mot · G2022406 · 1979-03-29 00:00:00 — Denna begäran bör ge regeringen till känna. Även om den sammanfattande bilden av det långsiktiga samspelet mellan energi och miljö, hälsa och säkerhet är mycket oklar bör detta inte hindra oss att ta ställning där kunskaper finns. 1978/79: 2406 och det internationella energisamarbetet Det internationella samarbetet inom energiområdet har avgörande betydelse. Naturresurs- och energihushållningen måste än mer bli en internationell angelägenhet. Miljöförstöringen genom utsläpp från olika typer av energiproducerande anläggningar är genom sina verkningar en fråga som måste angripas på det internationella planet. Försörjningstryggheten kräver för ett land med stora utlandsberoende på energiområdet nära kontakter med exempelvis de oljeproducerande staterna. Direktavtal med dessa länder kan väsentligt öka försörjningstryggheten. Därför är t. ex. också långsiktiga kontrakt om naturgas betydligt tryggare än handeln med oljan i dess nuvarande former. Det är ett väsentligt intresse för att försörjningen med energiråvaror kommer från olika områden i världen samt att så stor andel som möjligt kommer från relativt närliggande områden. Mot denna bakgrund är det naturligt att de nordiska länderna har ett omfattande samarbete på energiområdet. I finns både länder med import- och exportöverskott för energiråvaror. har också ett närmast unikt samarbete på elområdet Nordel. Detta samarbete har successivt förstärkts genom utbyggnad av överföringskapacitet mellan länderna. Det är ett väsentligt bidrag till försörjningstryggheten, men det är naturligtvis då väsentligt att Nordel inte ensidigt uppfattas som en organisation för försäljning av tillfälliga elöverskott utan också har en roll när det gäller att klara leveranssäkerheten i de olika länderna. I det här avseendet behövs en ordentlig analys av det nuvarande nordiska kapacitetsöverskottet på elområdet och på vilket sätt detta kan begränsa kraven på en utbyggnad av kapaciteten. Som påtalats från centerhåll i annat sammanhang bör regeringarna här ha ett bättre grepp om ledningsutbyggnader, leveransbindningar och prispolitik än som är fallet . Olja och gas i de norska och danska delarna av ger en möjlighet för framtiden att utöka den svenska närförsörjningen. Det kräver emellertid, att framstår som en seriös samarbetspartner och att avtal på energiområdet kan kombineras med uppgörelser också på andra områden. Industriområdet ligger nära till hands. Mot den här bakgrunden är det mycket olyckligt att det ramavtal som slöts mellan de svenska och norska regeringarna inte lett till konkreta uppgörelser. För att man skall lyckas, krävs ett aktivt ansvarstagande från regeringarnas sida. Regeringarna måste ta på sig ansvaret för helheten. Det alltför passiva uppträdandet från sida i fråga om det s. k. har tyvärr medverkat till att förutsättningarna för energi- och industriavtalet i sin helhet med för 1978/79: 2406 sämrades och slutligen fälldes. Så skedde t. o. m. utan att de ekonomiska villkoren för oljeprospektering i klargjorts för och dess ägare. Inte heller anvisades något alternativ från berörda regeringars sida i den situationen att avtalet fälldes. Vi förutsätter att regeringen i de fortsatta kontakterna med tar initiativ till ett samarbete på industriområdet, som också kan möjliggöra ett långsiktigt energisamarbete. kan konstatera, att man har inte oväsentliga naturgasfyndigheter inom sin del av . Därför är det naturligt, att satsar på införande av naturgas i sitt energisystem ett beslut som bör ses med tillfredsställelse i , inte minst av miljöskäl. Förberedelserna för en introduktion av naturgas i har bedrivits i nära kontakt med den danska regeringen. Planeringen har samordnats mellan företagen Swedgas och danska . Tidtabellerna har anpassats till varandra. Genom folkpartiregeringens avvisande hållning till naturgas äventyras ytterligare ett konkret projekt för nordiskt samarbete på energiområdet inom loppet av några få månader. Det är en mycket allvarlig situation, som vi anser helt oacceptabel. Vi föreslår i det följande att de förberedda gasprojekten genomförs liksom transitering genom . På forskningsområdet har samarbetet egendomligt nog haft sin tyngdpunkt på kärnkraftsområdet, trots att bara två nordiska länder har kärnkraft i energisystemen. Det finns ett starkt gehör i för ett vidgat samarbete på forskningsområdet. Ett sådant samarbete är också under beredning. Vi anser att de nordiska länderna har mycket starka skäl för ett samarbete i syfte att utnyttja knappa resurser bättre och lära av varandras erfarenheter. Ett nordiskt samarbete bör ha sin tyngdpunkt på de förnyelsebara energikällor, där länderna har de bästa naturliga förutsättningarna och ligger längst fram tekniskt sett. Luftföroreningar från förbränning av olja och kol är i högsta grad ett internationellt problem. Som redovisats kommer en betydande del av framför allt svavelnedfallet i från källor utomlands. måste därför arbeta aktivt för att få till stånd internationella överenskommelser i syfte att nedbringa luftföroreningarna från förbränning av fossilt bränsle. De metoder som bör komma i fråga är användning av modem förbränningsteknik och moderna reningsmetoder samt begränsning av användningen av olja och kol genom bättre energihushållning och en successiv övergång till förnyelsebara och miljövänliga energikällor. Regeringen bör därför i lämpliga europeiska och internationella organ föra fram förslag om internationella överenskommelser med detta syfte. 1978/79: 2406 Risken för spridning av kärnvapen är en av de oroväckande följderna av kärnkraftsanvändningen. Spridningsrisken är i betydande grad knuten till upparbetningen av använt kärnbränsle, eftersom det leder till utvinning av plutonium som kan användas för vapenändamål. Upparbetningen motiveras främst av att plutoniet kan användas som bränsle i kärnkraftverk. Det kan ske dels genom att man använder sig av plutoniumberikat uran i vanliga kärnrealctorer, dels genom att plutoniet användes i bridreaktorer. I båda fallen blir hälsoriskerna betydligt större än i kärnkraftsproduktion baserad på enbart uran. Det finns därför starka skäl att söka åstadkomma ett stopp för upparbetning av använt kärnbränsle. bör givetvis avstå från att införa än farligare bränsleteknik i ett energisystem som bör avvecklas. bör därför avstå från upparbetning. Det har dessutom inte kunnat visas att upparbetningen underlättar den slutliga förvaringen av utbränt kärnbränsle. Skall de eftersträvansvärda målen ur icke-spridningssynpunkt och miljösynpunkt nås måste dock frågan förås upp på ett internationellt plan. bör därför i FN och andra organ lägga fram förslag om ett internationellt avtal om stopp för upparbetning av använt kärnbränsle. har forskningen på energiområdet i hög grad koncentrerats kring kärnkraften. Som vi redovisat utgör kärnkraften ur många synpunkter en energipolitisk återvändsgränd. Om vi skall kunna klara världens energibehov för framtiden är det viktigt att stora satsningar nu görs för att utveckla förnyelsebara och miljövänliga energikällor. Den största ökningen av energianvändningen måste för framtiden ske i de fattiga länderna. Det är viktigt att de länder som står inför att bygga upp sin energiförsörjning får tillgång till andra alternativ än fossila bränslen och kärnkraft. I många finns mycket goda förutsättningar att bygga ut förnyelsebara energikällor som solenergi, vindkraft och biomassa. Det bör också vara möjligt att utveckla teknik på dessa områden som tillfredsställer behov av system som ställer måttliga krav på teknologi och infrastruktur och som är decentraliserade. Den alldeles överväldigande delen av världens tekniska forsknings- och utvecklingsresurser finns i den rika världen. Det är nödvändigt att dessa resurser i betydligt högre grad än används för att tillfredsställa u-ländemas behov. Det gäller inte minst på energiområdet. bör därför inom FN och i internationella samarbetsorgan på energi- och forskningsområdet lägga fram förslag till ett internationellt forskningsprogram för förnyelsebara energikällor med särskild hänsyn till u-ländemas behov. 1978/79: 2406 Statens och kommunernas ansvar Energipolitiken är en avgörande nationell angelägenhet. Försörjningstryggheten måste tillgodoses i tillförselsystemet. De knappa lagerresurser som används i stor omfattning kräver en radikal hushållningspolitik. Utvecklade industriländer som har här ett speciellt ansvar. I har de elproducerande företagen haft ett stort inflytande över energipolitiken. Det gäller naturligtvis främst statliga . Oljeförsörjningen har i huvudsak lämnats åt de stora multinationella företagen att sköta. Först i och med oljekrisen /74 började staten utrusta sig med instrument som krävs för en målmedveten oljepolitik. Kommunerna har i varierande utsträckning haft inflytande över energipolitiken, främst den egna värmeförsörjningen, men också i vissa fall på elområdet. finns ett statligt energiforskningsprogram som löper för sin andra treårsperiod. Fasen efter det statliga forskningsprogrammet blir nu alltmer väsentlig för de alternativa energikällornas utveckling. Vi återkommer senare till konkreta förslag hur dessa energikällors introduktion på en kommersiellt fungerande marknad skall kunna underlättas. Beträffande energihushållningen har staten och kommunerna ett dubbelt ansvar som särskilt betonas i propositionen. Dels ansvarar man för energianvändningen inom egna verksamheter, dels påverkar man genom sina beslut förutsättningarna för energianvändningen i hela samhället. har hushållningsåtgärder inom samhällets egen verksamhet främst konkretiserats genom stimulansbidrag till kommunerna. Ett betydelsefullt arbete pågår inom en rad myndigheter, men en samlad bild av besparingsmöjligheter och resurskrav skulle vara av stort värde. behövs en samordnad energisparplan också för den befintliga statliga bebyggelsen. Vi föreslår att regeringen arbetar fram en sådan statlig hushållningsplan och därmed ger en samlad bild av läget och målsättningarna vid olika myndigheter och statliga organ. Helt kort anmäler föredraganden planerna på en energihushållningslag. En sådan lag rätt utformad kan naturligtvis bli ett värdefullt instrument. Enligt vår mening bör lagen för att bli effektiv reglera principerna för pris- och taxesättning inom energisektorn ur hushållningssynpunkt. Kommunernas uppgifter inom energiområdet måste successivt vidgas. Lagen om energiplanering som antogs 1977 är ett viktigt första steg. Kommunernas viktiga roll i samband med energisparplanen för befintlig bebyggelse har särskilt betonats. På det området bör kommunernas uppgifter utökas i takt med att resurser byggs upp. En nödvändig uppbyggnad av resurser bl. a. för besiktnings- och rådgivningsverksamhet pågår f. n. inom kommunerna. 1978/79: 2406 mitténs försök med intensifierad information om energihushållning i bör kunna bli ett bra underlag för att konkretisera kommunernas åtgärder på informationsområdet. Den tillsatta delegationen för samordning av samhällsinsatser för ökat utnyttjande av solvärme och bränsle bör naturligtvis ha ett nära samarbete med kommunerna och kommunförbunden i sin verksamhet. Den service som är nödvändig från statens sida till kommunerna på energiområdet måste komma från andra än producentintressen. Annars blir det lätt en producentstyrd energipolitik som kommer att tillämpas också i kommunerna. Vi återkommer senare till roll i den svenska energiförsörjningen. Föredraganden uttalar sig för ökad samverkan mellan kraftproducenter och större energikonsumenter, däribland kommunerna. Avgörande för detta samarbete är naturligtvis på vems villkor det sker om det skall bli en hushållningspolitik eller en produktionsinriktad politik som varit fallet i många avseenden . Det energipolitiska beslutet var ett första försök att ta ett samlat grepp över energipolitiken i . Det innebar emellertid inte att den huvudsakliga inriktningen ur maktsynpunkt förändrades. De elproducerande företagen har fortfarande ett dominerande inflytande. Energikonsumenterna förutsätts göra sin insats främst via individuella sparåtgärder. Kommunernas roll i energisystemet har inte klargjorts. De ansvarar i varierande omfattning för både elproduktion, energihushållning och eldistribution. På det senare området är bilden fortfarande splittrad. Den strukturomvandling som där varit nödvändig innebär att kommunerna har ett dominerande inflytande när det gäller av eldistributionen mätt i antalet abonnenter. Motsvarande andelar för vattenfallsverket och privata företag är resp. 10 och . Enligt beslut skall en av huvudprinciperna för den fortsatta strukturomvandlingen vara att huvudansvaret för eldistributionen skall åvila det allmänna. En annan är att konsumenterna genom kommunerna skall ha inflytande över eldistributionen. Denna politik bör nu fullföljas genom att kommunerna får ökade möjligheter att svara för eldistributionen. Kommunerna bör främst vara konsumenternas instrument för den framtida energipolitiken. Därför är det viktigt att klara gränslinjer dras upp mellan den intressesfär som representeras av de elproducerande och bränsleimporterande företagen å ena sidan samt kommunerna, organ och företag inriktade på förnyelsebara energikällor och energihushållning å andra sidan. Vi återkommer i det följande med förslag angående den organisatoriska inriktningen när det gäller landets försörjning med bränslen. Fjärrvärme har från början ansetts vara en angelägenhet. Detsamma gäller distributionsnät för stadsgas som drivs i 1978/79: 2406 När det gäller kommunala eldistributörer svarar dessa för distributionen till 2,8 milj. abonnenter av totalt 4,3 milj. Eftersom kommunerna svarar för av landets elproduktion är kommunerna starkt beroende av inköpt råkraft för sin distribution. De senaste årens arbete på energiområdet har syftat till att ge kommunerna ett större ansvar för energiförsörjningen. Ett exempel på detta är lagen om energiplanering och beslut om energisparplan för befintlig bebyggelse. Därmed har en ny situation skapats för kommunerna i jämförelse med den som rådde då det senaste beslutet om riktlinjer för strukturomvandlingen på eldistributionsområdet togs . Den gången slogs fast att de enskilda elkonsumentema skulle tillförsäkras gynnsamma distributionsförhållanden och kommunerna som företrädare för lokala intressen ges ett större inflytande på eldistributionen. Några instrument för att kommunerna aktivt skall kunna ta hand om en ökad andel av eldistributionen har emellertid inte ställts till förfogande från statsmakternas sida. Det bör enligt vår mening ske . Eldistributionen bör ses som en väsentlig del av den kommunala energiplaneringen. Därför bör varje kommun ha ett avgörande inflytande över eldistributionen inom sitt geografiska område. Därmed ges bättre möjligheter att fullfölja en taxepolitik som ger kommunmedlemmarna service på lika villkor oberoende av var de bor i kommunen. Det innebär naturligtvis inte att man utesluter möjligheter till samarbete över kommungränserna för att också mellan kommunerna uppnå taxeutjämning. Genom förköpsrätt för kommunerna beträffande eldistributionsföretag inom den egna kommunens område bör den önskade ökningen av det kommunala inflytandet på eldistributionen kunna uppnås. bör göra ett uttalande av denna innebörd. bör aktivt medverka till en rationell utveckling på området genom att avstå från köp i konkurrens med kommuner samt bistå kommunerna genom försäljning i förekommande fall av egen distributionsverksamhet till kommuner, som är beredda att köpa in företag inom den egna kommunens område. Därmed avvisas propositionens förslag i denna del, medan förslag i huvudsak tillgodoses. En konsekvens av detta ställningstagande är naturligtvis att medelsanvisningen för för inköp av distributionsföretag bör avslås liksom förslaget om bildande av ett särskilt förvaltningsbolag på distributionsområdet. Enligt förslag i motionen förordar vi en omfattande utbyggnad av kraftvärme i kommunerna. Därmed aktualiseras i högre utsträckning behovet av överföring av elström mellan olika kommuner och kraftföretag. Stamlinjenätet som handhas av är förbehållet de stora kraftföretagen och endast i vissa fall kommunerna. 1978/79: 2406 uppfattning bör kommunerna ha tillgång till stamlinjenätet i de fall då kommunen är producent av mottryckskraft. bör ge regeringen denna mening till känna. Kommuner som är helt eller delvis beroende av råkraftleveranser från kraftföretagen har befunnit sig i ett underläge vid förhandlingar om råkraftpriserna. Krav på förhandlingar från kommunernas sida har ibland betraktats som inblandning i kraftföretagens prispolitik. En sådan ordning är inte acceptabel för framtiden. Kommunerna bör ha rätt till förhandlingar angående råkraftpriset med kraftföretagen. Om så befinnes nödvändigt bör den nuvarande för elektrisk ström ersättas med en förhandlingsorganisation med staten, distributörerna, kommunerna och råkraftföretagen representerade. Ytterligare ett sätt att stärka det lokala inflytandet över elproduktion och -konsumtion är att öppna en laglig rätt till anslutning av lokal elenergiproduktion till elnätet. En sådan rätt förekommer redan i . Tillvaratagandet av lokala förnyelsebara energitillgångar utgör en viktig del i framtidens energisystem. Det har särskilt betonats i samband med införande av statliga stimulanser för upprustning eller nyanläggning av små vattenkraftstationer, s. k. minikraftverk. Genom att huvudansvaret för eldistributionen kommer att ligga på kommunerna blir det än mer naturligt att i samverkan med dessa ge lokala elproducenter en rätt till anslutning för att de därigenom rationellare skall kunna utnyttja sina elproduktionsanläggningar. De tekniska bestämmelser som kan krävas med hänsyn till drift- och personsäkerhet bör ankomma på att utarbeta. bör också kunna utarbeta ett normalkontrakt för lokalproducerad el till distributionsnätet. Ett sådant normalkontrakt bör också innebära en rekommendation angående ett minimipris för levererad elström. Om det inte kommer att tillämpas på rimligt sätt bör naturligtvis ett lagstöd för minimipriset kunna införas. De internationella förhållandena på energimarknaden och de bedömningar som görs om framtida utveckling har stor betydelse för utformningen av svensk energipolitik. Det finns ett stort antal internationella studier som visar att en global brist på olja kommer att uppstå eller något . Bakgrunden till dessa bedömningar är en förväntad fortsatt stark ökning av energianvändningen. Den senaste internationella energistudien to 2000 från IEA räknar med en ökning i energianvändningen från ca 3 600 milj. ton olja 1978/79: 2406 till ca 6 900 milj. ton olja i . Dessa beräkningar innebär också att en global oljebrist uppstår kring och uppgår den till ca 1 260 milj. ton olja. Det finns emellertid betydande osäkerheter inbyggda i dessa prognoser. En del frågetecken kan sättas för huruvida energianvändningen kommer att öka så starkt som beräknats. Bedömningarna beträffande energitillförseln är också viktiga att granska. Studien räknar med betydande ökningar beträffande kol och kärnkraft. Dessa ökningar räcker emellertid inte alls till för att förhindra att en global bristsituation uppstår om energianvändningen ökar så starkt som det har antagits. Detta faktum poängterar betydelsen av att lägga ned betydande resurser på att begränsa ökningstakten i energianvändningen. Kärnkraftens roll är särskilt intressant att studera. Enligt de uppgifter som lämnas i propositionen uppgår de kända urantillgångarna till ca 2,2 milj. ton. Med elproduktion i lättvattenreaktor (lättvattenreaktorer används huvudsakligen ) motsvarar dessa tillgångar ungefär av världens samlade energianvändning. Detta skall jämföras med de kända tillgångarna på olja och kol, vilka motsvarar resp. av världens samlade energianvändning. Kärnkraft med lättvattenreaktorer kan alltså aldrig få en särskilt betydelsefull roll för den globala energiförsörjningen. Först om breeder-reaktorer utnyttjas får urantillgångama någon uthållighet för världens energiförsörjning. Utnyttjas breeder-reaktorer ökas uranets uthållighet ca 60 gånger. Detta faktoum är oerhört betydelsefullt eftersom det visar vilket starkt tryck på användningen av breeder-reaktorer som kan uppstå om inte åtgärder vidtas för att hålla nere energianvändningen eller förnybara energikällor får genomslag globalt sett. De svenska åtgärderna på energiområdet skall inte enbart ses i perspektivet att bidrar med att minska oljeberoendet utan också som ett led att trygga energiförsörjningen utan framtida användning av kärnkraft i ett energisystem baserat på förnyelsebara energikällor. Energ ipro g ram Energiprognoser utgör bedömningar av framtida energibehov. I likhet med alla andra prognoser bygger energiprognoser alltid på vissa speciella antaganden. Varieras antagandena erhålles också olika prognoser. I samband med energiprognoser måste antaganden göras om den framtida ekonomiska utvecklingen såväl i samhället i stort som i olika delsektorer. Vidare måste antaganden göras om hur olika förbrukare av energi reagerar när energipriserna förändras. Prognoser måste också bygga på antaganden om vilken energipolitik som statsmakterna kommer att föra, vilken genomslagskraft den kommer att få, etc. 1978/79: 2406 En överskattning av energibehovet kan därför bero på t. ex. en felbedömning av strukturutvecklingen inom industrin, en underskattning av anpassningen till stigande energipriser eller en underskattning av genomförandegraden vad gäller program för energihushållande åtgärder, m. m. Få sektorer i samhället är så starkt beroende av prognoser som energisektorn. Detta sammanhänger med de långa planeringstider som gäller för förändringar av systemet. En viktig uppgift för energiprognosverksamheten är därför att ge underlag för en balanserad utveckling inom energisektorn. Om energiefterfrågan överskattas kan detta innebära att dyrbar överkapacitet tillskapas och motiven för hushållning försvagas. Detta gäller särskilt elsektorn. Samhällsekonomin kan också utsättas för allvarliga påfrestningar om energiefterfrågan blir högre än prognoserna anger. Det är därför viktigt att det framtida energiförsörjningssystemet planeras så att efterfrågan på energi kan tillgodoses inom ramen för de samhällsekonomiska kraven även om energiprognoserna skulle slå fel. Det råder numera allmän enighet om att den energiprognos som låg till grund energibeslut kraftigt överskattat energibehovet. Inom elsektorn har denna felbedömning givit upphov till en alltför snabb utbyggnad av kärnkraften i förhållande till behovsutvecklingen. För samhällsekonomin totalt sett har detta inneburit en betydande merkostnad. Av beräkningar och bedömningar som gjorts inom expertgrupper för hushållning och styrmedel framgår att det finns stora möjligheter till samhällsekonomiskt lönsamma besparingsåtgärder utöver industriverkets referensprognos (SIND A). Styrmedelsgruppen skriver bl. a. i sin slutrapport beträffande sparmöjligheter inom industrin: Av det siffermaterial som står till förfogande bedömer styrmedelsgruppen att den del av besparingspotentialen som kostnadsbedömts av hushållningsgruppen är möjlig att uppnå på grund av åtgärdernas samhällsekonomiska lönsamhet. För bostadssektorn anger styrmedelsgruppen följande: Slutsatsen av utredning (dvs. trepartiregeringens energisparplan) och hushållningsgruppens utredning är att de besparingsprogram som redovisas är samhällsekonomiskt lönsamma . I den redovisning som följer behandlas energihushållningen i de tre sektorerna industrin, samfärdsel och övrigsektom (bostäder, lokaler, m. var för sig. Redovisningen anger de program vi inom anser bör genomföras för att uppställda mål skall kunna uppnås. Samtliga föreslagna åtgärder ligger inom ramen för ett fortsatt ekonomiskt system av den form vi har, dvs. det s. k. biandekonomiska systemet. Inledningsvis redovisas i nedanstående tabell propositionens bedöm3 1978/79. 1978/79: 2406