mot · G2021108 · 1979-01-25 00:00:00 — att särskilda regionala investeringsfonder inrättas, att transportstödet skall reformeras och vidgas till att gälla också sjötransporter respektive pappersprodukter av stapelvarukaraktär, att möjligheterna till en för stödområdet förmånligare prissättning på petroleumprodukter prövas i positiv anda, att lokaliseringslån skall kunna beviljas också till marknadsföringsåtgärder, att underlätta för glesbygdsbutiker att till rimlig ersättning utvidga sitt verksamhetsområde genom att fungera som ombud för olika statliga bolag och myndigheter, att utbildningsmöjligheterna i glesbygden skall förbättras, bl. a. genom att skolor i glesbygder får göra avkall på den strikta linjeindelningen och kraven på elevintegrering, att bidragen till lärlingsutbildning höjs genom en omfördelning av det arbetsmarknadspolitiska stödet samt att turismen i Norrlandslänen skall främjas genom åtgärder för en spridd turistverksamhet. fastställde nya riktlinjer för jordbrukspolitiken. Därmed kom de negativa inslagen i den av socialdemokraterna genomdrivna jordbrukspolitiken att till stor del undanröjas. Viktiga förutsättningar för jordbrukspolitiken har fastlagts . jordbruksbeslut inbegriper jordbruksarealernas omfattning och familjejordbruk som den dominerande företagsformen. Beslutet tillförsäkrar dem som är sysselsatta inom jordbruket i alla delar av landet en ekonomisk och social standard, som är likvärdig med den som jämförbara grupper uppnår. Jordbrukets beredskaps- och försörjningsmässiga betydelse tillmäts stor vikt liksom konsumenternas behov av säker tillgång till livsmedel av hög kvalitet till rimliga priser. I orter där jordbruket och därtill knutna verksamheter har betydelse för regionalpolitiken skall detta särskilt beaktas. Moderata samlingspartiet strävar efter att göra betingelserna så gynnsamma som möjligt för lantbruksnäringens utövare. Endast därigenom kan vårt land tillförsäkras ett stabilt och rationellt svenskt jordbruk. Naturen och dess resurser är den primära försörjningskällan för alla människor. Även om markens avkastningsförmåga är beroende av naturgivna förutsättningar, kan avkastningen höjas i avsevärd grad genom människans insatser. Ett effektivt resursutnyttjande är ett av de viktigaste målen för jordbrukspolitiken. Att driva jordbruk, att bruka jord och skog och förvalta därtill hörande byggnader, är en långsiktig verksamhet. Den bör ha siktet inställt generationer framåt. Det är viktigt att jordbrukspolitiken utformas så att lantbrukare får goda möjligheter att planera för framtiden. Enligt vår mening utgör medborgarnas rätt och möjlighet till personligt ägande en betydelsefull drivkraft för framåtskridandet. Enskild äganderätt ger trygghet, förstärker ansvarskänslan och viljan till personliga insatser. Den förutsätter dock en välgrundad tro på att ägandet kan komma att bestå. Moderata samlingspartiet verkar för att säkerställa äganderätten till jordbruksmarken åt jordbrukarna genom en ändamålsenlig markpolitik. Det ofta återkommande socialdemokratiska kravet om överförande av all mark till samhällets ägo, eller krav på lagstiftning som gör ägandet meningslöst, dvs. socialisering av jord- och skogsbrukets viktigaste resurs, är ett latent hot mot en god jordbrukspolitik och en sund samhällsutveckling. Moderata samlingspartiet kommer aldrig att acceptera en socialisering av de svenska lantbrukarnas ärvda eller förvärvade tillgångar. Försäljning av offentligt ägd mark Det allmänna tillgodogör sig en stor del av jord- och skogsbrukets avkastning och mycket av det till jorden knutna kapitalet genom beskattning. Avkastningskraven på den direkt samhällsägda marken är däremot mycket blygsamma, vad gäller både inkomster genom beskattning och ränta på nedlagt kapital. Trots detta eller just på grund av de blygsamma kraven på skatteintäkter och ränta på insatt kapital har 1978/79: 1108 stat, kommuner och i viss mån kyrkan ökat sin efterfrågan på jordbruksfastigheter. Detta har bl. a. medverkat till att driva upp fastighetspriserna till för de flesta enskilda lantbrukare orealistiska nivåer. En försäljning av delar av staten tillhörig och av domänverket förvaltad jord- och skogsmark skulle kunna bidraga till att öka den för lantbrukare tillgängliga marken och därmed också dämpa prisutvecklingen för jord- och skogsbruksfastigheter. Likaså bör delar av flera kommuners mycket stora innehav av jord- och skogsmark, som ursprungligen avsetts för framtida bebyggelse, kunna utbjudas till försäljning. Dessa markinnehav förorsakar dessutom ofta kommunerna stora årliga förluster. Sådan jordbruksmark, som även skall användas till livsmedelsproduktion, bör avyttras till lantbrukare. Vidare bör reglerna för kyrkofondens kapitalbildning ändras, så att kyrkan får vidgade möjligheter att placera sina tillgångar i annat än jordbruks- och skogsbruksfastigheter. Enligt moderata samlingspartiets mening bör inte kyrkans jordinnehav ökas. Däremot är det angeläget att de markbyten som sker med kyrkans mark även kan ske i forsättningen. Härvid främjas jordbrukets och skogsbrukets rationalisering. Även detta skulle bidra till ett ökat utbud av mark. För att tillgodose jordbrukets behov av produktiv jordbruksmark är en reformering av den nuvarande jordförvärvslagstiftningen angelägen. Förslag till förändrad lagstiftning har framlagts av . Enligt moderata samlingspartiets uppfattning bör man eftersträva ett samband mellan ägande och brukande av den svenska jordbruksmarken. Självägande bönder har under århundraden förvaltat den svenska jorden på ett effektivt sätt. Utifrån vår principiella inställning till värdet av ett spritt ägande är det för oss helt klart att de inom jord- och skogsbruket yrkesverksamma människorna måste ges möjligheter att förvärva fastigheter. För att främja detta är det nödvändigt att lagstiftningsvägen vidta åtgärder mot att andra grupper av spekulationsintresse placerar kapital i jordbruksfastigheter. Det är vidare ett intresse från olika utgångspunkter att utbudet av fastigheter ökas. Detta kan ske genom att vi lyckas åstadkomma en fungerande samhällsekonomi med fastare penningvärde, som upphäver nuvarande starka bindning av tillgångar i fast egendom. Kretsen av förvärvare som underkastas tillståndsprövning kan behöva ökas. Klart torde vara att alla nära arvsberättigade skall stå utanför prövning. Vid avlägsnare skyldskap och då fastigheten behövs för angeläget rationaliseringsändamål kan man tänka sig vissa restriktioner. Ett speciellt problem utgör det allt mera utbredda dödsbodelägandet. Det har i vissa regioner fått en helt onormal omfattning, till förfång för fastigheternas skötsel. Vi kommer att i detalj ta ställning till dessa frågor i samband med den till avlämnade propositionen. Jordbrukets roll i det svenska samhället kan inte mätas enbart utifrån dess bidrag till bruttonationalprodukten. Dess betydelse är långt större genom att det fullgör en nödvändig basfunktion även i det industrialiserade samhället. Jordbruket ger svenska folket en trygghet, som två tredjedelar av världsbefolkningen saknar, nämligen förvissningen om att det finns mat för dagen. Även om större delen av inte ligger särskilt gynnsamt till från klimatsynpunkt, uppvisar det svenska jordbruket en mycket hög produktivitet. av den förvärvsarbetande befolkningen är sysselsatt i jordbruket, men är ändå vid normal skörd nära nog helt självförsörjande. Detta är ett gott bevis för det svenska jordbrukets effektivitet. En oberoende utrikespolitik förutsätter att invånarnas livsmedelsförsörjning kan även under avspärrning. Genom trepartiregeringens förslag och beslut har inriktningen mot en fullgod livsmedelsberedskap fastställts. I nu gällande jordbrukspolitiska riktlinjer är det utsagt att all brukningsvärd åkerjord bör utnyttjas för jordbruksproduktion, vilket innebär ett bibehållande av ungefär nuvarande åkerareal. har hungerproblemen i världen uppmärksammats alltmer. En stor jordbruksproduktion utgör en moralisk förpliktelse för vårt land. I en hög självförsörjning och lagringsberedskap för krissituationer ligger också en viss hjälppotential av betydelse främst i akuta bristsituationer. Den inhemska jordbruksproduktionen bör i största möjliga utsträckning inriktas på att onödiggöra import av betydelse. bör därutöver åta sig att efter förmåga hjälpa de behövande länderna att själva öka sin jordbruksproduktion. Svenskt kunnande på de jordbruksadministrativa områdena liksom vår kvalificerade forskningsverksamhet på vegetabilie- och animalieområdet bör kunna omsättas i utvecklingsländerna i tillämpliga delar. Svenskt jordbruk är, liksom jordbruken i alla industriländer, beroende av politiska beslut. Prissättningen på jordbruksprodukter styrs i huvudsak utifrån ett tekniskt komplicerat system, innebärande regler om pro 1978/79: 1108 duktionsavgifter, gränsskydd, areaibegränsningar etc. Det svenska regleringssystemet fungerar tillfredsställande. Från tid till annan kan det från allmän eller från jordbruksekonomisk synpunkt vara motiverat att överväga tekniska förändringar inom jordbruksprisregleringen. När sådana förändringar aktualiseras är noggranna analyser nödvändiga. Förändringar får inte ske på sådant sätt som då statsmakterna 1971 och införde kombinationen av prisstopp och livsmedelssubventioner på baslivsmedel. Prissystemets utformning kan inte enbart bedömas från teknisk synpunkt. Nuvarande system innebär ett ingrepp i marknadsmekanismen, och följden har blivit att konsumtionen av de prisstoppade livsmedlen ökat till viss del på bekostnad av konsumtionen av icke prisstoppade livsmedel såsom fjäderfä och fisk. Det kan inte hävdas, att några folkhälsosynpunkter motiverar den nuvarande ordningen, utom vad avser konsumtionsmjölken. En ökad skattefinansiering av livsmedelskostnaderna leder till större politiskt beroende för jordbruksnäringen. Svenskt jordbruk är liksom jordbruken i alla industriländer beroende av politiska beslut. Man kan inte bortse från konsekvenserna av ett sådant ökat beroende. Landets näringsliv i övrigt har möjligheter att inom biandekonomins ram utnyttja marknadskrafterna. Eftersom jordbruksnäringen är en integrerad del av näringslivet, är det därför principiellt viktigt, att denna sektor inte genom stark statlig styrning avviker från det allmänna mönstret. Helt naturligt kan nuvarande livsmedelssubventioner inte avvecklas utan särskilda övergångsåtgärder. Subventionen på konsumtionsmjölk torde över huvud taget knappast kunna borttagas, eftersom detta skulle innebära en fördubbling av mjölkpriset, vilket skulle vålla problem för främst barnfamiljerna. Däremot bör det finnas handlingsfrihet i fråga om övriga produkter. Villkoren för drift av lantbruksföretag måste göras så rimliga som möjligt. Avsevärda förbättringar krävs när det gäller skattelagstiftningen och den långsiktiga kapitalförsörjningen. Dessutom skall inte jordbrukare behöva i det s. k. samhällsintressets namn tåla avsevärda intrång, på mark eller på brukningsformer, av skiftande slag utan rätt till ersättning. Exempel på angelägna förbättringar är en rättvis beskattning på i jordbruksföretag nedlagt kapital, en arvsskatteutformning som underlättar generationsskiften och en ändring av reglerna för expropriation i syfte att ge den enskilde större rättssäkerhet. En minskning av byråkratin i samband med uppgiftslämnande och olika typer av tillståndsgivning är likaså angelägen. Om den målsättning som finns i de av fastlagda jordbrukspolitiska riktlinjerna skall kunna uppnås, måste produktionens regionala fördelning tillmätas stor vikt. Från försörjnings- och totalförsvarssynpunkt är det av största betydelse att jordbruksproduktionen är regionalt spridd över så stora delar av landet som möjligt. För att en acceptabel samhällsservice skall kunna vidmakthållas även i glesbygderna är en ekonomisk bas av lantbruksföretag av avgörande betydelse. Skogsnäringens utomordentliga betydelse för vårt land när det gäller produktion av råvaror för en del av våra viktigaste exportindustrier kräver särskilda överväganden. Skogsnäringen och skogsindustrin ger landet en avsevärd nettointäkt vid export av sågade trävaror, pappersmassa, papper och andra träfiberbaserade produkter. Vidare sysselsätter näringen många personer, vilket inte minst ur regionalpolitisk synpunkt har stor betydelse. I skogsutredningen (SOU 1978: 7) har skogsnäringens framtid redovisats. Därvid har olika ambitionsnivåer och olika intensitetsnivåer kartlagts. Alla förslag grundar sig på rationell skogsskötsel med olika slags begränsningar inom ramen för skogsvårdslagen. kommer dessa frågor att bli föremål för riksdagsbehandling. Svensk skogsnäring skall enligt moderata samlingspartiets mening som målsättning ha att långsiktigt producera råvaror genom ett uthålligt skogsbruk. Vår syn på den framtida skogspolitiken grundar sig på att skogens skötsel skall vara sådan att långsiktigt och uthålligt skogsbruk med hög virkesproduktion skall kunna möjliggöras. Regler härom finns i skogsvårdslagen som innehåller ett lönsamhetskriterium, vilket är utgångspunkten för vår moderna skogsskötsel. För att nå lönsamhet i skogsbruket krävs dels sådana regler för skogsnäringen att skogsbruket främjas, dels en relativ lönsamhet inom skogsindustrin så att skogsägare, oavsett ägarkategori, erhåller ett rotnetto. Åtgärder för att för framtiden skapa och vidmakthålla en livskraftig skogsindustri, som genom en väl avvägd prissättning på skogsråvaror ger skogsägarna ett rotnetto, är grunden för att nå de uppsatta målen inom skogsnäringen. I allmän debatt har rotnettot ifrågasatts som drivkraft för rationellt skogsbruk. Moderata samlingspartiet vänder sig mot ett sådant synsätt och hävdar att den framtida skogspolitiken måste syfta till lönsamhet inom skogsbruket. Skogsnäring och skogsindustri måste till skillnad från många andra näringsgrenar betraktas som en framtidsindustri. a. konjunkturbetingade svårigheter som skogsindustrin nu brottas med måste bemästras med en principiell inställning om hjälp till självhjälp för denna industrisektor. Krav på statligt ägarengagemang eller helt förstatligande av skogsmark och skogsindustri löser inte de problem som föreligger. Moderata samlingspartiet anser att den bästa skogsskötseln sker inom ramen av enskilt personligt ägande. Av det skälet är det av stor vikt att 1978/79: 1108 de ägoförändringar som pågår snarare leder till en ökning än minskning av andelen enskilt ägd skogsmark. Andra ägoändringar än ägobyten för arrendering bör inte tillåtas för exempelvis domänverket. Moderata samlingspartiet kan inte acceptera att domänverket genom att erhålla kapital från staten ökar sitt marknadsinnehav utan förordar att rimliga kreditmöjligheter skapas för att enskilda skall kunna förvärva skogsmark som av olika skäl salubjudes. Mot bakgrund av det stora behovet av skogsmark för att skapa rationella kombinerade jord- och skogsbruksfastigheter inom ramen för jordbrukets yttre rationalisering ter sig en sådan ordning naturlig. När det gäller de allmänna betingelserna för skogsbruket måste en rimlig avvägning ske mellan å ena sidan vad rationell skogsskötsel kräver och å andra sidan vad som erfordras av hänsyn till miljön, bevarandet av unika naturområden, friluftslivet etc. Genom samarbete mellan olika intressegrupper finns det goda förutsättningar att bilägga de motsättningar som kommit till uttryck. Vårt lands stora arealer skogsmark möjliggör hänsynstagande till olika intressegrupper. Kapitalförsörjningen för jordbruket, främst vad gäller tillgången till långfristigt kapital, befinner sig i otakt med den av fastställda jordbrukspolitiken. Det är angeläget att utslitet realkapital kan ersättas och ny teknik därigenom utnyttjas. Kapitalinsatsen vid generationsväxlingar måste kunna tillgodoses. Det är principiellt viktigt och praktiskt ändamålsenligt att den mark som frigöres till försäljning genom den nu pågående strukturomvandlingen inom skogsindustrin kan försäljas till enskilt ägda lantbruk och skogsbruksenheter. Härtill fordras kapital såväl inom landshypoteken som tillfälligt i den s. k. jordfonden. Det förtjänar att påpekas att de här aktuella arealerna med stor sannolikhet i annat fall försäljes till domänverket med åtföljande krav på kapitaltillskott, som måste utanordnas från allmänna medel. Moderata samlingspartiet vänder sig med skärpa mot en sådan utveckling. Den svenska landskapsbilden har fått karaktär genom många seklers odlargärning. Långt innan begreppet miljövård existerade, bedrev jordbrukarna i vårt land aktiv miljövård. Odlingslandskapets särprägel är en både natur- och kulturhistoriskt oskattbar tillgång. Odlingsbygdens fortbestånd är en förutsättning för bibehållandet av dessa värden. Människans behov av rekreation i naturen kommer sannolikt att öka . Det är därför väsentligt, att natur- och odlingsmiljön i så stor utsträckning som möjligt bevaras och att den görs tillgänglig för människorna. Enligt vår uppfattning tjänar jordbrukspolitiken direkt naturvårdspolitikens intressen. Basen för en långsiktig och effektiv jordbrukspolitik och naturvårdspolitik är den enskilda äganderätten till jord, liksom en nyttjanderätt som i ringa utsträckning är omgiven av restriktioner. I en genomtänkt politik för alla samhällets landskapsvårdande åtgärder ingår ett lönsamt jordbruk som en väsentlig del. Genom en samordning av samhället och enskilda jordbrukares insatser där aktiva jordbrukare bidrar som förvaltare av naturvården kan den bästa effektiviteten uppnås. Med stor sannolikhet kan samhällets framtida naturvårdsinsatser begränsas i och med att den mark som kvarstannar i produktionen inte behöver omfattas av dyrbara restaureringsåtgärder. En satsning på återställande åtgärder när skadan väl är skedd kan aldrig bli lika effektiv och billig som en politik med målet att från början bevara landskapsmiljön. Naturvårdslagstiftningen och därmed sammanhängande lagstiftning bär alltjämt en prägel av misstro mot enskilda markägare och en övertro på det allmännas förmåga att handha våra marktillgångar. Vi är övertygade om att enskilda medborgares ansvarskänsla och vilja att förvalta vårt lands naturtillgångar är stark. Detta är en god grund att bygga naturvårdspolitiken på. Enligt moderata samlingspartiets uppfattning bör å ena sidan friluftsoch fritidsintressen och å andra sidan lantbrukets och skogsbrukets intressen komplettera varandra. Ökade möjligheter till spridd fritidsbebyggelse kan mer än rörligt friluftsliv bidra till ökad trivsel och skapa förutsättningar för upprätthållandet av rimlig samhällsservice även för den bofasta befolkningen i glesnande jordbruks- och skogsbruksbygder. Självfallet måste markägare och allmänhet visa hänsyn mot varandra. En avvägning måste ske mellan de areella näringarnas krav och fritidsintressenternas behov av rekreation. Den i gällande sedvanerätten allemansrätten ökar möjligheterna härför. Natur och landskap runt främst de större tätorterna utsätts dock för stark nedslitning. På många håll har betydande risker uppkommit för växt- och djurlivet. Den information som bedrivs från och olika naturskyddsföreningars sida om vad som är tillåtet och inte tillåtet har uppenbarligen inte tillräcklig effekt. Både naturen som sådan och allt fler lantbrukare lider av intrång, slitage och olägenheter från allmänhetens sida under åberopande ofta felaktigt av allemansrätten. Allemansrätten utgör ett värdefullt inslag i den svenska rättstraditionen och är en viktig förutsättning för ett allmänt friluftsliv. Stor omsorg bör därför ägnas åt att bevara den unika tillgång som allemansrätten utgör. Det är emellertid angeläget att de många oklara punkterna på det allemansrättsliga området klarläggs. Naturvårdslagens kortfattade regler måste preciseras, inte minst nu sedan viss terrängkörning med motorfordon utan markägares tillstånd kommit att tillåtas. Det svenska fisket har befunnit sig i svårigheter med åtföljande tillbakagång. Åtgärder har vidtagits i syfte att bryta denna utveckling. Emellertid krävs fortlöpande insatser för att ge fiskeripolitiken ett för näringen meningsfullt innehåll. Härvid måste också det fiske som bedrives med mindre båtar i anslutning till kusten särskilt beaktas. Moderata samlingspartiet strävar efter att de som arbetar inom fiskerinäringen skall ha en god försörjning och trygghet i tillvaron som konsumenterna erbjuds en bra vara till rimligt pris. Mätt i andel av bruttonationalprodukten eller i antal sysselsatta är fisket en liten näringsgren. Dess verkliga betydelse är dock långt större än vad som framgår av sådana jämförelser. Näringen ger alltjämt sysselsättning och utkomst för människor i bygder där det är svårt att finna ersättning för förlorade arbetstillfällen. Sysselsättningseffekten är både direkt och indirekt genom fiskets roll som råvaruleverantör till livsmedelsindustrin. Genom fisket tillförs folkhushållet viktiga födoämnen, inte minst högvärdigt protein, till jämförelsevis låga priser. Inom försvarsberedskapen fyller fisket funktioner dels som garant för en vid avspärrning oumbärlig livsmedelstillförsel, dels som tillhandahållare av fartyg och erfarna besättningar inom ramen för det militära försvaret. För att nå vissa allmänna mål inom fiskeripolitiken måste en fortlöpande effektivisering av näringen ske. Kravet på effektivisering måste gälla såväl själva fisket som omhändertagandet av fångster, beredning och distribution av fiskeprodukter. En produktionsmålsättning som syftar till ökad försörjning med svenskfångad fisk är angelägen. Vidare måste yrkesfisket skyddas mot sådant fritidsfiske som bedrivs med yrkesmässig utrustning och i betydande omfattning. Mot denna bakgrund skall s. k. yrkesfiskelicenser ses. En fortsatt bevakning av internationella frågor och fiskegränsfrågor, liksom fortlöpande värdering av de tullfrågor som berör export och import av fisk, måste ske. Ett vårdat vilt- och fiskbestånd är värdefullt från såväl försörjningssom rekreationssynpunkt. Odlaransvaret innefattar ett ansvar även för vilt- och fiskevård. Jakt- och fiskerätten har en naturlig anknytning till markägandet. Vilt- och fiskevård skall syfta till att djur- och fiskarters bestånd och kvalitet tryggas och utvecklas. Genom det ökade intresset för fritidsaktiviteter har det rests krav på ökad samhällsreglering inom dessa områden. På vissa håll har eftersträvats något slags socialisering av de rättigheter som tillkommer markägare. Moderata samlingspartiet vänder sig med skärpa mot sådana tendenser och krav. Den enskilda jakt- och fiskerätten är fast förankrad i svensk rättstra 1978/79: 1108 Jaktens och fritidsfiskets i och för sig berättigade behov och önskemål bör inte tillgodoses genom inskränkningar i den enskilda äganderätten utan genom frivilliga samverkansformer mellan jaktmark- och fiskevattensägare och andra intressegrupper. att jordbrukets långsiktiga kapitalförsörjning skall förbättras genom att vid fördelning av emissionstillstånd för obligationer större hänsyn tas till Hypoteksbankens behov av lantbrukskrediter, att regler skall gälla för förvärv av jordbruk utan tillståndsprövning, att allemansrättens rättigheter och skyldigheter preciseras, att skogspolitiken utformas med ett klart uttalat lönsamhetskriterium i skogsvårdslagen, att nu pågående forsknings- och utvecklingsarbete rörande inhemsk proteinproduktion intensifieras i syfte att minska importberoendet av foderprotein, att försäljning av staten och kommunerna tillhörig skogsmark sker till lantbrukare och att dessa härför erbjudes långfristiga krediter samt att yrkesfisket skyddas mot fritidsfiske som bedrivs med yrkesmässig utrustning. De senaste hundra årens snabba välfärdsutveckling i industriländerna har möjliggjorts genom tillgång till billiga råvaror, en ökande kunskapsnivå hos folkflertalet och en teknisk och vetenskaplig utvecklingsförmåga inom företag och institutioner. I länder baserade på en fri ekonomi har dessa resurser kunnat tillvaratas i särskilt hög grad. Det moderna industrisamhället har emellertid inte utvecklats problemfritt.