mot · G2021247 · 1979-01-25 00:00:00 — av och om ändringar i läkarvårdstaxa/] 1 det av sjukvårdsdelegation fastställda läkarfördelningsprogrammet har angivits att av tillskottet vidareutbildade läkare beräknas 40 personer , eller totalt 200 för , etablera privatpraktik på heltid. Till detta kommer ett icke definierat antal deltids- och fritidspraktiserande läkare. Mot bakgrund av att antalet heltidspraktiserande läkare, dvs. läkare med mer än 2 000 försäkringsersatta besök , har minskat 1975-1976 till 715 vid utgången av och avgångarna från privatpraktikerverksamhet av åldersskäl beräknas till omkring 50 får sjukvårdsdelegationens beräkningar ses som ett minimiprogram. Minskningen av antalet försäkringsersatta besök från 3,9 miljoner 1975 till 3,2 miljoner 1977 visar också på angelägenheten av att åtgärder nu på allvar sätts in för att för framtiden trygga patienternas rätt till valfrihet i vården genom praktikersektorns bevarande som ett komplement till sjukvårdshuvudmännens öppenvårdsverksamhet. Vi kan avläsa sjukvårdshuvudmännens yttranden till över den begäran om förhandsbesked om etableringar som gjordes avseende fjorton kommuner spridda över hela landet. Sju av tolv tillfrågade landsting visade en negativ inställning till etablering av två- eller flerläkarmottagningar på dessa orter utanför storstadsområdena enligt de särskilda, taxemässigt något fördelaktigare etableringsregler, som skulle få omfatta 60 nyetablerade läkare . Endast från två av de tolv aktuella sjukvårdshuvudmannaområdena - och uttalades en generell tillstyrkan. Även om reaktionen bland sjukvårdshuvudmännen delvis kan förklaras med formuleringarna i missiv till förhandsförfrågan och valet av orter därvidlag så har de avsedda etableringarna helt uteblivit. Det är därför enligt vår mening föga meningsfullt att avvakta utgången av detta år för att utvärdera effekten av dessa särskilda etableringsregler. (") ger i sitt betänkande (SOU 1978:74) en utförlig redovisning, som klart visar allmänhetens positiva syn på de egenskaper som kan förknippas med praktikerverksamheten. SIFO-undersökningen 1974, Dalbyundersökningen 1975, Skaraborgsundersökningen och den attitydundersökning som har genomfört kan här nämnas som exempel på studier där praktikerns utomordentliga möjligheter att erbjuda kontinuitet i vården, närhet till doktorn och korta vårdköer är egenskaper som den vårdsökande allmänheten sätter i främsta rummet. Fördelen med att privatpraktikern är etablerings orten trogen är en ytterligare kvalitet, som stryker under denna vårdforms möjlighet att motsvara husläkarutredningens krav på kontinuitet, som i så hög grad delas av allmänheten. Vi vill möjliggöra för patienterna att även fortsättningsvis ha tillgång till läkarvård i denna form. Lika angeläget anser vi det vara att man genom politiska beslut möjliggör en jämnare fördelning av de privatpraktiserande läkarna över hela landet. För att åstadkomma detta krävs uppenbarligen att en för nyetablering erforderlig taxenivå införs, även om etableringen sker som ensammottagning - detta inte minst för att göra det möjligt för praktiker att slå sig ned också på orter där det inte finns underlag för gruppmottagning. Det är mycket troligt att huvudmännen skulle ställa sig betydligt mer positiva till en sådan decentraliserad etablering. En sådan nyetableringstaxa kan också differentieras så att den särskilt gynnar etableringar utanför storstadsområdena. Vi vill också understryka angelägenheten av att de etablerande läkarna skall kunna räkna med den särskilda taxenivån t. v. och inte som känna risken av att denna kan avvecklas och att den uppgjorda ekonomiska kalkylen därigenom kan raseras. På samma sätt som har gällt fram t. o. m. bör etableringarna kunna ske utan tillstånd av lokal sjukvårdshuvudman. Vi förutsätter dock att samråd genomgående kommer att ske innan etablering kommer till stånd. Med hänvisning till det anförda hemställs att hos regeringen anhåller om sådana förändringar i läkarvårdstaxan att etablering av praktiker i enlighet med vad i motionen anförs kommer till stånd. () ()