mot · G2022301 · 1979-03-26 00:00:00 — Motion 1978/79:2301 av m. fl. med anledning av propositionen 1978/79:143 om barn och kultur Det är den tid när föremål som tidigare överlåtits men aldrig utbytts, bortskänkts men aldrig saluförts, förvärvats men aldrig köpts: dygd, kärlek, övertygelse, vetande, samvete, när med ett ord allt har blivit en handelsvara. Regeringens proposition om barnkulturen anger fyra vägledande riktlinjer: 1) Strävan att ge barn tillgång till all kultur - inte bara särskild barnkultur 2) Insatserna skall sättas in i de miljöer där barnen redan vistas 3) Barns egen skapande verksamhet måste främjas 4) De eftersatta grupperna bland barnen måste uppmärksammas särskilt. Dessa målsättningar låter självfallet bestickande - få torde ha något att invända. har de inte följts upp, vare sig i analysen eller i de konkreta förslag, som propositionen anger. Det allvarligaste med regeringens barnkulturproposition är inte vad som står i den, utan vad som utelämnas. Därmed undviker regeringen att diskutera barnen i det kommersiella samhället, liksom den undviker att ta upp en diskussion om vilka barn som exploateras hårdast av barnkulturindustrin. Klasskillnader i samhället förvandlas till föräldraintressen. Härigenom kommer de förslag som ställs i första hand att gynna medelklassens barn i . Det belopp om 7,5 milj. kr. regeringen är beredd att avsätta är därtill helt otillräckligt på detta eftersatta område. Samma förfaringssätt och samma felsyn som präglar den s. k. nya kulturpolitiken går igenom också när det gäller barnkulturpropositionen. har kulturlivet alltmer kommersialiserats och industrialiserats. Detta tilsammans med facklig organisering och kamp från bl. a. kulturarbetarnas sida framtvingade en statlig kulturpolitik. En kulturpolitik fylld av vackra målsättningar, men där avsaknaden av strategi och ideologisk grundsyn inneburit att kulturpolitiken i mångt blivit en distributionsfråga ämnad att skyla över klassmotsättningarna och dämpa det kapitalistiska samhällets skadeverkningar. Åtgärder riktade mot kulturkommersialismen saknas. Inte heller relateras åtgärder inom det kulturpolitiska området till satsningar på andra områden. 1 1978/79. Under denna rubrik i propositionen behandlas dels avgränsningen av barnkulturen gentemot vuxenkulturen, dels också kulturindustrin. Föredraganden framhåller att en skarp gräns inte får dras mellan barn- och vuxenkultur och därför avvisas barnkulturgruppens förslag om en kvotering av resurserna inom teatrar, musikinstitutioner och museer. Självfallet kan ingen skarp gräns dras; får inte det faktum att barn växer in i vuxenkulturen tas till intäkt för att bortse ifrån det faktum att barnen kräver särskilda åtgärder och resurser. I så fall blir denna insikt bara en förevändning för att inte göra någonting. Man hade förväntat sig att den nya kulturpolitiken särskilt skulle ha inriktat sig just på barnens behov men utvecklingen har visat att så inte blivit fallet. Detta är en brist som kommer att få skadeverkningar . Vad som saknas under detta avsnitt i propositionen är en diskussion om hur barnen påverkas av det klassamhälle de lever i. En analys av vilka särskilda åtgärder inom andra områden - en bra och gratis barnstugeplats åt alla barn, sex timmars arbetsdag med oavkortad lön, ett meningsfylltjobb.en trygg fysisk miljö - som påverkar också barnens kulturella situation. En analys och diskussion om vad åtskiljandet mellan produktionslivet och privatlivet betyder för barnens kulturella situation. Det faktum att barnen alltmer isoleras inom privatsfären och därmed avskärmas från arbetslivet har inneburit att barnen i stigande grad skiljts ut som en särskild befolkningsgrupp i samhället och därmed underlättat kulturindustrins exploatering av dem. Den analys av kulturindustrin och dess skadliga verkningar som regeringen presterat i sin proposition är bland det torftigaste som presenterats inom detta område. Det må vara naturligt för en regering som hyllar laissezfaire-principen inom alla områden att vägra ta ställning till restriktioner mot den multinationella kulturindustrin. Men att också hylla densamma visar inte bara okunskap utan också en cynism som i sammanhanget ter sig obegriplig. I propositionen framhålls sålunda: Det är emellertid inte rimligt att ensidigt framhäva de negativa sidorna av kommersiell verksamhet. I och med att kulturprodukter sprids genom massmedier och säljs på marknaden till överkomliga priser når också produkter av bra kvalitet ut till många människor. Modern teknik och marknadsföring måste även kunna användas som värdefulla kulturpolitiska instrument. Det kännetecknande för kulturindustrin är just att den förvandlat kulturen till en vara, industriellt massproducerad på ett sätt som inverkar inte bara på dess form utan också på dess innehåll. Den ingår, som kommunisterna framhåller i sitt kulturpolitiska program, i en medvetandeindustri som påverkar arbetarklassen och hela folket. Den förutsätter och bevarar förtryck och fortsatt kulturell fattigdom såväl i arbetet som . Den är en del av en kulturimperialism, vilken söker påtvinga alla folk och klasser ett kulturmönster som ari de multinationella företagens intresse. Särskilt drabbas barnen och då speciellt de barn som också i övrigt berövas ett bra kulturutbud, låginkomsttagarnas barn, barnen i glesbygderna, barnen i de nya betongförorterna och invandrarbarnen. Utmärkande för det regelsystem kulturindustrin utnyttjar är att den använder sig av starka effekter och förenklingar. Världen visas upp styckevis och delt och utan inbördes sammanhang. Utmärkande för den är vidare att den använder sig av upprepningar som ett vapen avsett att döva och passivisera genom att skapa en falsk trygghet i en splittrad värld. Kulturen bör enligt vpk:s mening i stället vara ett redskap att bearbeta och förändra verkligheten. Vad propositionen bortser ifrån är dels det faktum att kulturindustrin griper djupt in i barns och ungdomars vardag och därmed bidrar till att forma och förvrida de behov som är själva förutsättningen för försäljningen av dess varor, dels att kulturindustrin inte bara säljer en viss vara utan en hel livsstil, där t. o. m. själva inköpet förvandlats till en upplevelse. De resurser kulturindustrin förfogar över är miljardbelopp jämfört med vad alternativen får. Därför krävs inte bara mer resurser till alternativen utan framför allt en strategi för att bekämpa kommersialiseringen och dess skadeverkningar. En strategi som i sig också innebär restriktioner för vissa företeelser. Vpk har under en rad år fört fram förslag om en parlamentariskt förankrad statlig utredning om kommersialismens verkningar pä kulturområdet, förslag som f. ö. stöddes av barnkulturgruppen. En sådan utredning skulle framför allt uppmärksamma: O ägandeförhållandena inom kulturindustrin o importen av kulturprodukter till (även för ) O marknadsföring och distribution (metoder, kanaler) O det kommersiella språket och dess effekter på människorna O effekterna av de statliga insatserna på kulturområdet i förhållande till det fria kommersiella utbudet o kulturindustrins utveckling i anknytning till utvecklingen av massmedia och reklam o effekterna av arbetsmarknadspolitiska satsningar inom kulturindustrin, samt utarbeta förslag till: samhälleliga insatser som kan göra sig gällande mot det kommersiella utbudet och restriktioner som kan dämpa den kommersiella kulturens accelererande expansion. Mycket av ovanstående finns redan dokumenterat men det är spritt på skilda händer. Ett samlat grepp saknas och de analyser som gjorts har i stor utsträckning disuterats endast på tjänstemannanivå. Utredningen skulle mot bakgrund av redan befintlig dokumentation dock snabbt kunna presentera förslag inom särskilda områden. Åtgärder för att främja barns kulturaktiviteter finns en rad kulturpolitiska instrument man kan använda sig av för att skapa en kultur bland, för och med barn. Av dessa instrument har propositionen bara tagit fram en bråkdel och de väsentligaste saknas. Barnkulturgruppen angav i sin rapport flera konkreta förslag som skulle kunna realiseras . Styrkan i dessa förslag var att de anknöt till barnens vardag, till den miljö där de lever och vistas, till förskolorna, ungdomsgårdarna och bostadsområdena. Styrkan i dem var vidare att de inte bara anknöt till barns eget skapande, till strävan att ge alla barn - också glesbygdsbarn och låginkomsttagarnas barn osv. - tillgång till ett kvalitativt bra kulturutbud, utan också att många av förslagen innebar att man särskilt stödde de kulturarbetare som riktade sig till i kulturhänseende eftersatta barns behov. Invandrarbarnen och barn till skilda minoriteter kräver särskilt stöd liksom barn med olika slag av handikapp. Vid åttonde Nordiska barn- och ungdomsförfattarkongressen konstaterades att det kommersiella hotet mot barnlitteraturen var skrämmande. I hela växer triviallitteraturen i förhållande till kvalitetslitteraturen. I hela är det utländska multinationella bokförlag med hemvist främst i och som ger barnen deras värderingar och samhällssyn. I hela är möjligheterna för barn att komma i kontakt med bra litteratur krympande. Och i hela väller de samproducerade bilderböckerna över oss med sin snälla menlösa barn- och djurvärld. Främst är det de eftersatta barnen vars huvudsakliga läsning består av skräplitteratur. har det visat sig exempelvis genom , att barn som läser skräplitteratur mycket väl kan stimuleras att läsa också kvalitetslitteratur. Vad som krävs är experimentmöjligheter och en rad förbättringar inom olika områden, främst skolans, förskolans och bibliotekens. Vidare måste triviallitteraturen trängas tillbaka i första hand genom prispress på kvalitetslitteraturen och en massmarknadsutgivning av bra böcker för barn, men om nödvändigt också genom importreglering och andra administrativa åtgärder. Inom skolans område måste ges mer resurser. Schemalagd tid för läsning av skönlitteratur i skolan måste ingå i läroplanen. Skolbiblioteken måste ha samma kvalitetskriterier som folkbiblioteken. Över huvud taget är det märkligt att inte undervisningen i barnlitteratur kraftigt byggts ut för exempelvis förskolepersonal, lärare m. fl. Den grupp som har minst tillgång till bra litteratur på det egna språket är invandrarbarnen. Deras tillgång till bra böcker måste kraftigt förbättras, såväl genom översättningar till invandrar- och minoritetsspråken som stöd till originalutgivning. Inte minst viktigt är det att biblioteken ges ökade resurser för arbetet bland invandrarbarnen. Vpk har under en råd år krävt en bibliotekslag. Kravet har vunnit en än större aktualitet. Den allt hårdare ekonomiska åtstramningen i kommunerna har inneburit att standardskillnaderna ökat. varierade sålunda bokanslaget per invånare och kommun från . En sådan standardskillnad ger självfallet utslag också i användandet. De siffror barnkulturgruppen redovisar i sin rapport om skillnaderna mellan , som redan infört en bibliotekslag, och , borde mana till eftertanke. 1 finns 0,43 barnbibliotekstjänster per 1 000 barn mot 0,08 tjänster. Förhållandevis få kommuner i har en särskild barnbibliotekarie. Kontrasten är slående om man besöker ett svenskt resp. ett danskt bibliotek. I blir på grund av personalbristen barnen ofta störande moment som hänvisas till att tyst och stilla muras in i hörluremusik, medan i personalen har tid att ägna sig åt barnen, svara på frågor - kort sagt har tid att ägna sig åt dem. Vi anser att där så är möligt biblioteken bör ha minst två heltidstjänster varvid en avser barnverksamhet. Vidare bör särskilda tjänster inrättas för att tillgodose invandrarnas och minoritetsgruppernas berättigade krav. Massmarknadsutgivning av barnlitteratur är också ett krav som länge drivits från vpk:s sida. Frågan har gång på gång förhalats - senast med hänvisning till just barnkulturgruppens rapport. När så barnkulturgruppen föreslår att en sådan utgivning bör komma till stånd, ett förslag som vinner stöd av de flesta remissinstanser, så hänvisar föredraganden till att det förslag gruppen lagt fram ändå är marginellt i förhållande till det kommersiella jätteutbud som existerar och därför behöver ytterligare utredas. Just mot bakgrund av det förhållandet att barnen så hårt inskolats i ett kommersiellt språk med allt vad det innebär av klichéer och fördomar, och insikten om att läsningen kan bidra till denna inskolning är det oförståeligt att ånyo skjuta frågan . Vpk hänvisar till det förslag om massmarknadsutgivning av barn- och ungdomslitteratur som vi framfört i tidigare motioner och föreslår att medel avsätts härför. Massmarknadsutgivning av bra barnböcker är emellertid inte tillräckligt. Det statliga litteraturstödet bör förbättras också på annat sätt bl. a. genom ett kulturpolitiskt fungerande bokhandelsstöd. Vi hänvisar också här till den motion vi lagt till årets riksdag angående litteraturstödet. Distributionssidan är inte minst viktig. Som mycket riktigt barnkulturgruppen påpekar, så sker en stor del av barnboksförsäljningen via varuhus och inte minst genom pressbyrån. Ser man emellertid till det sortiment som där ges, är det beklämmande. Pressbyråförsäljningen bör därför övertas av samhället. Inte minst aktuellt blir detta krav sedan ledande personer inom pressbyråföretagen i stället för att allvarligt diskutera sorti mentet utifrån kulturpolitiska ambitioner sensationellt nog avskaffat kiosklitteraturen. Den finns bara i politikers och kulturarbetares primalskri, enligt pressbyråföretagen. "Jag kopplar hellre av med mitt TV-spel än jag ser på programmen. (, ledande dataexpert i , i ett uttalande i SR) Det elektroniska vardagsrummet kallar tidskriften och TV ett av sina nummer som tar upp vilken utveckling vi kan se fram emot inom hemelektronikens område. En utveckling som ter sig än mer skrämmande mot bakgrund av den privatisering som sker inom samhället. Det framtida elektroniska vardagsrummet kommer att fyllas av data-TV, text-TV, TVkassettspelare, kamera- och TV-skivspelare. Det elektroniska vardagsrummet är redan i färd med att fyllas av TV-spelen, som man visserligen kan vara flera om att använda sig av, men som ofta är ett ensamspel. Eller som uttrycker saken i på : Kultur är kommunikation, säger i barnkulturpropositionen. I fp:s ökar försäljningen av datoriserade TV-spel för hemmarbruk. Motståndaren i spelet är datorn själv. Du behöver inte ens öppna munnen. Redan nu saluförs TV-apparater med satellitknapp med reklamen en utmärkt barnvakt på söndagsmorgnarna. Om denna utveckling nämns ingenting i barnkulturpropositionen. Inte heller ett ord om kostnaden för de enskilda konsumenterna/familjerna. Teknik kan naturligtvis användas på skilda sätt, också postiva. Den våg av apparater som kommer att välla över oss måste dock betraktas som en allvarlig kulturfara. De förstärker den passivisering och isolering som de senaste decenniernas kapitalistiska utveckling fört med sig. Kommersiella intressen kommer att vinna ökat insteg i etern - närradion är bara första steget i en sådan planerad utveckling. Den kapitalistiska underhållningsindustrin kommer att förstärkas till men för engagerande, kritiskt granskande eller fantasifulla, positiva program. Vi vet redan nu att barnen är storkonsumenter av inte bara barnprogrammen utan också av vuxenprogrammen i TV. Därför är det viktigare att de får möjlighet till ett kvalitativt bra utbud och att barnprogrammen får bättre resurser. Resurser som exempelvis kunde tas från den diskuterade Nord-sat, ett projekt som vpk bestämt motsätter sig. Serierna har, som också propositionen anger, en mycket stark genomslagskraft. De utgör många barns enda läskontakt. För att gynna de kvalitativa serierna bör barnkulturgruppens förslag om en särskild skatt närmare övervägas. Dessutom bör ett utökat stöd ges till inhemsk produktion av kvalitetsserier. Detsamma gäller tidskrifterna - finns det alltför få kvalitetstidskrifter för barn såsom vars kvalitet dessutom är hotad. Vissa förbättringar i stödformerna har skett , men de är uppenbarligen otillräckliga. Film kan som få andra uttrycksmedel förmedla hisnande upplevelser. Dagens barnfilm är dock snart synonom med en stereotyp Disneyfilm, som knappast kan påstås ge barnen lust, glädje, fantasifulla upplevelser eller ge dem möjlighet att bearbeta sin verklighet. Biograffilmutbudet eller Disneyfilmerna kan ibland förefalla menlösa till sin karaktär men är det inte. De ingår i hög grad i den kulturimperialism som söker påtvinga oss bestämda mönster och uppfattningar. De saluför en hel livsstil inte bara genom filmen utan också genom den marknadsföring som kringgärdar dem och de kringprodukter som säljs i anslutning till filmen. G. , marknadsförare hos Disneyproduktioner i , framhåller sålunda: Vad det gäller är vad vi kallar den totala marknadsföringen, s. k. merchandisering, när vi kopplar ihop alla de funktioner vi har, dvs. förlagsverksamheten, licensgivningen på artiklar, på produkter, artiklar eller förpackningar med namn och figurer, musiken, promotions som vi kan ha med varuhus etc. Det är en enda kedja som utgår från filmprodukten som sedan sluter upp runt den, där de är en form av självverkan, där filmen promotar produkterna och produkterna promotar filmen. Och så får man den där slutna enheten. Travoltafilmerna är ett utmärkt exempel på detta. Ett senare är Stålmannen, där det faktum att själva Stålmannen framställs som en harmlös GOD figur, en idol att ta efter, kan komma att utnyttjas på ett nytt sätt. Ett annat uttryck för detta är den nya diskokulturen som man försöker framställa som att den lockar ungdomen från dåligheterna! Man undviker att nämna att man vänjer in också förskolebarn i en livsstil och ett kulturmönster som är passiviserande och inte aktiverande, som är individcentrerat och inte kollektivt. Film är emellertid inte bara biograffilm. Det är oftast i det andra utbudet man kan finna de kvalitetsmässigt högtstående produkterna, även om också här en rad skräpfilmer visas och produceras. Barnfilmen behöver stöttas såväl vad gäller produktionen, där svikit sitt ansvar, som distributionen. De förslag regeringen presenterar är otillräckliga. Den organisationsförändring som föreslås bör avvaktas till dess att en samlad diskussion om filmpolitiken kommer till stånd. Vpk har i tidigare motioner kraftigt kritiserat det inte lever upp till de kulturpolitiska målsättningar antagit utan utvecklats till ett branschorgan. Denna kritik har dock inte gällt avdelningen för import av barnfilm. Den verksamheten bör få fortsätta. Därutöver bör emellertid det förslag barnkulturgruppen presenterat om ett importstöd stödjas. Garantier måste då skapas för att det verkligen blir kvalitativt bra filmer och inte ett stöd till de kommersiella smalfilmsdistributörerna i forsta hand. Krav måste alltså kunn» tällås på distributörerna. e bör mer medel ställas till förfogande för produktion av barnfilm. måste i sin verksamhet förmås prioritera kvalitetsfilm anpassad till barnen. Slutligen bör barnkulturgruppens förslag om att rekommendationerna från barnfilmnämnden tas med i annonseringen genomföras. Teater, dans, musik och bild De fria grupperna har genom sin verksamhet betytt mycket för att utveckla just barnkulturen. De har sökt nya vägar och sökt sig ut till bostadsområdena och skolorna. Detsamma kan sägas om några institutionsteatrar som exempelvis Klarateatern. Men verksamheten arbetar i motvind. Anslagen är alltför knappa såväl till grupperna som till centrumbildningarna. Vpk har tagit upp detta i två särskilda motioner till årets riksdag som gäller dels de fria grupperna och centrumbildningarna, dels ökat stöd till musikverksamheten. Om de förslag vi där ställer skulle få stöd i skulle detta innebära oerhört mycket för barnkulturen. Bilderna delar, som barnkulturgruppen framhåller, också upp sig i två urskiljbara helheter-ett kommersiellt inriktat mot vinstmaximering och ett utbud där bl. a. statliga subventioner och andra stödformer gör att innehåll och kvalitet kan sättas före vinstintresset. Bilden är ett relativt sett outforskat område när det gäller barnen och därför bör den av gruppen föreslagna särskilda bildutredningen komma till stånd. Inte minst viktigt är att bildkonstnärer ges möjlighet att tillsammans med barn formulera bilder i förskolan, skolan och i lokaler av verkstadstyp i bostadsområdena. I anslutning till vad propositionen framhåller om hur viktigt det är med bearbetning av teater- och dansföreställningar så borde det vara angeläget att skapa särskilda stödformer för att kommunerna skall satsa mer och exempelvis anställda särskilda grupper som kan arbeta tillsammans med barnen. Vidare borde överallt i landet inrättas särskilda tjänster för dramaoch danspedagoger som kan jobba på kommunala barnteatrar, i skolan, på dagis, på institutionsteatrar och fria grupper i anslutning till deras föreställningar. Vid sidan av och i kamp mot den kommersiella kulturindustrin utvecklas en kulturell verksamhet som tagit sin utgångspunkt i människors egna erfarenheter. Människor ger uttryck åt sina upplevelser från livet i bostadsområden och i arbetet. Man berättar om sina villkor i utställningar, teaterföreställningar, litteratur, bildkonst men också med musik. Man försöker återerövra sin historia. Ofta sker denna verksamhet tillsammans med barnen där dessa deltar aktivt. Exempel på detta är Mullvadsoperan, aktiviteterna kring Järnet i , trafikdemonstrationer, brigadmålningar o. d. Denna kulturella verksamhet, där amatörer och professionella kulturarbetare lär av varandra, är oerhört viktig och bör stödjas och underlättas. Först då kan kulturen som ett uttryck för människors arbete, erfarenheter och upplevelser bli ett redskap för att förändra verkligheten. A nsvaret för kulturfrågorna Vpk instämmer i barnkulturgruppens uppfattning att ett särskilt barnkulturråd inte bör inrättas. Däremot är de organisatoriska åtgärder som föreslås i propositionen otillräckliga. Det bör direkt föreskrivas att olika instanser där barnens behov berörs skall ha personal som är väl insatt i just dessa frågor. Det är inom kommunerna som det största kulturutbudet finns. Där bör staten gå in och stödja att det inrättas särskilda delegationer vars uppgift skall vara att kartlägga barnens kulturella situation inom kommunen. splittras denna verksamhet särskilt inom de större kommunerna på en rad nämnder och instanser. Vidare bör dessa delegationer presentera förslag till åtgärder så att man verkligen når också de mest utsatta barnen. Med hänvisning till det anförda föreslås 1. att hemställer hos regeringen om att en parlamentarisk utredning tillsätts med uppgift att bearbeta kommersialismens negativa verkningar på kulturområdet, varvid bl. a. bör beaktas problem som är gemensamma för olika kulturområden, ägandeförhållanden, import och nationell produktion, stödformer och eventuella restriktioner, i enlighet med vad som anförs 2. att beslutar a) att hemställa hos regeringen om en utredning om en kulturlagstiftning som garanterar en jämn kulturell standard och förbättrade betingelser för en kraftfull utveckling av kulturlivet i kommunerna, b) att hos regeringen begära förslag till en lag om normer för folkbibliotekens verksamhet, c) att normerna för folkbibliotekens verksamhet skall fastställas och kontinuerligt revideras av härför lämplig central myndighet, förslagsvis , d) att statsbidrag skall kunna utgå till kommunerna för uppfyllande av dessa normer, 3. att beslutar att hos regeringen begära förslag om massmarknadsutgivning av barn- och ungdomsböcker i enlighet med vad som anförs i motionen, 4. att beslutar att hos regeringen hemställa om förslag om överförande av pressbyråförsäljningen i samhällets ägo, 5. att hos regeringen hemställer om en utredning som bl. a. skall se över frågan om införande av en särskild serieavgift, 6. att hos regeringen hemställer om en bildutredning i enlighet med vad som anförs i motionen, 7. att uttalar att planerna på en nordisk satellit-TV avskrivs,