mot · G2022133 · 1979-01-25 00:00:00 — av m. fl. Vpk kräver i denna motion att måste läggas till grund för förslag i riksdagen.dels i form av ett kortsiktigt åtgärdsprogram för mindre kostnadskrävande insatser, dels som ett femårsprogram för handikappanpassning av kollektivtrafiken. Vi kräver också 10 milj. kr. till forskning inom området. Vi föreslår också åtgärder för att mönstra ut diskriminerande regler ur fardtjänstbestämmelserna samt omedelbara åtgärder för att införa riksfardtjänst. Vi kräver generösare statsbidrag för att möjliggöra en utbyggnad av färdtjänsten och att statsbidragen skall kopplas till kvalitetskrav. I en annan motion till innevarande har vpk krävt att bilen skall betraktas som tekniskt hjälpmedel för handikappade. presenterade den s. k. sitt betänkande Handikappanpassad kollektivtrafik (SOU 1975:68). Vi är inne på vår tredje regering, men ingen har ännu besvärat sig med att plocka fram H AKO-betänkandet ur sina hyllor och lägga fram förslag på grundval av materialet. Vpk har envist i krävt att så skulle ske, men frågan har rönt ett mycket klent intresse från de övriga riksdagspartierna. När frågan senast behandlades i , yttrade visserligen socialdemokraterna i en reservation till trafikutskottets betänkande (/78:18) några välvilliga ord om behovet av en handikappanpassad trafikmiljö, men man var inte beredd att gå så långt som till att kräva konkreta åtgärder av regeringen. I den reservationen hävdade socialdemokraterna också behovet av att man i forsknings- och utvecklingsarbetet på trafikområdet uppmärksammade de handikappades problem. Detta hindrade emellertid inte socialdemokraterna från att sluta upp bakom de borgerliga partierna och avslå ett vpk-förslag om forskningspengar till handikappanpassning av kollektivtrafiken. Förslaget från vpk att borde läggas till grund för ett åtgärdsprogram avvisades av med hänvisning till att regeringen i sin budgetproposition lovat ta upp frågan i en kommande proposition om den framtida trafikpolitiken. Med tanke som har gått sedan detta löfte gavs borde det ha hetat: En framtida proposition om den kommande trafikpolitiken. Det var inga omvälvande förslag som lade fram. Snarare var det så att man ställde sig ganska tveksam till mer genomgripande och tekniskt svåra och därmed kostnadskrävande förändringar exempelvis av Denna inställning från utredningens sida måste beklagas, eftersom konstruktiva förslag på just det området är avgörande för en handikappanpassning av den kollektiva trafiken. ger emellertid en bra bild av alla de hinder som reser sig för den handikappade när denne skall förflytta sig i gatumiljön eller använda sig av kollektiva transportmedel. Många av dessa hinder kan utan större besvär avlägsnas, och en inte obetydlig del av dem beror på slentrian och dåliga kunskaper om vilka förutsättningar som gäller för olika slag av handikapp. Andra hinder fordras det mer genomgripande och kostnadskrävande åtgärder för att komma till rätta med. Det är viktigt att understryka att när vi här talar om handikappade är det inte någon liten grupp det rör sig om, vars problem kan med hjälp av särlösningar. konstaterade att det finns ca en miljon människor som har stora svårigheter när det gäller att bruka allmänna kommunikationsmedel. Av dessa betecknas 250 000 som gravt handikappade från kommunikationssynpunkt, och av dessa i sin tur var 20 000 i behov av särskilda transportlösningar. Det finns tyvärr inga beräkningar på hur stor andel av denna miljon människor som helt eller delvis avstår från att resa på grund av kommunikationsmedlens otillgänglighet. Men man kan, utan att göra sig skyldig till några överdrifter, göra gällande att en helt övervägande majoritet av dessa handikappade reser mindre, blir i större utsträckning isolerade, kan i mindre utsträckning ta del i olika aktiviteter i samhället än de skulle ha gjort om kommunikationsproblemen inte hade funnits. Handikappanpassning kan aldrig på ett negativt sätt inverka för de icke handikappade. Om de som är handikappade kan ta sig fram, så kan också alla andra göra det. En handikappanpassning ökar bekvämlighet och tillgänglighet för alla. Vpk har som redan nämnts vid upprepade tillfällen ställt kravet om att H förslag bör läggas till grund för beslut i . Men ännu har inget hänt, och det förefaller som om regeringen vill skjuta frågan framför sig. Det finns därför all anledning att än en gång upprepa kravet. Vpk anser att det är möjligt att börja arbeta på att åstadkomma många av de mindre förändringar som behövs. Åtskilligt kan göras i samband med löpande underhålls- och reparationsarbeten i gatumiljön. Det bör ske i samarbete mellan de myndigheter som är ansvariga för trafiken, lokalt och regionalt, och handikapporganisationerna. Det bör åvila regeringen att se till att detta arbete kommer i gång. Efter framställning från SJ bör regeringen också framlägga förslag om extraanslag som är nödvändiga för att finansiera de förändringar som kan åstadkommas inom SJ, exempelvis i samband med normalt underhållsarbete. Regeringen bör också framlägga ett femårsprogram för handikappanpassning av kollektivtrafiken. Även detta bör ske i nära samarbete med handikapporganisationerna. Vidare bör ett omfattande forskningsarbete om handikappvänliga trafiklösningar startas. ledas av en styrgrupp, där handikapporganisationerna är representerade och har ett avgörande inflytande. Medel för detta forskningsarbete bör anvisas för /80 som ett särskilt anslag under . För att erhålla tillräckliga personella resurser och skapa utrymme för experimentverksamhet bör 10 milj. kr. anvisas för första året. Utbyggnaden av färdtjänsten har inneburit att många handikappade har fått möjlighet att delta i samhällslivet på ett helt annat sätt . Det innebär emellertid inteatt man kan vara nöjd med färdtjänsten så som den ser ut . Den är kringgärdad av byråkratiskt krångel, begränsningar i antal resor och resors längd och innehåller på många håll förnedrande bestämmelser, som även är stötande för rättskänslan. Vpk anser att för de handikappade som är nödsakade att använda sig av färdtjänsten bör denna fylla samma funktion i samma utsträckning som den kollektiva trafiken gör för den som inte är handikappad. Vi avvisar således de begränsningar som är vanliga, nämligen att man bara får resa ett visst antal mil eller att man bara får resa ett visst antal gånger . Vi avvisar också de särskilda bestämmelser som finns för färdtjänsten på många håll och som gör det möjligt att bestraffa vad man kallar för missbruk på administrativ väg genom att exempelvis avstänga från att nyttja färdtjänsten. Sådana här bestämmelser skulle vara omöjliga att genomföra, inte bara praktiskt utan också rättsligt och politiskt, gentemot varje annan trafikantgrupp. Vad som gör det möjligt att tillämpa dessa bestämmelser gentemot handikappade är dels en kvarlevande förmyndarinställning, dels det faktum att de handikappade befinner sig i ett absolut socialt och ekonomiskt underläge. Det måste betecknas som otillständigt att dessa förhållanden får finnas kvar. Därför anser vpk att fortsatt statsbidragsgivning till färdtjänsten måste kopplas till ett villkor att alla diskriminerande bestämmelser måste avskaffas. Statsbidraget bör också knytas till bestämda kvalitetskrav för att tillgodose bättre tillgång och tillgänglighet. Statsbidraget bör i samband med detta också förstärkas. En allvarlig begränsning i färdtjänsten är att rätten att nyttja färdtjänsten för var och en bara gäller i ett geografiskt avgränsat område, en kommun eller ett landstingsområde. En handikappad, som tillfälligt besöker en annan kommun eller ett annat landsting, har således inte möjlighet att använda sig av färdtjänsten där. Detta problem bör lösas genom att man inför riksfärdtjänst, dvs. att en handikappad får rätt att använda sig av färdtjänsten varhelst han befinner sig i landet. Regeringen bör framlägga förslag om att inrätta riksfärdtjänst. Under hänvisning till det anförda föreslås:* 1. att hos regeringen hemställer om förslag på grundval av (SOU 1975:68) att föreläggas , 2. att uttalar att detta förslag bör innehålla dels förslag om åtgärder som kan företas, dels ett femårsprogram för handikappanpassning av kollektivtrafiken, 3. att beslutar att under bil. 9, A. i propositionen 1978/79:100 anvisa . för forskning inom området handikappanpassad kollektivtrafik, 4. att uttalar att såväl när det gäller det kortsiktiga som det mer långsiktiga arbetet med handikappanpassning av kollektivtrafiken bör handikapporganisationerna tillförsäkras ett reellt inflytande och att det under punkt 3 nämnda forskningsarbetet bör ledas av en styrgrupp där handikapporganisationerna har ett avgörande inflytande. (vpk) C.-H. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) *Se även motionen 1978/79:2134.