mot · G202206 · 1979-01-10 00:00:00 — av och Hans Nyhage om psykologutbildningen Genomförandet av psykologlegitimationen pågår, och har ca 2 000 psykologer legitimerats. Den arbetsgrupp inom som skall utreda kompetensen hos dem som har reell kompetens men saknar viss formell sådan för att kunna legitimeras enligt övergångsbestämmelserna har också påbörjat sitt arbete. Förutsättningen för legitimation enligt övergångsbestämmelserna är att man skall ha tjänstgöring som psykolog och kan styrka att psykologverksamheten varit kvalificerad och självständig. Denna grupp beräknas omfatta drygt femhundra, men i gruppen ingår också vissa som måste få en teoretisk kompletteringsutbildning för att kunna legitimeras. Utöver dessa grupper - de legitimerade, de som kan legitimeras enligt övergånsbestämmelserna samt de som kan legitimeras enligt övergångsbestämmelserna efter en viss kompletteringsutbildning - finns ett antal, uppskattningsvis drygt femhundra, som endast har grundutbildning på fil. kand.-nivå och vars yrkesverksamma tid understiger . Samtliga dessa står i kö för att komma in på , dvs. den avslutande 2-åriga utbildning som krävs för att man skall kunna utföra psykologarbete och för att man skall bli legitimerad. Genom den spärr som finns i utbildningen kan endast av dessa komma in på . Antagningen sker medelst lottning, och inom den kvoteringsgrupp som antas utifrån arbetslivserfarenhet krävs t. ex. i erfarenhet för att komma in. Detta är ett helt oantagbart förhållande. är det enda av oss kända land som har psykologutbildningen uppdelad i två etapper och med föreställningen att man skall kunna tjänstgöra som psykolog efter bara drygt halva utbildningstiden. I övriga nordiska länder omfattar grundutbildningen . Legitimationen har också självklart ansetts skola ligga på samma utbildningsnivå som i de övriga nordiska länderna. En av anledningarna till bevarandet av den svenska konstruktionen med en tvådelad psykologutbildning är den utbiidningsfilosofi som innebär återkommande utbildning och etappavgångar med tjänstgöring mellan utbildningsperioderna. Förutsättningen för etappavgång är dock att de studerande har något att gå till, har någon meningsfull arbetsuppgift utifrån den kompetens de erhållit. Detta är icke fallet inom psykologyrket. Varje psykolog - antingen han arbetar med enskilda klienter eller grupper av klienter, med skolan eller arbetsplatsen som organisation, handleder eller är konsult åt personal inom andra yrkeskategorier - arbetar ensam och Även där grupparbete är arbetsmodell, måste den enskilde psykologen vara kompetent att självständigt bedöma och genomfora sina arbetsuppgifter. Det visar sig också att de studerande som släpps ut efter etappavgången fil. kand. inte erhåller psykologarbete utan tjänstgör som vårdbiträden, barnhemsassistenter etc., dvs. har arbetsuppgifter som de inte är utbildade för och i vilka de knappast kan utnyttja sina teoretiska kunskaper. Några omskolas till förskollärare och andra relativt närliggande yrken, men själva systemet måste, utöver alla de personliga svårigheter detta åsamkar, betecknas som minst sagt oekonomiskt från samhällelig synpunkt. Det är lika orimligt att tänka sig att fil. kand.-psykologer kan utföra självständiga psykologuppgifter som att en med. kand. kan fungera som läkare. Mot detta kan invändas att samhället godkänt fil. kand.psykologer på s. k. B-tjänster, men för det första fanns det förr över huvud taget inte en yrkesinriktad psykologutbildning, för det andra har den helt överväldigande majoriteten av dessa psykologer på fritid och på egen bekostnad tvingats komplettera sin grundutbildning-vilket bl. a. dokumenteras genom legitimationsansökningar enligt övergångsbestämmelserna som inkommit till - för det tredje har innehållet i psykologverksamheten starkt förskjutits . erhöll människor med psykiska och sociala problem och störningar vård och behandling genom särskilda arrangemang, t. ex. hjälpklasser/läsklasser/obsklasser i skolan samt olika behandlingsinstitutioner för olika handikappgrupper. går trenden mot integrering i normalmiljöer, som de olika problemgruppernas behov av särskilt stöd och hjälp måste tillgodoses. Parallellt med denna samhällsutveckling har psykologernas arbetsuppgifter förändrats från att ha varit huvudsakligen diagnostiska, genom t. ex. grupp- och individualtest för placering i lämplig miljö, till att vara övervägande psykoterapeutiska, organisations- och personalutvecklande samt förebyggande. I och med detta har samtliga psykologuppgifter blivit självständiga och kvalificerade, och t. ex. medverkan vid uträkning av vissa grupptest har helt försvunnit. Arbetsmarknaden för psykologer visar alltså att det inte finns några arbetsuppgifter för dem som enbart lägre utbildningen. I debatten om psykologernas arbetsmarknad har arbetslösheten ofta poängterats, vilket givit en felaktig bild av situationen och av orsak och verkan. De femårsutbildade psykologerna har ingen arbetslöshet, och psykologerna är i själva verket en av de grupper i samhället som ökar med de fiesta nyinrättade tjänsterna. Ökningen har varit relativt och inneburit minst 200 tjänster . Det som främst åstadkommer arbetslösheten är åldersfördelningen inom kåren; det allt övervägande flertalet är . Detta innebär att det inte finns någon s. k. naturlig avgång (det finns t. ex. endast fem pensionerade psykologer), och varje nyutbildad innebären ökning av antalet yrkesverksamma. Samhällets behov av psykologer är ännu inte på långt när tillgodosett. Inom s. k. traditionella områden är psykologtätheten klart otillräcklig (många skolpsykologer har t. ex. fortfarande ett underlag på över femtusen elever), och inom många nya områden finns ännu endast ett fåtal psykologer, t. ex. inom barnomsorgen, barnhälsovården, föräldrautbildningen, åldringsvården, kriminalvården och företagshälsovården. Till detta kommer psykologernas slutna centrala avtal, som innebär att de tidigare B-tjänsterna försvinner och att det nu endat finns en psykologkategori, nämligen psykolog, och att kompetensnivån för denna är fil. lic. eller legitimerad psykolog. Den orimliga situationen med tudelad psykologutbildning och en spärr som innebär att endast en mindre del av de studerande kan fullfölja sina studier har funnits men blir alltmer ohållbar. I och med legitimationen är situationen helt omöjlig. Från de studerande kommer också mycket starka protester, och ställer sig helt bakom deras krav på att spärren till den högre utbildningen måste bort. Två åtgärder måste vidtas för att psykologutbildningen skall anpassas till arbetslivets krav och till legitimationen: En tillfällig ökning av med 500-600 fördelade på de olika universitetsorterna och förslagsvis av måste ske. Dessa platser måste tillkomma , eftersom problemet ackumuleras år . Denna ökning bör delvis kunna finansieras genom en också tillfällig men betydande sänkning av intaget på grundnivån. Vi är medvetna om att detta innebär vissa svårigheter inom universitetsinstitutionerna, eftersom lärarresurserna för fil. kand.-nivån inte utan vidare kan överföras till den högre nivån, men genom lämpliga åtgärder, t. ex. viss fortbildning av lärare, bör resurserna kunna utnyttjas mer ändamålsenligt. En tillfällig ökning av psykologstuderande på fördelade över hela landet och kan arbetsmarknaden enligt vår uppfattning ta emot. De nuvarande och blivande studerandena måste garanteras att få fullfölja sin utbildning och inte mötas av en spärr efter drygt halva tiden som hindrar dem att komma in i det yrke de börjat utbilda sig till och som för de flesta innebär att den tid och de pengar de lagt ned på sina studier är i det närmaste bortkastade, eftersom samhället inte kan erbjuda ett enda arbetsområde eller adekvat alternativ till vidarestudier. Det finns inga arbetsuppgifter för fil. kand. på psykologlinjen, och s. k. etappavgång inom psykologstudierna är helt meningslös. Det måste betraktas som samhällsekonomiskt oförsvarbart att en relativt lång och dyrbar utbildningsperiod inte kan nyttiggöras på grund av nuvarande spärrar. Ovanstående förslag äe en logisk följd av samhällets krav på psykologernas arbetsinsatser, av situationen på arbetsmarknaden och av legitimationen. Genomförandet av en enhetlig femårig utbildning innebär också att den svenska psykologutbildningen blir likvärdig den i andra länder och att t. ex. den nordiska arbetsmarknaden för psykologer kan bli gemensam. Med hänvisning till ovanstående hemställs att hos regeringen begär skyndsamt förslag i enlighet med vad i motionen anförts syftande till dels en tillfällig ökning av platserna vid den avslutande tvååriga utbildningen för psykologer (), dels garantier för att studerande som intagits för psykologutbildning ges möjlighet att slutföra densamma. HANS NYHAGE (m)