mot · G2021108 · 1979-01-25 00:00:00 — Vi måste få till stånd en helhetssyn på gymnasial utbildning. Efterfrågan inom gymnasieskolan har avsevärt förändrats. Framför allt har antalet sökande till de tvååriga yrkestekniska linjerna markant ökat på bekostnad av de teoretiska linjerna. Inom grupperna tvååriga och 1978/79: 1108 treåriga linjer har vissa linjer avsevärt färre sökande än planerat, medan andra har avsevärt flera. Tillgången på utbildningsmöjligheter och de kunskaper och färdigheter som förvärvas genom dem är av stor betydelse för såväl samhället som den enskilda samhällsmedlemmen. Ett litet land som , som måste bygga sin ekonomi och sina möjligheter till utveckling på en kvalitativt högtstående produktion, är särskilt beroende av tillgången på välutbildad arbetskraft på alla nivåer. Enligt moderata samlingspartiet är det därför inte förenligt med ansvaret för vårt lands framtida utveckling att passivt åse förändringen av sökandeintresset från teoretiska till praktiska studier utan en analys, mot bakgrund av landets behov av välutbildad arbetskraft på olika nivåer, av orsakerna till den förändrade efterfrågan. Att utvecklingen gått därhän att ungdomar kan förmodas i större utsträckning välja studieinriktning efter anlag och intressen och inte efter förlegade prestigesynpunkter är självfallet glädjande. Men arbetsmarknadspolitiken, lönepolitiken och skattepolitiken har säkerligen också haft en styrande effekt som motverkat ungdomarnas fria val. En annan orsak är förmodligen också antagningsbestämmelserna för högre utbildning. En fortsatt översyn av dessa med sikte på att öka tillströmningen till gymnasieskolans treåriga linjer måste komma till stånd. Treåriga gymnasiestudier måste även vara den naturliga förberedelsen för den traditionella högskoleutbildningen. Särskilt oroväckande är svårigheterna att rekrytera till naturvetenskaplig och teknisk utbildning i gymnasieskolan. Det är alldeles klart att framför allt den naturvetenskapliga linjen uppfattas som alltför krävande och att den därmed avskräcker många. Svårigheten att rekrytera flickor till dessa utbildningar är också uppenbar. Särskild vikt bör läggas vid att göra de naturvetenskapliga och tekniska utbildningarna mera attraktiva i vad gäller såväl de teoretiska som de praktiska utbildningslinjerna. Möjligheterna att dela den nuvarande naturvetenskapliga linjen i tre grenar bör undersökas. Dessa skulle kunna bli biologisk gren, fysisk-kemisk gren och datagren. Skolans arbetsmiljö Normer i skolan Flera undersökningar och vittnesmål från skolpersonal visar att eleverna alltför ofta vantrivs; med skolk, disciplinproblem och psykiska störningar som följd. SI försökte skapa de organisatoriska förutsättningarna för en rejäl förbättring av arbetsmiljön i skolorna. För trepartiregeringen stod det dock klart att detta inte var nog. Gemensamma normer och värderingar måste upprätthållas i skolan av föräldrar, lärare och elever om det skall vara möjligt att skapa en fun 1978/79: 1108 Därför tillsattes den s. k. normgruppen, vars syfte är att söka konkretisera de värderingar och normer som enligt läroplanen skall förmedlas till eleverna och finna vägar att skapa ett gemensamt förhållningssätt enligt dessa. Skolans normbildande funktion, som den kommit till uttryck i läroplanerna, har dock tonats ner och blivit allt mindre konkret. Ord som fostran, noggrannhet, omsorg, ordning och samvetsgrannhet har i stor utsträckning försvunnit eller utbytts mot oprecisa formuleringar baserade på olika värdeord, som inte definierats eller relaterats till konkreta åtgärder. Fostran bygger på konsekvens. Vuxna måste ge konsekventa förebilder för de ungas normutveckling. Skolan måste ställa krav måste bry sig om. Barnen måste få en stabil värderingsgrund utgående från vårt västerländska kulturarv och det demokratiska samhällets rättsordning. Kraven på objektivitet i skolan får inte misstolkas så att barnen ställs utan ledning när de skall avgöra vad som är rätt eller fel. finns det en stor osäkerhet bland vuxna som yrkesmässigt arbetar med barn om vilken grad av engagemang i de ungas fostran och utveckling som de får, bör och vill ha i förhållande till barnets föräldrar. finns det en rädsla för att uppträda auktoritativt gentemot barnen. Det är de vuxnas och i skolan framför allt lärarnas sak att hjälpa eleverna att söka sig fram till de värderingar och normer som krävs för att vi skall kunna leva tillsammans. Deras uppgift är att vara auktoriteter utan att vara auktoritära. Och de måste kunna visa tolerans och öppenhet gentemot elevers olikheter utan att förfalla till passivitet när eleverna missköter sig själva eller skolarbetet. Det är viktigare att barn och ungdomar får förståelse för det sociala normsystemet än att de anpassar sig till de vuxnas normer utan att förstå varför. Eleverna måste bringas att inse varför man skall visa hänsyn mot kamrater och vuxna. De måste förstå varför det finns regler om punktlighet, frånvaro etc. De måste också aktivt få medverka i vården av skolmiljön, ta sitt ansvar för att städningen inte blir mer betungande än nödvändigt och för att reparationerna inte blir fler än vad som kan skrivas på normalförslitningens konto. Ansvar och inflytande måste delas av alla kategorier i skolan. Först när man får ansvar får man en identitet. Eleverna skall vänjas vid att få större ansvar allteftersom de blir äldre. Ansvaret kan börja med skolmiljön och kamrater, för att vidgas till samhället utanför skolan . Ansvar kan aldrig läras med låtsasverksamhet. Samverkan mellan skolan och hemmen är av avgörande betydelse. Föräldrar och skola måste ha en gemensam uppfattning om barnens 1978/79: 1108 Samverkan hemskola skall alltså inte enbart syfta till att ge föräldrarna information om elevernas prestationer och uppförande utan måste i lika hög grad ge föräldrarna möjlighet att ställa krav på skolan och tillsammans med lärarna och annan skolpersonal diskutera vilka krav som skall ställas på eleverna. föreslog att närvaroplikt skulle råda i grundskola och gymnasieskola och att all frånvaro skulle förhandsanmälas, men den dåvarande socialdemokratiska regeringen ville ej följa förslaget, eftersom man ansåg det omotiverat. Endast moderata samlingspartiet reserverade sig mot regeringens linje. Vid icke förhandsanmäld frånvaro skulle skolan möjligt kontakta elevens hem för information. Såväl registrering som analys av frånvarons orsaker skulle ske fortlöpande. Informationen om frånvaron borde utformas så att den ger underlag för bedömning av frånvarons typ och orsaker och därmed kunde vägleda valet av åtgärder. Det behövs ett väl fungerande system för frånvaroregistrering med möjlighet till snabb kontakt med hemmen. Det är av avgörande betydelse att skolan på ett tidigt stadium kan vidta de åtgärder som behövs när det gäller elever med oanmäld frånvaro. Utvärdering och betyg Dagens betygssystem är klart otillfredsställande. Det relativa betygssystemet har haft en rad skadliga effekter. Detta system har lett till att betygen i skolan ifrågasätts. Moderata samlingspartiet motsatte sig detta system redan från början. I motion II 1962: 717 hette det: Allvarliga invändningar måste i princip resas mot den relativa betygssättningen. Med hjälp av denna kan enbart visas hur kompetensförhållandena gestaltar sig i en viss klass ett visst år. Det tillgodoser inte elevernas och föräldrarnas uppenbara intresse av att kunna göra sig en objektiv föreställning om styrka och svagheter i en elevs skolutbildning. föreslår därför att betygssättningen skall ske med utgångspunkt i klart definierade kursfordringar. Ingen verksamhet kan fortgå utan en löpande kontroll av vilka resultat man nått, inte heller skolans verksamhet. Det faktum att detta i och för sig inte nödvändiggör individuell betygssättning tolkas ofta av betygsmotståndarna som om all kunskaps- och färdighetskontroll kunde undvaras. Så är det självfallet inte. Som utvärderingsinstrument krävs åtminstone anonyma prov. Eleverna har dessutom rätt att få sina prestationer bedömda. De har rätt att känna att de med egna ansträngningar kan påverka sin situa Betygen har därvid en fostrande aspekt och en synlig effekt det lönar sig att anstränga sig. Men skolan sviker sitt ansvar, om man försöker dölja för elever med dåliga resultat i något eller några ämnen att de är svaga; tvärtom skall skolan där sätta in stöd och hjälp och lära eleverna att klara sina motgångar utan att tappa fotfästet, utan att ge upp. Betygsättningen är också ett av skolans sätt att ställa krav. Och skolan måste ställa krav, om eleverna skall få de rätta förutsättningarna att klara sig senare i livet. En betygsfri skola innebär detsamma som att inget slag av prestationer belönas. Belöningen ligger i stället däri att man finner nöje i det man läser. Om betyg inte ges, har eleverna således ingen drivkraft att läsa det som de finner mindre nöjsamt. Undervisningen skall givetvis vara stimulerande och intresseväckande; det är inte i första hand betygen som skall tvinga fram ett flitigt studerande. Men studier är inte bara nöje utan också ansträngning, ibland ett enformigt pluggande av fakta, och den som anstränger sig måste belönas. Om betygen avskaffas, är risken påtaglig att den allmänna kunskapsnivån sjunker. En elev kommer att vara duktig i matematik därför att han är road av matematik. En annan kommer av samma skäl att vara duktig i historia. Men den bredd som samhället anser nödvändig men barn och ungdom inte alltid kan uppskatta kommer att saknas. Betyg bör därför i princip ges . Däremot kan det ifrågasättas, om det finns något skäl att detaljerat betygsätta svaga prestationer. Betygsskalan kan med fördel vara mera graderad ju högre prestationsnivå det gäller. Betygen kan och skall givetvis kompletteras med information i andra former. Men det måste understrykas, att endast formella betyg som ges i en enhetlig skala har en innebörd som är entydig såväl för läraren som för eleven och föräldrarna. Betyg kan av detta skäl inte ersättas med information i form av t. ex. samtal med elever och föräldrar. Formaliserade betyg ger också i motsats till annan information eleverna (och deras kamrater) möjlighet att kontrollera rättvisan i de betyg som läraren satt. Avnämare har ett klart intresse av att få besked om en sökandes formella kompetens vilka kunskaper han eller hon besitter. Även i detta hänseende fyller betygen en viktig funktion. Den centrala informationen för en arbetsgivare är dock att en elev genomgått en utbildning med godkänt resultat. Det finns i det sammanhanget anledning att understryka att det är fel att tala om bra och dåliga betyg. Alla betyg höga som låga är en vägledning för att erbjuda den arbetssökande rätt sorts arbete. Betygen är det bästa instrumentet för urval till vidare utbildning. har 1964 och 1968 understrukit att elevernas önskemål 1978/79: 1108 måste vägas mot samhällets och arbetsmarknadens behov samt tillgängliga utbildningsresurser. Elevernas önskemål om gymnasieutbildning har undergått stora förändringar. Obalansen är därför också kraftig på en stor del av linjerna. Lottning kan inte accepteras; det är en nödlösning som inte korresponderar med livet efter skolan. Att låta eleverna köa skulle på vissa studievägar medföra, att ingen direktsökande från skulle kunna få sitt förstahandsval tillgodosett andra skulle vara före i kön. Krav på ett nytt betygssystem Följande krav måste ställas på ett betygssystem i skolan: Det får inte snedvrida undervisningen eller medföra en felaktig konkurrensmentalitet. Skolan skall vitsorda kunskaper och färdigheter. Skolan skall bedöma prestationer, inte begåvning, möjlighet till framtida utveckling e. d. Betygsättningen skall stimulera varje elev att göra sitt bästa. Eleven skall själv genom sitt arbete kunna påverka sina betyg. Betyg i olika ämnen bör kompletteras med ett positivt omdöme som kan gälla t. ex. samarbetsförmåga, ordningssinne, flit, omsorg om kamrater. Betygsättningen skall vara officiell och öppen. Skriftliga betyg ger eleven, hans kamrater och hans föräldrar möjlighet till kontroll av att betygsättningen sker rättvist och objektivt. En skriftlig officiell betygsättning innebär också en samhällets kontroll av skolans arbete. Elever bör dessutom ha möjlighet att repetera en kurs för att få högre betyg. Kompetensbestämmelserna vid intagning till olika utbildningsvägar skall utgå från de kunskaper eleven måste besitta för att klara utbildningen, inte vid vilket tillfälle eller på vilket sätt dessa kunskaper inhämtats. Det nuvarande systemet ger eleverna bristande respekt för kunskaper och uppmanar missriktat taktiktänkande. Reformbehovet i den svenska skolan är stort. har elever och lärare rätt att ställa krav på arbetsro. De reformer som är nödvändiga för att komma till rätta med dagens problem måste ske stegvis och innebära successiva förbättringar. De stora administrativa skolreformernas tid måste vara förbi och ersättas med ett mödosamt arbete för att successivt höja utbildningens kvalitet och förbättra arbetsmiljön. Nuvarande problem kan inte lösas med ytterligare resurser. Vad som krävs är en annan inriktning av utbildningspolitiken. måste ägnas åt att skapa ordnade arbetsförhållanden i skolorna, åt att finna ett rättvist betygssystem och åt att höja kvaliteten i undervisningen. 1978/79: 1108 att regeringen ges i uppdrag att framlägga ett åtgärdsprogram för en kvalitativ upprustning i , att utgångspunkten för detta åtgärdsprogram skall vara att varje elevs egenart skall värnas, att varje elev skall ges en utbildning motsvarande dennes kapacitet och att arbetsmiljön skall präglas av arbetsro, ansvar, hänsyn och arbetsglädje, att målsättningen för åtgärdsprogrammet skall vara en generellt höjd kunskapsstandard i och att alla elever kan tillförsäkras en minimistandard i fråga om basfärdigheter, att en ny läroplan för utarbetas i enlighet med vad som anförts i motionen, att betyg skall finnas kvar, att dagens relativa betygssystem skall ersättas med ett rättvist betygssystem som utgår från den enskilde elevens prestationer, att betygen inte får snedvrida undervisningen eller medföra en felaktig konkurrensmentalitet, att skolan skall vitsorda kunskaper och färdigheter genom att bedöma prestationer, inte begåvning, möjligheter till framtida utveckling e. dyl att betygssättningen skall stimulera varje elev att göra sitt bästa, att betygssättningen skall vara officiell och ske skriftligt, att elever bör ha möjlighet att repetera en kurs för att få högre betyg, att ett system för frånvaroregistrering med bättre möjligheter till snabb kontakt med hemmen införs, att föräldrarnas rätt till inflytande klarare definieras i skollagen, att krav på objektivitet och allsidighet slås fast i arbetsplanen för förskolan, att rätten att upprätta och driva enskilda skolor skall bli föremål för förnyad prövning i syfte att garantera verklig frihet för föräldrarna att välja skola för sina barn, att en översyn av verksamhet inriktas på att begränsa skolpolitiska roll och att den direkta ledningen i betydande utsträckning decentraliseras till länsskolnämnderna, att förskolans pedagogiska uppgift fastslås i arbetsplanen, att språkträning får en ökad betydelse i förskolan, att hemspråksträningen i förskolan och hemspråksundervisningen på lågstadiet prioriteras, att förskolans arbetsplan kompletteras vad gäller den psykiska miljön, att försöksverksamheten med flexibel intagning på lågstadiet permanentas, att olika utbildningsvägar och olika utbildningsformer organiseras i ett samlat gymnasialt utbildningssystem i syfte att garantera likvärdighet, att regeringen ges i uppdrag att se över gymnasieskolans organisation i syfte att göra den mer flexibel i förhållande till elevernas skiftande behov, att regeringen ges i uppdrag, att mot bakgrund av landets behov av välutbildad arbetskraft, på alla nivåer, göra en analys av orsakerna till den förändrade efterfrågan inom gymnasieskolan särskilt i vad gäller naturvetenskaplig och teknisk, praktisk såväl som teoretisk utbildning. Den välfärd som vi har byggt upp har sin grund i kvalificerat kunnande. Vår varuproduktion och de framgångar som denna mött på exportmarknaderna har direkt byggt på den höga utbildningskvalitet som kännetecknat det svenska utbildningsväsendet i allmänhet och universiteten och högskolorna i synnerhet. Vi är för vår fortsatta välfärdsutbyggnad tvungna att hävda oss i internationell konkurrens med vår export av varor och tjänster. Detta kommer inte att vara möjligt om vi inte förmår värna den kvalitet som av tradition har kännetecknat vår utbildning. undergick universitets- och högskoleutbildningen en mycket kraftig expansion. /51 till 1970/71 ökade den årliga inskrivningen med närmare 25 000 studenter. Antalet närvarande studenter vid universiteten och högskolorna ökade från ca 17 000 till närmare 125 000. Det är mot denna bakgrund man får se de initiativ till reformering av universitetsväsendet som togs av den dåvarande regeringen . Man förutsåg att behovet av lärare i grundskola och gymnasieskola inte längre skulle växa i takt med den ökande utexaminationen från universiteten. Genom den s. k. PUKAS-reformen avsågs studierna mera inriktas mot utbildning, för vilken det kunde finnas avsättning utanför skolväsendet. utbildningsutredning U 68 skulle ge underlag för åtgärder som mer beständigt löste de problem med överproduktion och felutbildning av akademiker som man såg framför sig. Mycket snart visade sig PUKAS-reformen vara missriktad. De utbildningslinjer som inrättades underkändes i hög grad av de studerande själva. Mycket snart kom dessa linjer att ersättas av utbildning som de studerande kombinerade utifrån sin egen uppfattning om arbetsmarknadens behov. De mycket omdiskuterade utspärrningarna kom slutligen bara att omfatta ett litet fåtal studerande. som U 68 arbetade förändrades tillströmningen av stu delande till universitet och högskolor. När väl utredningen presenterade sitt betänkande var det dominerande problemet snarare en för låg tillströmning än motsatsen. På ett mycket effektivt sätt hade PUKAS-reformen och U 68 visat den tröghet som administrativa regleringar av den högre utbildningen präglas av. Jämfört med dessa administrativa regleringar utgör de studerandes egen reaktion genom förändrade studieval och ändrad preferens för högre utbildning en utomordentligt smidig och känslig anpassning av studierna till förändrade yttre förhållanden. Trots de förändringar som inträffat under utredningsarbetet fattade 1975 beslut om att högskolereformen skulle genomföras. Genom en beredningsgrupps arbete hade en politisk kompromiss träffats mellan socialdemokraterna och . efter regeringsskiftet utformades sedan de praktiska detaljerna för genomförandet av reformen. I arbetet med utformningen av de praktiska detaljerna i högskolereformen vidtog trepartiregeringen vissa förändringar. Trots att inriktningen från första början hade varit att reformen skulle leda till en totalspärr för hela universitets- och högskoleväsendet, lyckades trepartiregeringen rädda en fri sektor, som till stora delar sammanföll med de utbildningar som tidigare inom filosofisk fakultet hade varit ospärrade. I viss utsträckning försökte man också säkra denna fria sektor genom att inte genomföra det helt centraliserade anmälnings- och antagningssystem som hade förberetts. I övriga delar genomfördes emellertid reformen praktiskt taget så som beslutats av 1975. Beroende på den relativa tidsnöd som rådde vid genomförandet av reformen kom de förändringar som ett bibehållande av den fria sektorn hade motiverat inte att utföras fullt ut. De modifieringar av anslagssystemet som den fria sektorn nödvändiggjorde gavs en inte helt lyckad utformning. Därtill förmådde man inte på ett meningsfullt sätt bestämma vilka uppgifter som skulle tilldelas de nyinrättade regionstyrelserna för att dessa skulle te sig motiverade. Det är i de allra flesta avseenden för tidigt att med någon grad av säkerhet uttala sig om verkningarna av de förändringar som genomfördes fr. o. m. /78. Redan har konstaterats att anslagssystemet i avseende på den fria sektorn inte har fungerat tillfredsställande. Aningarna om bilden av regionstyrelserna har bekräftats. Det är med största svårighet som man kan finna några sakliga skäl för att denna nya beslutsinstans skall bibehållas. Det enda nya argument som har anförts 1978/79: 1108 utifrån de erfarenheter som har vunnits är, att regionstyrelserna med dess starka inslag av politiker skulle ha bidragit till att förbättra förhållandet mellan politikerna och universitetsvärlden. Måhända kan det ligga en viss tyngd i detta argument, men det är svårt att inse att detta motiverade inrättandet av sex nya myndigheter med nyanställning av 55 kvalificerade tjänstemän. Det är inte en riktig prioritering att bibehålla dessa organ, med de kostnader detta för med sig, i jämförelse med att satsa pengar på att förbättra utbildningens kvalitet. I viss utsträckning kan man också dra slutsatser av de erfarenheter som vunnits av de nya antagnings- och urvalsregler som genomförts som högskolereformen. Framför allt visar det sig att man på ett antal utbildningar har fått en kraftig höjning av medelåldern hos de antagna. Vid låg tidigare medianåldern för de antagna kring . ökade plötsligt medianåldern till . Höjningen av medianåldern förefaller bli bestående. Om denna höjning av åldern vid antagning är representativ för landet, innebär det vid oförändrade studietider att den genomsittlige läkaren efter genomförandet av de nya urvalsreglerna kommer att vara yrkesverksam . Vid en förutsatt antagning av ca 1 000 studerande till läkarlinjen och ett bidrag från var och en med sjukvårdstjänster för . , motsvarar varje års antagning med den högre medianåldern att samhället förlorar sjukvårdsresurser motsvarande i storleksordningen . Det krävs naturligtvis utomordentligt påtagliga vinster i övrigt för att denna förlust i sjukvårdsresurser skall kunna motiveras. har inte några sådana vinster angivits. Det bör understrykas att UHÄ i sin egen utvärdering konstaterar, att det är en följdenlig konsekvens av de nya reglerna som premierar arbetslivserfarenhet före högskolestudier att genomsnittsåldern ökat. Det finns alltså inga skäl att anta att den ökade genomsnittsåldern skulle vara avhängig av någonting annat än just förändringen i urvalsregler. Även om den höga medianåldern för de antagna till läkarlinjen varit mest uppmärksammad, har motsvarande fenomen uppträtt även på andra områden. Medianåldern för de antagna till juristutbildningen i var så hög som , vilket skall jämföras med att den på höstterminen var omkring . Ytterligare en effekt, som redan kan avläsas av de nya urvalsreglerna, är att kvinnliga sökande missgynnas. Det tycks vara så att föreningsmeriternas värde vid antagningen systematiskt har gynnat manliga sökande. Förutom dessa avläsbara effekter kan man naturligtvis misstänka en rad effekter som ännu inte visat sig. Det finns exempelvis skäl att tro, att den minskade direktövergången från gymnasieskola till högskola kan ge sociala snedfördelningseffekter. Risken är stor för att 1978/79: 1108 det främst blir de som har stark studiemotivation som yrkesverksamhet återgår till studier och då lämnar en säker försörjning. Mot bakgrund av den bild som tecknats av effekterna av de nya antagnings- och urvalsreglerna är det motiverat att göra en omfattande och så fullständig utvärdering som möjligt av dessa regler. Detta bör ske genom en parlamentarisk utredning. Det är vidare motiverat att avskaffa föreningsmeriternas värde och minska genomslaget för arbetslivserfarenhet vid antagning till högskolan. Den högre utbildningen urholkas Som sagts är det i många avseenden ännu för tidigt att bedöma effekterna av högskolereformen. Detta hindrar inte att man i ett antal avseenden kan konstatera brister i den högre utbildningen som måhända inte är avhängiga av reformen men som sannolikt heller inte har avhjälpts av den. har antalet studerande på 40- och 60-poängsnivå minskat.