskat med . Enbart lades 10 företag ned, och sysselsättningen sjönk . Antalet stålgjuterier har minskat från 17 till 11 . Importens andel av den svenska gjutgodsförbrukningen har ökat markant. För såväl stål- som järngjuterierna kan konstateras att de hittillsvarande branschåtgärderna varit otillräckliga. genomförde en särskild studie av stålgjuteriindustrin. Enligt utredningens bedömning bör dels antalet gjuterier minskas kraftigt, dels en väsentligt ökad specialisering ske mellan företagen. Denna omstrukturering bör enligt utredningen ske snabbt. Situationen inom stålgjuteriindustrin föranledde den tidigare trepartiregeringen att som redan nämnts föreslå vissa nya lånemöjligheter förbranschen. Däremot undvek man- liksom i frågaom specialstålsindustrin - att ta ställning i de akuta branschfrågorna. Resultatet har också blivit detsamma. Såvitt bekant har inga konkreta åtgärder vidtagits för att komma till rätta med problemen. I propositionen rörande specialståls- och stålgjuteriindustrierna framhölls att järngjuteriindustrin hade med dessa branscher likartade problem. Det meddelades också att det såväl inom som inom berörda myndigheter, företag och branschorganisationer övervägdes lämpliga utvecklingsvägar för branschen. Regeringen sade sig avse att återkomma med förslag i frågan. Som framgått har järngjuteriindustrins situation fortlöpande försämrats. Utvecklingen föranledde industriverket att tillskriva regeringen. Man framhöll bl. a. att läget för branschen var alarmerande. Riskerna var stora för att även långsiktigt livskraftiga företag skulle slås ut. Särskilt de fristående, dvs. inte koncernanknutna, gjuterierna var hårt drabbade. framhöll att branschens effektivitet bäst främjas genom att den nödvändiga strukturomvandlingen genomförs i ordnade former. Om de svenska gjuterierna skall kunna överleva måste man bygga upp slagkraftiga enheter - större specialgjuterier samt regionala servicegjuterier. påvisade att de strukturella förändringarna, dvs. koncentration och specialisering, har långt större betydelse ur produktivitetsförbättrande synpunkt än de rationaliseringsvinster som uppnåddes i de enskilda företagen. För att underlätta en önskad utveckling föreslog verket att också järngjuterierna skulle ges möjligheter att erhålla lån och garantier av det slag som finns för specialstålverken och stålgjuterierna. Regeringen beslutade , dvs. efter det att man skulle återkomma i frågan och 10 månader efter industriverkets framställning att inte vidta några som helst ytterligare åtgärder för järngjuteriindustrin. Enligt uppgifter i pressen anser regeringen att den väntade konjunkturuppgången skall vara tillräcklig hjälp för företagen att på egen hand klara också de långsiktiga problemen. De hittillsvarande omställningsfrämjande åtgärderna för järngjuteriindustrin har som redan nämnts visat sig vara otillräckliga för att lösa strukturproblemen inom branschen. Den utveckling som sker är mycket oroande. Som industriverket framhåller finns stora risker för att även företag med goda utvecklingsmöjligheter slås ut. Sysselsättningen hotas i många företag. En livskraftig gjuteriindustri är också av stor betydelse för gjutgodsförbrukarna. Särskilt gäller detta i fråga om gods i korta serier och för mindre och medelstora kundföretag, vilka har svårt att ersätta svenska leveranser med import. Enligt vår mening är det nu nödvändigt att erforderliga åtgärder vidtas för att på ett planmässigt sätt främja utvecklingen inom järn- och stålgjuteriindustrierna. har under arbetat med problemen inom området. a. en rad s. k. delbranschstudier och överläggningar med företagen har verket funnit flera områden där det genom strukturella förändringar är möjligt att förbättra företagens utvecklingsmöjligheter. Det finns sålunda underlag för en branschplanering. Regeringen bör utarbeta och presentera planer för järn- och stålgjuteriindustriernas utveckling. Genom förslag kommer Grängesbergsgruvornas knytning till järnverket i att förstärkas. Det är därför nödvändigt att långsiktigt tillförsäkra Grängesbergsgruvorna trygghet i leveranserna till järnverket. I aktuella planer för järnverkets malmförsörjning för 1980-talet slås fast att endast malm från gruvorna i och skall användas. De fackliga organisationerna vid har uttalat att detta måste ses som ett åtagande från företagets sida. Vi delar denna uppfattning. Vid Mineralprocesslaboratoriet i pågår lovande försök med nya metoder för framställning av järnsvamp och järnpulver. har föreslagit att erhåller ett rekonstruktionslån för att uppföra försöksanläggningar för dessa tillverkningar. Från facklig sida har man krävt att skall tillföras medel för att utan dröjsmål utreda förutsättningarna för tillverkning av järnsvamp och järnpulver i anläggningar i med sikte på att sådan produktion kommer till stånd. Vidare krävs att tidigare beslutade masugnsförsök med den nya s. k. GP-kulan från det nuvarande kulsinterverket i genomförs av . Dessa krav är enligt vår mening välmotiverade och bör genomföras. Försöket med GPkulan bör kunna påbörjas . Utnyttjandet av sinterverket i är av betydelse för specialstålsindustrins malmförsörjning. Verket har därför en central roll vid en samordning av vissa mindre mellansvenska järnmalmsgruvor, vilkas malmkvaliteter motsvarar specialstålsindustrins behov. sintervek bör därför inte helt låsas till Grängesbergsslig. Finsligen från bör till en del levereras för sintring vid . Mottagningsmöjligheterna i kan uppskattas till finslig . Vi vill i detta sammanhang också peka på de positiva effekter för de mindre järnmalmsgruvorna som ett bättre utnyttjande av masugnen i Spännarhyttan skulle innebära. Genom att i Spännarhyttan skapa ett metallurgiskt centrum förbättras också råvarubasen för flera specialstålverk. Trots att flera utredningar - bl. a. en i industridepartementets regi - har framhållit att en samordning kring Spännarhyttan är angelägen från såväl gruv- som specialstålsindustrisynpunkt har inga samlade grepp tagits. Detta bör vara en prioriterad fråga i den plan för specialstålsindustrins utveckling som vi kräver. Hela den mellansvenska gruvindustrin befinner sig i en bekymmersam situation. För att komma till rätta med branschens långsiktiga problem krävs samordnade och kraftfulla insatser från såväl företagens som samhällets sida. Det är därför nödvändigt att snabbt utarbeta ett långsiktigt handlingsprogram för den mellansvenska gruvindustrin. Ett sådant program kommer att visa vilka insatser som behövs för att åstadkomma en livskraftig verksamhet. Nödvändiga samhällsinsatser för att samordna hela den mellansvenska gruvnäringen och därmed hävda sysselsättningen i Bergslagen måste preciseras. har i sitt fackliga handlingsprogram för gruvindustrin pekat på olika utvecklingsvägar. Mineralpolitiska utredningen beräknas slutföra sitt arbete under innevarande år. Från socialdemokratisk sida lade vi fram ett principprogram för svensk gruvindustris utveckling. Det finns sålunda underlag för ett konkret program. Varken den tidigare trepartiregeringen eller den nuvarande regeringen har emellertid visat någon handlingskraft i vad gäller branschutvecklingen. , och socialdemokraterna har därför beslutat att gemensamt ta fram ett sådant program. De berörda tjänstemannaorganisationerna kommer att inbjudas att delta i arbetet. Arbetet kommer att bedrivas med största möjliga skyndsamhet, och resultatet kommer att vara vägledande för den framtida socialdemokratiska gruvpolitiken. Programmet skall omfatta järn- och sulfidmalmer, industrimineraler och legeringsmetaller. Bland viktiga områden för utredningen kan nämnas prospekteringens omfattning och inriktning samt behoven av processteknisk utveckling. I utredningen skall beaktas såväl tekniska och ekonomiska som miljöaspekter. Inga nya nedläggningar inom gruvdriften bör beslutas - oavsett ägarförhållande i berörda företag - med mindre än att arbetsgruppen fått möjlighet att bedöma gruvdriftens fortsatta bestånd inom ramen för det av gruppen utarbetade programmet. För vissa gruvor har besked fattats om nedläggning. Gruvorna bör emellertid hållas i beredskap med hänsyn till arbetsgruppens allmänna prövning, och företagen bör därför tillse att gruvorna inte vattenfylls. Med stöd av det anförda hemställs 1. att begära att regeringen framlägger förslag för om genomförandet av den samlade utvecklingsplan för som redovisats i motionen, 2. att begära att regeringen tar initiativ till en förändring av ägarfördelningen i i enlighet med vad som anförts i motionen, 3. att begära att regeringen framlägger förslag för till investerings-, struktur- och sysselsättningsplaner för handelsståls-, specialståls- samt järn- och stålgjuteriindustrierna, 4. att begära att regeringen initierar en ägarsamordning inom handelsståls- resp. specialstålsindustrin som möjliggören sådan branschplanering, 5. att begära att regeringen tar initiativ i syfte att öka möjligheterna för och andra stålföretag att upphandla utrustning inom . () () () HANS () () () () () () () () () ()