mot · G2021508 · 1979-01-24 00:00:00 — Motion 1978/79:1508 av m. fl. om stålindustrin samt gruv-, järn- och stålgjuteriindustrierna Sammanfattning Såväl den nuvarande regeringen som den tidigare trepartiregeringen har underlåtit att vidta de åtgärder som är nödvändiga för att möjliggöra en positiv utveckling inom stålindustrin. Härigenom äventyras företagens utvecklingsmöjligheter, sysselsättningen för de anställda och livskraften i de samhällen och regioner som är så starkt beroende av branschen. Vi vill erinra om att de berörda fackförbunden gemensamt krävt att erforderliga åtgärder nu vidtas från statsmakternas sida. Bakom kraven ligger en djup oro för sysselsättningen på bruksorterna. Vi ställer oss i motionen bakom de fackliga organisationernas krav. Vi begär att regeringen under vårriksdagen framlägger förslag för om genomförandet av den utvecklingsplan för () som de fackliga organisationerna vid företaget och fackförbunden gemensamt ställt sig bakom. Vi begär vidare att ägarfördelningen inom förändras så att den bättre motsvarar de nuvarande ägarnas åtaganden och ansvar. I vad avser de mindre handelsstålverken begär vi att regeringen tar initiativ till en ägarsamordning mellan dessa verk och . Genom en sådan ägarsamordning ges förutsättningar för den gemensamma planering som är nödvändig för hela handelsstålsindustrin. Inom specialstålsindustrin saknas fortfarande en övergripande utvecklingsplan. De senaste årens rad av fruktlösa struktureringsförsök visar att behovet av en planerad utveckling nu är större . Vi begär att regeringen nu utarbetar och förelägger en sådan plan. Vidare begär vi att regeringen ökar insatserna för att skaffa kompletterande sysselsättning till bruksorterna. Hela den mellansvenska gruvindustrin befinner sig i en bekymmersam situation. För att komma till rätta med branschens långsiktiga problem krävs samordnade och kraftfulla insatser från såväl företagens som samhällets sida. har i sitt fackliga handlingsprogram för gruvindustrin pekat på olika utvecklingsvägar. Mineralpolitiska utredningen beräknas slutföra sitt arbete under innevarande år. Från socialdemokratisk sida lade vi fram ett principprogram för svensk gruvindustris utveckling. Det finns sålunda underlag för ett konkret program för den mellansvenska gruvindustrins utveckling. 1 1978/79. tidigare trepartiregeringen eller den nuvarande regeringen har emellertid visat någon handlingskraft i vad gäller branschutvecklingen. , och socialdemokraterna har därför beslutat att gemensamt utarbeta ett sådant program. Även de berörda tjänstemannaorganisationerna kommer att inbjudas att delta i arbetet. Arbetet kommer att bedrivas med största möjliga skyndsamhet, och resultatet kommer att vara vägledande för den framtida socialdemokratiska gruvpolitiken. Inga nya nedläggningar inom gruvdriften bör beslutas - oavsett ägarförhållande i berörda företag - med mindre än att arbetsgruppen fått möjlighet att bedöma gruvdriftens fortsatta bestånd inom ramen för det av gruppen utarbetade programmet. För vissa gruvor har beslut fattats om nedläggning. Gruvorna bör emellertid hållas i beredskap med hänsyn till arbetsgruppens allmänna prövning och företagen bör därför tillse att gruvorna inte vattenfylls. De planerade investeringarna inom kommer att innebära mycket stora beställningar av utrustning av olika slag. Denna utrustning bör självfallet så långt möjligt upphandlas från svenska tillverkare. Den svenska utrustningstillverknigen är emellertid spridd på ett betydande antal företag med verksamhet inom olika delområden. I motionen begär vi därför att regeringen tar initiativ till en sådan samverkan mellan aktuella tillverkare att möjligheterna till svenska beställningar kan tas till vara. Detta ger också förbättrade framtida exportmöjligheter för utrustningstillverkarna. De svenska järngjuterierna har mycket stora problem. lovade den dåvarande trepartiregeringen att återkomma med ett förslag om åtgärder för järngjuteriindustrin. Regeringen har emellertid deklarerat att man inte har för avsikt att vidta några som helst åtgärder trots branschens ytterst besvärliga läge. Även för stålgjuterierna är utvecklingen mycket oroande. Vi begär i motionen att regeringen lägger fram åtgärdsförslag för järngjuteri- och stålgjuteriindustrierna. Den svenska stålindustrin är starkt beroende av utvecklingen utomlands. Vi exporterar ca hälften av vår stålproduktion. Den svenska marknaden är öppen för import från andra länder. Det importerade stålet svarar för omkring hälften av vår förbrukning. Den internationella utvecklingen är väl känd och dokumenterad och behöver därför inte närmare redogöras för här. En lägre takt i industriländernas efterfrågeökning, en skärpt konkurrens inte minst genom ökad stålproduktion i nya producentländer samt en snabbt ökande kapitalintensitet i produktionen, stigande investeringskostnader och därav följande finansieringsproblem är några karaktäristiska drag i branschutvecklingen. De påfrestningar som denna utveckling medför delas av hela den västeuropeiska stålindustrin. har man i flertalet länder kunnat konstatera att företagen inte på egen hand förmår lösa problemen på ett tillfredsställande sätt. Då stålindustrin genomgående bedöms som en betydelsefull industribransch har också åtgärder vidtagits från samhällets sida. I så gott som alla västeuropeiska länder tar sålunda statsmakterna en mycket aktiv del i branschutvecklingen. Detta engagemang tar sig olika former. är en betydande del av stålindustrin i offentlig ägo, och den statliga ägarandelen är stadigt ökande. Det senaste exemplet härpå är den tidigare helt privatägda franska stålindustrin. Också inom den privata stålindustrin sker en betydande företagskoncentration, ofta efter direkta regeringsinitiativ. Jämsides med denna företagskoncentration sker ett omfattande och snabbt växande samarbete över företagsgränserna, även det i regel initierat av resp. regeringar. Sammantaget betyder detta att man genomför en allt större samordning mellan de olika stålverken. Branschplaneringen sker numera i allt flera länder på nationell nivå. Det betyder dessutom att man skapar företag och företagskonstellationer med mycket stora resurser såväl finansiellt som i vad gäller bl. a. marknadsföring samt process- och produktutveckling. Ett utmärkande drag i branschutvecklingen är också att statsmakterna i kläder sig ett allt större finansiellt ansvar för stålindustrins utveckling. Våra basindustrier har drabbats hårt av de senaste årens djupa och långa lågkonjunktur. Företagen har fått vidkännas ofta mycket stora förluster och en starkt försämrad finansiell ställning. Denna negativa utveckling har i hög grad drabbat företagen inom stålindustrin. En konsekvens har även varit att sysselsättningen minskat betydligt, såväl inom specialstålsindustrin som inom handelsstålsindustrin. En allmän konjunkturuppgång och en därmed följande ökning av stålefterfrågan kommer att förbättra den ekonomiska situationen för företagen inom stålindustrin. En ökad orderingång och produktion har medfört att flertalet företag nu visar en viss optimism i sina bedömningar . De ekonomiska resultaten är dock fortfarande klart otillfredsställande. En förbättrad stålkonjunktur är självfallet mycket välkommen. Den får dock inte förleda oss att tro att branschens strukturella problem därmed är lösta. Svensk stålindustri har att möta en långsiktig utveckling, vars effekter endast tillfälligt kan döljas av en god konjunktur. Vid nästa konjunkturnedgång kommer problemen ånyo att torna upp sig med de stora negativa konsekvenser som detta medför för företagen, de anställda och de berörda orterna och regionerna. Det är mot bakgrund av en allt hårdare internationell konkurrens som behovet av åtgärder för den svenska stålindustrin skall bedömas. 1* 1978/79. organisationerna har redovisat sin syn på detta behov. I ett gemensamt uttalande har , och krävt att statsmakterna vidtar de åtgärder som är nödvändiga för att ge branschen långsiktig konkurrenskraft och utvecklingsmöjligheter. Enligt förbunden kan ansvaret för branschens framtid inte helt hänskjutas till de enskilda företagen. Stålindustrins utveckling kräver också i ett aktivt engagemang från samhällets sida. Socialdemokraterna delar denna uppfattning. Vi delar också fackförbundens syn på branschens framtidsmöjligheter. Vi har från vår sida aldrig accepterat den uppgivenhet som redovisats från vissa håll. Men vi är också medvetna om att en positiv utveckling kräver stora insatser och att betydande strukturella förändringar kan bli nödvändiga. Det är därför vi med kraft vänder oss mot den passivitet som såväl den nuvarande regeringen som den tidigare trepari regeringen visat. Denna passivitet äventyrar branschens utveckling och därmed också sysselsättningen för de anställda. De borgerliga regeringarna har inte bara underlåtit att vidta erforderliga åtgärder. Även intresset att diskutera branschutvecklingen är svagt. Som exempel kan nämnas att det för statsmakterna, branschen och de anställdas organisationer gemensamma samrådsorganet - stålbranschrådet - sedan regeringsskiftet endast sammanträtt ett fåtal gånger. har det inte hållits något sammanträde. Vi föreslår i det följande åtgärder för att främja utvecklingen inom stålindustrin. Även med stora branschinsatser kan det dock inte uteslutas att sysselsättningen drabbas på vissa orter. Det är då nödvändigt att nya sysselästtningstillfällen skapas. Planeringen för detta är otillräcklig och måste byggas ut. Det är enligt vår mening helt nödvändigt att denna sysselsättningsplanering knyts samman med den branschplanering som vi föreslår i det följande. Ansvaret för att en sådan samordnad planering sker liksom för att erforderlig kompletterande sysselsättning tillförs bruksorterna åvilar regeringen. Inom handelsstålsindustrin har det skett en väsentlig strukturomvandling genom att bildats. Från socialdemokratisk sida stödde vi helt den samordning av resurserna vid landets tre största stålverk som detta samgående innebär. Vi var dock mycket kritiska mot det sätt på vilket denna affär handlades av regeringen. Såväl själva förhandlingsuppläggningen som värderingen av apportegendomen, ägarfördelningen och inlösensreglerna var enligt vår uppfattning helt felaktiga. Denna kritik kvarstår. En central fråga vid bildandet av var omfattningen av de ekonomiska resurser som krävs för att ge företaget tillfredsställande konkurrenskraft och möjligheter till en långsiktigt positiv utveckling. Regeringsförslaget präglades av en mycket negativ syn på branschens framtidsutsikter. handlingsfrihet kom därigenom att begränsas genom en relativt snäv investeringsram. Inom utarbetades en strukturplan, som antogs av . Till beslutet fogades en särskild skrivelse från de fackliga styrelserepresentanterna. I denna skrivelse sägs bl. a. följande: När det gäller omfattningen av investeringsprogrammet har i utredningsarbetet ett investeringsalternativ på närmare 5 miljarder redovisats. Enligt vår bedömning är det angeläget att en så stor del som möjligt av detta program genomförs för att snabbt nå målet att göra till ett företag med samma konkurrenskraft som de bästa europeiska verken. Planerna bör inriktas på en investeringsvolym på ca . Strukturplanen innebär i huvuddrag följande. Domnarvet utvecklas till centrum för band- och plåttillverkning och dit förläggs också skrotbaserade metallurgi. Den nuvarande malmbaserade metallurgin koncentreras till och . Efter den första utbyggnadsetappen beräknas kapaciteten vara tillräcklig för behoven fram . På bör enligt strukturplanenen fortsatt utveckling ske genom byggandet av en ny metallurgisk enhet. I planen sägs att utgående från att svensk malm skall användas-en sådan enhet i första hand bör placeras iLuleå. blir centrum för företagets grov- och industriplåttillverkning medan Luleås produktion koncentreras till grova och medelgrova profiler. manufakturverksamhet vidareutvecklas på samtliga huvudorter. Gruvrörelsen avpassas till de mellansvenska verkens behov samt möjlig exportförsäljning. Genomförandet av denna plan innebär att de nya arbetstillfällen som skapas inom företaget väsentligt understiger det antal arbetstillfällen som bortfaller genom nedläggningar eller driftsinskränkningar inom vissa områden. Sysselsättningssituationen på de berörda orterna förvärras ytterligare av det förhållandet att de nya arbetstillfällena kommer senare än bortfallet, varigenom en sysselsättningssvacka uppstår. Strukturplanen - och därmed bl. a. investeringarnas förläggning i tiden baserades uteslutande på företagsekonomiska bedömningar. Från facklig sida krävdes att genomförandet av planen skulle grundas på samhällsekonomiska överväganden. Som en följd av de fackliga kraven tillkallade dåvarande industriministern en särskild utredningsman, generaldirektören . Enligt sitt uppdrag skulle undersöka möjligheterna att tidigarelägga projekt som ingår i strukturplanen och som medför att nya arbetstillfällen kommer fram snabbare än som annars blir fallet. På samma sätt skulle undersökas möjligheterna att fördröja nedläggningen av enheter och anläggningar i syfte att skaffa rådrum för åtgärder som ger nya arbetstillfällen. redovisade resultatet av sitt arbete . redovisar i sin rapport att företagsledningen vid understrukit de synpunkter rörande investeringsnivån och investeringstakten som framförs i den ovan nämnda särskilda fackliga skrivelsen. Enligt företagsledningen rymmer dock inte bolagets finansiella ramar flera av de för den långsiktiga utvecklingen väsentliga projekten. Detta innebära» bolaget först långt in kan komma in på marknadssegment, som skulle bli av stor betydelse för bolagets ekonomi och för möjligheterna att utvecklas på det sätt som anges i strukturplanen. Dessa investeringar har också enligt företagsledningen stor betydelse för möjligheterna att vidmakthålla sysselsättningen . föreslår att ett inte oväsentligt antal investeringsprojekt tidigareläggs. De största positiva sysselsättningseffekterna ger detta i . Även och får genom tidigareläggningarna ett visst sysseisättningstillskott. Rehnbegs förslag innebär i första hand tidigareläggning av sådana framåtsyftande investeringar som är nödvändiga för ett på konkurrenskraftigt , vilket också betraktat som en viktig utgångspunkt för sitt arbete. Såväl socialdemokraterna som de fackliga organisationerna har både under arbetet med bildandet av och senare kraftigt understrukit att det är nödvändigt att offensiva investeringar genomförs. Som redan nämnts kan dock de nya arbetstillfällen som strukturplanens investeringar skapar inte helt kompensera bortfallet genom nedläggningar. har därför undersökt möjligheterna till sysselsättningsskapande projekt utanför strukturplanen. föreslår sådana projekt, vilka ger ökad sysselsättning i och kommuner. a. föreslås ett nytt sinterband i till en investeringskostnad av 157 milj. kr. Detta sinterband skall enligt företagets planer försörjas med råvara från Grängesbergsgruvorna. Leveranserna till från dessa gruvor beräknas i ett fullt utbyggt läge ge sysselsättning för ca 300 personer. föreslår vidare bl. a. att ytterligare ekonomiska resurser tillförs samt att kommun skall räknas till det inre stödområdet. De av föreslagna åtgärderna kan inte rymmas inom finansiella ramar. Enligt beräkningarna krävs ett kapitaltillskott till bolaget på ca . Härav föreslås ca 1 050 milj. kr. lämnas i form av ett s. k. strukturlån och ca 250 milj. kr. i form av s. k. rekonstruktionslån. Lånevillkoren föreslås vara desamma som förde lån som erhöll när bolaget bildades. Lånen kommer huvudsakligen att lyftas . Totalt beräknas de insatser som föreslår trygga sysselsättningen för mellan 800 och 900 personer. För , och kommer det dock, trots dessa insatser, att ske betydande sysselsättningsminskningar, vilket mot bakgrund av den svaga arbetsmarknaden på dessa orter är ett mycket allvarligt problem. Den svåra arbetsmarknadssituationen på de berörda orterna föranledde de fackliga organisationerna inom att undesöka möjligheterna till ytterligare sysselsättningsskapande åtgärder. Detta arbete har slutförts. Organisationerna föreslår en ökad insats på närmare 700 milj. kr., dels för investeringar vid stålverket i , dels för att ytterligare stimulera etableringen av kompletterande industri inom kommun. Vidare bör genomföras en förundersökning för produktionsanläggningar för järnsvamp och järnpulver i . Medel föreslås ställas till förfogande för detta. De fackliga organisationernas kompletteringar innebär i korthet bl. O Struktur- och rekonstruktionslån på 410 milj. kr. för ett nytt mediumvalsverk i . Verket skall efter förprojektering byggas i långsam takt och tas i bruk på ett sådant sätt att det inte inkräktar på de övriga handelsstålverkens situation. O Strukturlån på 95 milj. kr. för en upprustning av grovvalsverken i . Denna upprustning är nödvändig för överflyttning av rälstillverkningen från Domnarvet. o Profilerings- och distributionsanläggning samt kontor för Plannja i . Den totala investeringskostnaden kan beräknas till ca 100 milj. kr. o skall tillföras medel för att utan dröjsmål utreda förutsättningarna för tillverkning av järnsvamp och järnpulver i anläggningar i med sikte på att sådan produktion kommer till stånd. O Oxelöinvests resurser bör förstärkas med 15 milj. kr. i en första omgång och ytterligare 15 milj. kr. O Ett strukturlån på 30 milj. kr. till för att kunna tillföra kommun kompletterande industrisysselsättning för att långsiktigt höja sysselsättningsnivån. De anställdas organisationer vid har enhälligt ställt sig bakom den sammantagna utvecklingsplan för företaget som strukturplanen med och de fackliga kompletteringarna utgör. 1 det tidigare nämnda uttalandet från fackförbunden krävs att denna samlade utvecklingsplan genomförs. Som nämnts var vi redan när frågan om bildandet av behandlades i mycket kritiska mot den begränsning i företagets utvecklingsmöjligheter som regeringsförslaget innebar. Utvecklingen har klart visat att denna kritik var helt riktig. Såväl företagsledningen som de fackliga organisationerna har funnit att företaget för att nå den konkurrensförmåga som är nödvändig och rätt kunna utnyttja de marknadsmöjligheter som finns måste genomföra ett mycket omfattande investeringsprogram under de allra närmaste åren. Företaget saknar finansiella resurser för ett sådant program. Socialdemokraterna stöder den fackliga rörelsens krav på en offensiv satsning i . Detta ligger helt i linje med den tilltro som vi har till svensk stålindustris utvecklingsmöjligheter och som bl. a. kommit till uttryck i den socialdemokratiska riksdagsgruppens uttalande . De investeringsprojekt som utvecklingsplanen innehåller syftar till att ge företaget en långsiktig livskraft. Genom investeringsprogrammet får företaget snabbt en ökad konkurrenskraft, vilket gör det möjligt att dels återerövra en betydande del av den svenska marknaden, dels öka exporten. Vi vill erinra om att den svenska marknaden till försörjs med importerat handelsstål. De tidigareläggningar av olika investeringsbeslut som föreslås får även en mycket positiv sysselsättningseffekt både på bruksorterna och hos utrustningstillverkarna. Regeringen bör därför under vårriksdagen för framlägga förslag om genomförandet av den samlade utvecklingsplan som de fackliga organisationerna vid lagt fram. Vi har tidigare redovisat vår syn på ägarförhållandena inom . Vi framhöll att varken apportegendomens värde eller- och framför allt - de olika ägarnas ansvar för bolagets utveckling motiverar den nuvarande ägarfördelningen. Även här var vår kritik helt riktig. De mycket stora ekonomiska insatser som visat sig nödvändiga för att påtagligt förbättra företagets resultat visar att apportegendomen inte åsatts ett affärsmässigt värde. De privata aktieägarna är såvitt vi förstår inte heller beredda att satsa ytterligare kapital i bolaget för att säkra dess framtid. Vi upprepar därför vårt krav på att ägarförhållandena ändras så att staten får aktiemajoriteten i företaget. Detta bör ske genom att en del av det ytterl igare kapitaltillskott som krävs tillförs bolaget i form av statligt ägarkapital. Vid sidan om finns inom handelsstålsindustrin ytterligare sju företag, nämligen , , , , , och AB . i , som ägs av men arrenderats av , kommer att läggas ner. Sammanlagt sysselsätter de sju företagen drygt 4 000 personer inom stål rörelserna. De mindre handelsstålverken svarar visserligen endast för en knapp femtedel av den totala produktionskapaciteten i branschen. Deras betydelse är dock avsevärt större inom de produktområden till vilka de har koncentrerat sin produktion. Inom dessa områden har de i många fall klara konkurrensfördelar gentemot de stora verken genom sina möjligheter till produktion i korta serier, snabba leveranser och direkta kundkontakter. Deras plats i branschstrukturen är därför odiskutabel. Den övergripande planeringen för handelsstålsindustrin måste omfatta även dessa företag. De mindre verken är i sin utveckling starkt beroende av såväl varandra som . Vi krävde därför redan när bildades att regeringen skulle redovisa en samlad investerings- och strukturplan för hela branschen, och vi hälsade med tillfredsställelse att förre LO-ordföranden gavs i uppdrag att utarbeta ett förslag till samordning av de olika företagens verksamhet. redovisade resultatet av sitt arbete . I utredningsrapporten konstateras att väsentliga effektivitetsvinster kan göras genom en bättre produktions- och marknadsuppdelning mellan verken. En förutsättning för att över huvud taget kunna nå en lösning i dessa avseenden är enligt utredningen dock att ägarstrukturen förändras. I utredningen föreslogs därför en förändring som innebär att stålrörelserna i , och sammanförs till ett bolag, det s. k. stångstålsbolaget. Enligt förslaget bordetta bolag ägas gemensamt av och och nuvarande ägare, Förvaltningsaktiebolaget resp. AB Bruk. Aktiemajoriteten bör innehas av . Vidare föreslogs att skall utgöra det s. k. armeringsstålsbolaget. Även här föreslogs som majoritetsdelägare. nuvarande ägare, , skulle kvarstå med en minoritetsandel. , och kan enligt utredningen genom avtal inordnas i den önskvärda branschstrukturen. De mindre verkens ägare, företagsledningarna och de fackliga organisationerna ställde sig bakom utredningens förslag och förklarade sig villiga att inleda förhandlingarna i ägarfrågorna. Detsamma gällde företagsledning. Regeringen vägrade dock att ta ställning i frågan. Först meddelade industriministern att regeringen inte hade för avsikt att medverka till någon ägarförändring i branschen. Inte heller avsåg man att ta några andra initiativ för att påverka utvecklingen. Ansvaret för att den erforderliga samordningen kommer till stånd lades helt på företagen. Det är anmärkningsvärt att regeringen fattat sitt beslut helt utan att ta några kontakter med de anställdas organisationer, detta trots att fackliga representanter aktivt deltagit i det utredningsarbete som gjordes av . De anställdas organisationer har reagerat mycket starkt mot regeringens beslut att inte ta några som helst initiativ för att påverka branschutvecklingen. Fackförbunden uttrycker en stark oro för den framtida sysselsättningsutvecklingen. Den förbättrade konjunkturen, som regeringen anger som ett huvudskäl för att avstå från att ta ansvar för branschutvecklingen, medför ingen ökad trygghet i sysselsättningen på . I flera av företagen har ägarna klart visat att man inte har för avsikt att göra erforderliga Samverkansdiskussionerna har helt avstannat. Fackförbunden har i sitt gemensamma uttalande därför krävt att regeringen tar initiativ till och positivt medverkar i en ägarsamordning t. ex. enligt de riktlinjer som föreslagits av . Man har ställt krav på att regeringen tar ansvaret för att utvecklingen inom handelsstålsindustrin samplaneras för branschen i dess helhet och att också de mindre handelsstålverken ges de ekonomiska resurser som krävs för deras utveckling inom ramen för en sådan plan.