mot · G2022362 · 1979-03-28 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1978/79:123 om riktlinjer för industripolitiken, m. m. Den ekonomiska och sociala krisen framtvingar över hela det samhälleliga fältet nya insikter och krav. Gamla teser gäller inte längre. Djupgående problem har vuxit fram som kan lösas på det gamla sättet. Det gäller i hög grad de områden som berör landets industriella framtid. Det krävs nya tänkesätt och annorlunda värderingar för att bemästra den industriella krisen och inleda en ny utveckling. Det råder eftersläpning i industrins och produktionens inriktning och sammansättning. Tung produktion, som ställer stora krav på råvaru- och energiresurser, belastar ekonomin i oproportionerlig grad. Produktionen är allmänt otillräckligt utvecklad för att motsvara den kommande industriella utvecklingsfasens krav. Stora delar av produktions- och transportapparaten är antingen uppbyggda efter slösaktiga produktionssätt eller har otillräcklig effektivitet och modernitet. Forsknings- och utbildningssektorns resultat är inte i takt med de industriella utvecklingsbehoven. Det teknologiska tänkandet är ensidigt och trångt. Själva begreppen "utveckling, "tillväxt osv. ges en snäv, kvantitativ innebörd. Marknadssystemet fungerar inte längre - investeringar, prissättning och produktionsinriktning bestäms subjektivt. Anarkin i produktionen tilltar-allt fler stora beslut fattas utan sammanhang och utan blick förde allmänna samhällskonsekvenserna. Behovet av grepp om mål för utvecklingen kan därför inte alls tillgodoses. Det etablerade samhället undviker hela frågan om makten över produktionen och om utvecklingens sociala innehåll. Så står kortfattat de huvudproblem, vilka tillsammans bildar dagens utmaning för svensk industripolitik. Propositionen förefaller närmast ligga helt vid sidan av den svenska industrins stora problematik. Den ställer inte upp problemen och innehåller ingen egentlig analys av någonting. De viktiga sambanden mellan industriella framtidstendenser, produktionens sammansättning, energi-, råvaru- och miljöaspekterna tas inte upp. Vad slags tillväxt som är önskvärd diskuteras 1* 1978/79. Teknik betraktas som något givet, inte som en styrbar utvecklingsprocess som kan tänkas i alternativa former. Marknadsekonomin hyllas i stereotypa termer, illustrativa för läroböckerna i klassisk ekonomi . Själva propositionstexten är en ansamling av ytligheter och i vissa fall närmast generande plattityder och snusförnuftigheter, som omöjliggör varje problemanalys och varje meningsfull formulering av mål för politiken. Vpk anser inte att en proposition av detta slag är meningsfull som grund för ett beslut om landets industripolitik. Riktlinjer för en progressiv industripolitik En progressiv industripolitik, ägnad att lösa nationens industriella problem i folkflertalets intresse, måste sätta upp bestämda långsiktiga huvudmål. Dessa mål skall definieras till sitt politiska innehåll, ty det är inte så att vad som är bra för också är bra för folket. Man måste bestämma sociala och politiska värderingar. Vilken tänkbar teknisk och industriell utveckling som sedan skall följas är ett politiskt beslut. Industrin är ju ingen självständig sektor - dess produktion skall tjäna de övriga samhälleliga behoven, sådana dessa definieras. Mot denna bakgrund kan man i ett antal väsentliga avseenden precisera linjer och mål för en framtida progressiv industripolitik i det arbetande folkflertalets intresse. Svensk industri har- trots sina framsteg-en produktionssammansättning som släpar efter i förhållande till de framtida behoven i det kommande stadiet av den industriella utvecklingen. Alltjämt spelar klassiska svenska verkstadsprodukter, liksom råvaror och halvfabrikat en oproportionerlig roll. Förnyelsen då det gäller att höja förädlingsgraden är otillräcklig. Det förekommer för litet nytänkande, då det gäller hur detta skall ske. Större delen av detta problem har lämnats åt slumpen. Den allmänna kraftiga höjningen av förädlingsgraden har två sidor. Dels handlar det om att förskjuta de klassiska delarna av industrin i riktning mot högre nivåer i produktionsschemat. Detta kräver ny teknik och modernare anläggningar t. ex. inom den underförsörjda stålsektorn eller den ensidigt utvecklade skogsindustrin. Dels handlar det om att utveckla helt nya typer av teknologi och produktion. Inom detta nya område urskiljer man i sin tur två olika avsnitt - dels produktionen av högst avancerade sammansatta produkter och system, dels utvecklandet av en produktion av nya slags bruksvaror. Skall landet vara i takt med de framtida kraven, är det omöjligt att lämna detta åt marknadsekonomin. Det är också helt omöjligt att bara låta exportindustrin följa i bakvattnet efter den internationella utvecklingen i de Att avancera när det gäller högt driven förädlingsgrad är möjligt bara om man tar en medveten modernisering av landets inre struktur som stödjepunkt för nya initiativ på exportsidan. Hela detta samband är emellertid över huvud inte nämnt i regeringspropositionen. Tvärtom har regeringen och riksdagsmajoriteten medverkat i direkta nedrustningar av avancerad industriell kapacitet, t. ex. varven. Nationella utvecklingsbehov och industriell expansion Det är inte möjligt att återvinna någon industriell tillväxt i genom att vänta på den internationella konjunkturen eller i övrigt tro att marknaden kommer av sig själv, bara man är val framme. Marknad kan och måste skapas. Det sker genom att i en medveten utveckling av bestämda samhälleliga behov vidga den nationella basen för industrins avsättning. har en slösaktig, ineffektiv och miljöfientlig trafikapparat. De mest framtidsbetonade transportmedlen har tekniskt och ekonomiskt försummats . Ett program för att utbygga och upprusta de spårbundna trafiksystemen till högsta tekniska kapacitet skulle tjäna både ekonomin i allmänhet, miljön, energihushållningen och exporten. Detsamma gäller en utbyggnad av de inre vattenvägarna och den inrikes sjöfarten, likaså lokala kollektivtrafiksystem i landets tättbefolkade regioner. En planmässig uppbyggnad och omvandling av den stora trafiksektorn kommer att bilda marknad för ett mycket brett schema av nya produkter. Det gäller både mer traditionella och högst avancerade produkter av systemtyp. har inom sin industri, speciellt den tyngre, ett nät av anläggningar, som borde ersättas. De är otillräckliga både av miljöskäl, som arbetsplatser och genom sin delvis slösaktiga, ineffektiva produktion. Ett planmässigt program för att ersätta dessa anläggningar med effektiva, framtidsbetonade sådana, bildar en viktig marknad för industriell nyproduktion på hög nivå i . Industri stöder industri - och följden är en höjning av förädlingsgrad och teknologi. har svåra sociala och miljömässiga problem. Medvetna program för att bygga bort de sociala bristerna skapar efterfrågan på en rad industriella produkter både på anläggnings- och utrustningssidan och när det gäller avancerade typer av hjälpmedel. Att angripa de stora nationella problemen kan alltså bilda en vidgad bas för svensk industri. Det ensidiga exportberoendet kan då dämpas, som den vidgade nationella marknadsbasen underlättar att gå ut med nya initiativ på exportmarknaden. Den kortsiktiga och ensidiga inriktning som under ett kapitalistiskt profitsystem uppkommer i tillverkningen av förbrukningsvaror har i skapat ett stort sortiment av undermåliga varor som påtvingas konsumenterna, därför att alternativ inte finns. Det existerar därför en dold marknads potential för konsumtionsvaror av bättre kvalitet, större funktionsduglighet och ändamålsenlighet. En sådan mer behovsanpassad produktion skulle utgöra en betydelsefull hävstång för tekniskt nytänkande. I sin särskilda motion till årets riksdag angående alternativ produktion utvecklar vpk utförligare dessa tankelinjer. Regeringens proposition uppvisar något intresse för industriproduktion enbart i relation till exporten. Detta är inte bara tvivelaktigt i sig självt har redan en oproportionerlig grad av exportberoende - utan visar också fullständig brist på förståelse av sammanhanget mellan nationell expansion och export. Exporten står inte i motsättning till nationell marknad och nationell expansion. Exporten hjälps tvärtom fram om den nationella marknaden och behoven där utvecklas. Både nya produkter, teknisk nivå, skalfördelar och annat gynnas om den inre marknaden vidgas. Detta främjar exportproduktionens slagkraft och minskar exportindustrins risker. Framtida svensk industriexport blir av allt att döma av tre slag. Dels har man de mer klassiska produkterna. Dessa kan ges bättre slagkraft genom en förnyelse av produktionsanläggningar och transportväsen inom landet. Dels har man de från klassisk produktion utvecklade mer förädlade produkterna. Dessa understöds också genom en expansion av den nationella marknaden för industrivaror, då de är naturligt attraktiva för en råd nya behov, t. ex. transport- och anläggningssektorn. Slutligen kommer de helt nya avancerade produkterna av systemtyp. Skall över huvud kunna göra sig gällande på denna helt avgörande framtidssektor fordras oundgängligen att den understöds genom att den får en nationell marknadsbas. Det inbördes beroendet mellan inre marknad och exportmöjligheter är här avgörande. Regeringspropositionen går över huvud inte på sambandet mellan industriell produktion å ena sidan och energi- och miljöproblemen å den andra. Klart är dock, att typen av industriell expansion är avgörande för om energioch miljöproblemen kan lösas. En stram energihushållning och avgörande besparingsvinster kräver en annan industriell struktur ännu - mindre av tung processproduktion, mindre rovdrift på råvarorna, mindre utsläpp. Den gynnas däremot av högt driven förfining av produktion och mänskliga arbetsinsatser. För med dess omfattande rovdrift på skog och malm, med den mot slutet av århundradet riskerade inhemska råvarukrisen är det helt nödvändigt att knyta inriktningen av den framtida industrin och den industriella tillväxtens innehåll till energi- och miljökraven. Endast en industriell expansion som minskar rovdriften på råvaror, sker inom ramen för en stabil energiåtgång och minskar trycket på den biologiska miljön, är därför acceptabel. måste därför i sina riktlinjer för industripolitiken fatta beslut härom. Regeringspropositionen går heller inte in på vad olika industriella och tekniska utvecklingslinjer leder till för arbetsförhållanden och arbetsmiljö. Den ensidiga teknologi och det slösaktiga flöde av råvaror och materiel som kännetecknar stora delar av den nuvarande industriproduktionen har skapat en påfrestande arbetssituation och en dålig arbetsmiljö inom industrin. Att förändra själva arbetsprocesserna är därför ett viktigt led både för att bekämpa rovdriften på människor och för att höja kvaliteten på arbetet och produkterna. Detta är emellertid en omöjlighet om man tillämpar mekaniska marknadsresonemang och tror att tekniken inte behöver styras med politiska beslut. Den tekniska forskningen i svarar varken kvantitativt eller kvalitativt mot nationens framtida behov. Den är totalt sett för liten och dess inriktning bestäms av den privata industrins intressen. Teknisk forskning måste inriktas på bestämda sociala och politiska mål. Det är därför nödvändigt att knyta ett nationellt forskningsprogram till ett program för industrins utveckling. Detta kräver att högskolorna demokratiseras och att det i denna demokratiska struktur ingår direkta representationer för de arbetande i alla beslutsorgan som har att ta ställning till teknisk forskning. Särskilt bör de nuvarande centrala institutionerna - främst forskningsråd och STU - ombildas. Det politiska huvudansvaret bör ligga på valda representanter för de arbetande. Inom själva högskolearbetet bör den hierarkiska maktfördelningen brytas upp och de yngre ges vidgade möjligheter till kreativt tänkande och arbete. En medveten kampanj bör ske för att ute på de industriella arbetsplatserna söka få människor att ägna sig åt högre tekniska studier. Det vore emellertid fel att - som regeringspropositionen gör - betrakta tekniska framsteg som i huvudsak knutna till högskole- och industriforskning. Tekniska framsteg avgörs i hög grad av den bredd det tekniska kunnandet har, dvs. av den tekniska allmänbildningen hos de arbetande. Därför bör ett program för en bred uppskolning av de arbetande inom industri- och transportsektorn organiseras. Detta uppskolningsprogram bör syfta till att kombinera den tekniska allmänbildningen med en social, för att på detta sätt bryta det ensidiga och snäva tekniska synsätt som främjas av gammaldags kapitalistisk produktion och kommersiella intressen. Mot monopolism och mygel Varje program för industriell förnyelse och effektivisering måste ta ställning till de växande korrupta inslag som kan iakttas i svenskt näringsliv. Regeringspropositionen tiger av begripliga skäl om detta. Den svenska industrin har en hög grad av ägarkoncentration - högre än t. ex. den amerikanska eller brittiska. Detta medför givetvis att subjektiva beslut om priser, marknadsförhållanden och produktionens inriktning får stor genomslagskraft. har också starka tendenser uppstått till korruption. Man delar upp marknader, man utvecklar system av osunda beroenden och påtryckningar och man har också ett växande mutsystem, där man köper förmåner och lojaliteter med diverse privatekonomiska förmåner. Sannolikt är inte svensk industri i dessa avseenden mer korrupt än utländsk - snarare mindre. Men det handlar om ett inslag, som i förening med den stora graden av maktkoncentration just i måste hämma både utveckling och effektivitet. En skärpt lagstiftning mot sådana typer av praxis, liksom mot monopolistisk prisbildning i allmänhet bör därför komma till stånd. Regeringspropositionens författare har - förklarligt nog - inte förstått sambandet mellan utveckling och maktförhållanden. Som liberaler är de konstitutionellt oförmögna att inse, att djupgående utvecklingsproblem i ett lands industri kan ha att göra med att den maktpolitiska organisationen blivit för trång för de krafter som måste få spelrum, om problemen skall kunna lösas. De förstår inte heller, att de arbetande människorna - och kanske särskilt ungdomen - vägrar ställa upp för ett industriellt maktsystem, där avlägsna topporgan, ledda av finansfurstar och teknokrater, tar alla avgörande beslut, där teknik och arbetsprocesser utformas i likgiltighet för den mänskliga arbetsinsatsens art och värdighet, och där produktionsresultatet över huvud inte framkommit genom något vettigt övervägande om vad som är mänskligt meningsfullt att producera. En industriell förnyelse av är nära knuten till möjligheterna att åstadkomma avgörande inbrytningar i storfinansens maktstruktur. Sålunda bör staten vara den ledande för att bygga upp nya typer av industrier som utgör pilotföretag i en industriell nydaning. Staten och andra samhällsorgan är också de enda som kan ta på sig ansvaret för de nödvändiga reformerna inom transportsektorn, och den sociala sektorn. Staten är emellertid inte den enda källan för offentlig kapitalbildning. Också samhällsfonder, som överför privat kapital i de arbetandes kollektiva hand, är nödvändiga. De arbetandes medverkan i själva den direkta produktionsprocessen är ett annat grundvillkor. Därför bör de arbetande ha majoritet i de nya statliga industriernas ledningsorgan. Minst lika viktigt är dock, att de får självständiga befogenheter inom arbetsprocessens ram: rätt att lägga upp produktionsscheman, rätt att välja löneform och organisera arbetet m. m. Ett beslut av om riktlinjer för framtida industripolitik bör sålunda innefatta följande punkter: Industrins förädlingsgrad måste kraftigt höjas. Dess sammansättning måste medvetet förskjutas bort från tung råvaru- och halvfabrikattillverkning och till mer avancerade och förfinade lätta produkter. Förädlingen sker dels utifrån existerande klassisk produktion, dels i form av helt nya avancerade produkter och system. Detta kan genomföras bara i ett stort, långsiktigt och medvetet statligt industriprogram med utbyggnad av nya statliga industrier. Produktionen inom industrin måste inriktas på sociala och mänskliga behov. Det gäller konsumtionsvaror, arbetsredskap och maskiner, anläggningsmaterial lika väl som den mer breda industriproduktion som bör ägnas uppbyggnaden av bättre trafiksystem och bekämpandet av sociala och miljömässiga brister i samhället. Förnyelsen av svensk industri förutsätter att den knyts till långsiktiga utbyggnader inom andra samhällssektorer. Ett program för nydaning av transportväsendet, ett program för att bekämpa' de sociala och miljömässiga bristerna, samt en planmässig produktion av nya industrianläggningar, produktions- och energisystem inom landet utgör marknadsbasen för en industriell förnyelse. Exporten måste för att hävda sig ses i sammanhang med vidgandet av den inre marknaden för nya typer av produkter. Med den inre marknadens stöd ökar dess förmåga till teknisk förnyelse och breddas dess bas. Industriutvecklingen måste ses i nära sammanhang med energi- och miljöförhållandena. Den industriella tillväxten bör ske på basis av oförändrat energiuttag och med strävan att kraftigt nedbringa industrins miljöpåverkan. Detta står i nära samband med höjning av förädlingsgrad, dämpad rovdrift på naturresurser och ökad tyngdpunkt på den förfinade mänskliga arbetsinsatsen. Förändringen av själva arbetsprocesserna utgör en viktig del av den industriella förnyelsen. Rovdrifen på människor måste bekämpas och de förluster detta skapar undanröjas. Basen för den tekniska forskningen måste kraftigt vidgas. Detta gäller såväl antalet tekniker och forskare som bredden när det gäller forskningsobjekt. Den tekniska forskningen bör göras oberoende av privata industriers och finansiärers inflytande och organiseras långsiktigt i ett stort nationellt forskningsprogram, beslutat av . Forskningsadministrationen måste helt omvandlas och demokratiseras. En bred uppskolning av de arbetande inom industrin bör organiseras. Denna uppskolning skall syfta till att höja det tekniska och tekniskt-sociala allmänkunnandet. En ny lag bör stiftas mot pris- och marknadsmanipulationer, privata överenskommelser rörande marknader och sortiment samt mot direkta ersättningar och mutor inom näringslivet. De nya statliga industrier som måste leda den industriella förnyelsen skall i sina ledningsorgan ha lönarbetarmajoritet. I såväl offentligägd som privat industri bör vissa självständiga befogenheter genast överlåtas till de arbetande. Dit hör rätt att välja löneform, rätt att organisera den konkreta arbetsuppgiften och rätt att påverka produktens ändamålsenlighet, kvalitet och säkerhet. Mot bakgrund av det här anförda föreslås 1. godkänner de ovan anförda riktlinjerna för industripolitiken och avslår proposition 123, 2. anvisar 1 . för ett samlat nationellt forskningsprogram för industriell utveckling inriktat på i motionen angivet sätt, 3. begär att regeringen uppdrar åt och att i samverkan utarbeta ett program för teknisk och teknisk-social uppskolning på bred front för de arbetande inom industrin. (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk) (vpk)