mot · G2022658 · 1979-05-02 00:00:00 — Motion 1978/79: 2658 av m. fl. med anledning av propositionen 1978/79: 210 om ändrad företagsbeskattning En reformering av företagsbeskattningen är angelägen. Beskattningen av företagen måste utformas så att företagens stabilitet och utveckling på bästa sätt tryggas. Härigenom kan företagen fylla sin funktion i den sociala marknadsekonomin, dvs. tillgodose den nödvändiga produktionen och ge människorna trygga arbetstillfällen i alla delar av landet. En viktig utgångspunkt för arbetet med företagens skatteregler måste vara att ge de mindre företagen jämförbara regler med de större. Propositionen 1978/79: 210 bygger i väsentliga delar på företagsskatteberedningens betänkande. Beredningens förslag innebär i flera avseenden rättvisare tillämpning av konsolideringsmöjligheterna inom skattesystemet. Förslagen ger större möjligheter att möta de ökade förpliktelserna som trygghetslagarna lägger på företagen samt att motverka den minskning av företagens egenkapital som skett . Även för att öka företagens motståndskraft mot lågkonjunkturer och andra störningar i driften torde förslagen komma att ha stor betydelse och därmed medverka till ökad tillväxt och sysselsättningsförmåga. I ett par avseenden finner vi det emellertid väl motiverat att välja en annan lösning än den som förordats i propositionen för att bättre tillgodose småföretagsamhetens berättigade intresse. Det gäller villkoren för en lönebaserad reservering och det gäller en bättre anpassad flexibilitet för den allmänna investeringsreserven för egenföretagare. Möjligheterna till nedskrivning mot lager är en viktig del i resultatutjämningen i företagen. Enligt nuvarande regler kan lagren skrivas ned till . Företagsskatteberedningen föreslog, för att skapa en resultatutjämningsmöjlighet också för företag utan lager, en möjlighet till avsättning som baserades på lönesumman. Denna avsättning skulle vara av beskattningsårets lönesumma och därutöver av egenföretagarens egna inkomster före fondavsättning. För att inte skapa orimliga förmåner i förhållande till nuläget skulle rätten till nedskrivning begränsas till . I propositionen förordas nu att man antingen skall få göra en enbart lönebaserad avsättning enligt beredningens förslag eller en nedskrivning av lager enligt nuvarande regler. Motiven för denna ändring sägs vara att beredningens förslag skulle innebära en väsentlig utvidgning av det totala reserveringsutrymmet. Enligt vår mening är den lösning företagsskatteberedningen föreslagit 1978/79: 2658 Den har också godtagits av ett stort antal remissinstanser. Förslaget innebär inte större reserveringsutrymme i det enskilda företaget än vad som gäller för den typ av företag där normal lagerhållning förekommer. Däremot tillgodoser beredningens förslag bättre än propositionen det framförda önskemålet att öka konsolideringsmöjligheten i företag med begränsade lager. I sådana företag torde en reserveringsmöjlighet på på lönesumman och av egenföretagarnas egna inkomster före fondavsättning vara otillräcklig, varför det är befogat att de jämväl även i fortsättningen får tillämpa en begränsad nedskrivning på varulager. En valmöjlighet i enlighet härmed bör således införas. Självfallet måste i detta sammanhang poängteras att man vid taxeringen förhindrar en enbart skattemässigt betingad uppdelning av verksamheter som naturligen hör samman i ett företag. När det gäller den allmänna investeringsreserven vill vi understryka nödvändigheten av att egenföretagarna får möjlighet att bygga upp obeskattade reserver för framtida investeringar på samma sätt som de större företagen. Krav av denna innebörd har framförts från sida. Förslaget hälsas därför från vår sida med tillfredsställelse. Beträffande reglerna för ianspråktagande av den allmänna investeringsreserven vill vi dock anföra en avvikande mening. Företagsskatteberedningen ansåg att investeringsreserven för egenföretagare främst bör ta sikte på de kortsiktiga variationerna i resultat och investeringsbehov. Även kontrollskäl talade för att reserven inte bör omfatta en alltför . Därför föreslogs att avsatta medel skall tas i anspråk . I propositionen anförs att beredningens förslag är alltför förmånligt och att den allmänna investeringsreserven bör användas som ett konjunkturpolitiskt medel. Därför föreslås att perioden skall omfatta och att medlen inte får tas ut , såvitt inte regeringen lämnar ett generellt tillstånd för t. ex. vissa investeringar. Enligt vår mening stämmer inte propositionens förslag överens med de små företagens planeringsförutsättningar. Det torde heller knappast finnas anledning att frysa inne investeringsmedel från de små företagen. Tvärtom synes det under överblickbar framtid finnas anledning att stimulera investeringar. De medel det är fråga om i detta fall är heller inte av den storleksordningen att det nu måste tillgripas styrmedel ur konjunkturpolitisk synvinkel. Vi anser att medel insatta på allmän investeringsreserv skall utnyttjas senast efter utgången av det år då medlen insatts. Några remissinstanser har anfört att beredningens förslag om att medel får tas i bruk efter insättningen är alltför . Detta kan vi instämma i. Vi föreslår därför att medlen får tas i anspråk 1978/79: 2658 först efter utgången av det år då den mot avsättningen gjorda inbetalningen verkställts. Det får ankomma på vederbörande utskott att utforma erforderlig lag Med hänvisning till vad som anförts hemställs att beslutar 1. att medge företagen i fråga rätt att välja mellan nuvarande metod med nedskrivning till på varulager och företagsskatteberedningens förslag om nedskrivning å varulager till och avsättning på lönesumman och av egenföretagarnas egna inkomster före fondavsättning, 2. att medel avsatta till allmän investeringsreserv skall kunna tas ut för investering efter utgången av det år insättning verkställts och vara uttagna senast efter samma tidpunkt. () . ()