mot · G2022606 · 1979-04-20 00:00:00 — Behovet av detta har snarare ökat än minskat genom samhällets ansvar för elever som slutar . a. har delegationen för ungdomens sysselsättningsfrågor framhållit att det är viktigt att utnyttja den fria kvoten för att i utbildningen fånga in ungdomar som varit föremål för arbetsmarknadsåtgärder, genomgått kortkurser och har mycket låga betyg från . föreslog att intagningsnämndernas lekmannarepresentation borde förstärkas, något som remissinstanserna allmänt har instämt i. I propositionen förordas en annan sammansättning. arbete kan, såsom påpekat, inte ses isolerat från andra frågor, t. ex. ungdomsarbetslöshetsproblemen. Vi föreslår därför att intagningsnämnderna sammansätts av en skolledare från gymnasieskolan, en skolledare från , en representant för skolans syo-verksamhet och tre lekmannarepresentanter, bland vilka ordförande utses. 10.2 Årskurs 8 och 9 Eftersom betygen övergångsvis kommer att utgöra ett urvalskriterium, föreslås i propositionen att betyg t. v. ges i årskurserna 8 och 9. Vi anser att frågan om betygsfri intagning till gymnasieskolan skall lösas skyndsamt. I likhet med föredraganden vill vi därför inte göra några större förändringar i det betygssystem som övergångsvis skall tillämpas i årskurserna 8 och 9. Vi instämmer i vad föredraganden anför om betygsskalan och om modifieringar i det relativa betygssystemet. Däremot kan vi inte dela uppfattningen att betyg skall ges i det som föredraganden kallar tillvalskurser och det som vi i motionen föreslår skall kallas fria studier. Fria studier (tillvalskurser) kommer att vara mycket varierande till sin utformning och omfattning. Ett underlag för jämförbara betyg kommer således inte att finnas. Därtill skulle betyg medföra risker för taktiska val av fria studier (tillval) i stället för den eftersträvade intressestyrningen. Det är enligt vår mening angeläget att betygsfrågan inte diskuteras isolerat utan tillsammans med de förändringar man önskar av skolarbetet i dess helhet. För gymnasieskolan gäller att den är föremål för översyn av gymnasieutredningen. Dess förslag kommer självfallet att påverka bedömningen av betygsfrågan. En genomgripande betygsreform i gymnasieskolan bör därför anstå till dess gymnasieskolans organisation och innehåll i sin helhet skall avgöras. I enlighet med vår principiella syn på arbetssättet i såväl grundskola som gymnasieskola bör arbetet inriktas på att avveckla betygen också i gymnasieskolan. Något urvalsmotiv kan i flertalet fall inte anföras för att bibehålla vissa betygstillfällen i gymnasieskolan, varför vi föreslår att betygstillfället på hösten i årskurs 1 redan nu tas bort utom där man behöver använda betyg som hjälp vid grenval. Enligt vår mening bör vidare lokala skolmyndigheter ges rätt att besluta om att på försök ytterligare inskränka antalet betygstillfällen i gymnasieskolan. Detta föreslogs av betygsutredningen och har bl. a. stötts av gymnasieutredningen. Den nya läroplanen ställer krav på nya resurser till skolan. Socialdemokraterna har under den allmänna motionstiden krävt omedelbara insatser för att förbättra arbetsmiljön i skolan genom starkt koncentrerade insatser till vissa kommuner och skolor. Kostnaderna förvåra föreslagna ökade personalinsatser skulle uppgå till ca 100 milj. kr. för både grund- och gymnasieskolan /80, dvs. de skulle få en omedelbar effekt. Den borgerliga riksdagsmajoriteten har mot bakgrund av bl. a. det statsfinansiella läget avslagit vårt krav (UbU 1978/79:28). Regeringens förslag om ökade resurser till skolan sker stegvis med tyngdpunkten /83. Socialdemokraterna anser att betydligt snabbare åtgärder bör sättas in för att i många skolor få en bättre skolsituation till stånd. Några statsfinansiella hinder för en satsning på skolan synes i nu föreliggande proposition inte föreligga. Vårt förslag bör därför genomföras, till vilket vi återkommer i det följande. Vid vår bedömning av regeringens förslag har vi också funnit att detta innehåller flera dolda kostnader, vilket borde ha ingått i en total bild av reformens konsekvenser då nu skall fatta beslut. Till sådana dolda kostnader hör läroplansförslagets effekter på gymnasieskolans minst treåriga linjer, när inträdeskraven görs om och nya kursplaner för vissa ämnen måste konstrueras. 1 fråga om vissa skolledningsfrågor i kommuner med förste rektor eller där en rektor tillika är skolchef anför föredraganden att hon avser återkomma till regeringen. Förslag skall föreläggas regeringen i syfte att åstadkomma förbättringar för denna kategori skolledare inför ikraftträdandet av den nya läroplanen. Kostnaderna härför har inte angetts. Över huvud taget har inte långsiktiga kostnadseffekter av läroplanens krav på ökad lokal planering övervägts. Enligt vår uppfattning bör en översyn av denna fråga göras. Den föreslagna resursen för lokalt genomförande skall enligt förslaget utgå endast . Kostnaderna för planeringsarbetet som följer därefter måste även beaktas. Föredraganden föreslår en omfattande fortbildning i teknik och naturorienterande ämnen som skall omfatta och vara förlagd till terminstid. Målgruppen kan beräknas till omkring uppemot 20 000 lärare. Kostnaderna för denna fortbildning har inte redovisats. Kostnaderna för en utökad försöksverksamhet med arbetslivsorientering, vidgning av den uppföljande studie-och yrkesorienteringen samt framtagande och genomförande av diagnostiska prov har inte angetts. I detta sammanhang vill vi också notera att föredraganden i fråga om läroplanens genomförande föreslåratt denna skall träda i kraft /83 och införas i alla årskurser . Emellertid föreslår föredraganden att resurserna för ökade valmöjligheter i årskurs 8 skall införas /84 och för årskurs 9 först /85. Detta står inte i överensstämmelse med det samtidiga införandet av läroplanen. Resurserna för ökade valmöjligheter i årskurserna 8 och 9 bör införas i samtliga årskurser. Vi återkommer till frågan om genomförande av läroplanen. Vi har vid beräkningen av våra förslag till förändringar av läroplanen utgått från samma totala kostnadsram som regeringen föreslagit, men vi föreslår en annorlunda fördelning på budgetår. Vi har dessutom i annat sammanhang krävt att statsbidraget till allmän fritidsverksamhet återinförs. Vi har i den tidigare nämnda motionen om åtgärder för att förbättra arbetsmiljön i skolan föreslagit att anvisar ett i förhållande till regeringens förslag ökat anslag med 95 milj. kr., motsvarande per elev i förstärkningsresursen. Syftet med vårt förslag är att skolan skall ges möjlighet att engagera fler vuxna i det direkta skolarbetet. De nya resurserna skall inriktas på att ge ytterligare hjälp och stimulans åt elever med skolsvårigheter, utöver vad som kan åstadkommas med nuvarande resurser. Med hänsyn till att skolproblemen varierar mellan regioner och kommuner har vi föreslagit att dessa medel fördelas av länsskolnänindema, genom att den s. k. länsskolnämndsresursen ökas med . Vi anser att ett sådant resursbehov är av synnerligen stor vikt för skolan. Dessutom anser vi att behovet av speciella insatser i vissa skolor f. n. är större än en generell resursfördelning, vilket regeringen allmänt förordar med sina förslag till resursökning. Vi föreslår sålunda en omedelbar resursförstärkning. läroplan gjordes vissa begränsade försök att åstadkomma en friare resursanvändning genom införandet av resurstimmar, som kunde användas på olika sätt. Genom införandet av medel för särskilda åtgärder på skolområdet fortsatte socialdemokraterna på denna linje, vilket sedan kom till ett mer definitivt uttryck i det nuvarande statsbidragssystemet. Regeringens uttalanden om resursernas användning enligt den föreliggande propositionen innebär att man för de nytillkommande resurserna återgår till läget , även om man bygger på den teknik med basresurs och förstärkningsresurs som ligger i statsbidragets nuvarande uppbyggnad Grundtanken i beslut om skolans inre arbete är att resursinsatserna för skolans verksamhet skall vara behovsorienterade. Resursfördelningen bör enligt beslutet inte leda till att tillgängliga lärarveckotimmar oberoende av lärostoff, elevproblem m. m. - används för att generellt minska undervisningsgruppernas storlek. Utgångspunkten för resursfördelningen inom kommunen och rektorsområdet samt arbetsenheterna måste vara att elever med skolsvårigheter skall ha all den hjälp som inom resursernas ram står till buds för att möta deras behov. Detta gäller inte minst elever med handikapp. Insatserna skall också tillgodose behovet av att alla elever kan tillägna sig goda basfärdigheter, framför allt i att tala, läsa, skriva och räkna. Vi vill således understryka att det främsta syftet med förstärkningsresursen är att förbättra situationen för de elever som har svårigheter i skolarbetet. Med hänvisning till att skolproblemen varierar från region till region, mellan olika kommuner i samma region och mellan skilda kommundelar och skolor är det inte lämpligt att binda resursanvändningen. Generella resursinsatser motverkar syftet med den resursfördelning uttalat sig för. Vi vill i detta sammanhang erinra om vad uttalade (UbU 1975/76:30) vid behandlingen av propositionen om skolans inre arbete m. m.: Det är angeläget att de regionala och lokala skolmyndigheterna, skolledarna, lärarna och andra med arbetsuppgifter i skolans område tilläggs både friheten och ansvaret att i den praktiska tillämpningen ute på fältet utan bundenhet vid anvisningar i alla detaljer handla med utrymme för sunt förnuft och fritt val. I propositionen om nytt statsbidrag för m. m. 1977/ 78:85) avvisade den dåvarande regeringen tanken på att centralt binda resurser till ämnen, stadier och undervisningsformer utan hänsyn till lokala behov och erfarenheter. Detta skulle innebära samma låsning i resursanvändningen som det dåvarande statsbidragssystemet hade. Föredraganden ansåg att en central bindning inte var befrämjande för utvecklingen i skolan. Principerna för resursfördelningen har enligt vår mening fastlagts i och med beslut om nämnda proposition (UbU 1977/78:21, rskr 1977/78:260). Det är mot denna bakgrund anmärkningsvärt att anlägga ett sådant synsätt på resursfördelningen som föredraganden nu gör i propositionen om läroplan förgrundskolan. Resurser skall tillföras vissa ämnen fördelning av klass eller för att garantera visst underlag för lärartjänst. Sådana uttalanden står enligt vår uppfattning direkt i strid med vad beslutat både 1976 och 1978. Ingenting framförs i propositionen som motiverar en ändring av beslut. Vi yrkar därför avslag på de förslag till resursstyrning av detaljslag som framläggs i propositionen. Det bör som ankomma på de lokala organen att besluta om resursernas användning. De uttalanden som gjorts om resursfördelningen i samband med tidigare beslut bör vara tillräckliga vid tillämpningen av den nya läroplanen. Vårt förslag om hur de nytillkommande resurserna skall tillföras arbetet i skolan utesluter inte att de kan komma att användas på det sätt som regeringen föreslår. I flera fall kan detta vara den mest ändamålsenliga användningen med hänsyn till elevernas behov. Vi anser dock att man skall ge kommunala organ, skolledning, lärare och elever möjligheter att göra denna bedömning. Resursfördelningen kan då bli ett verksamt medel i den förnyelseprocess av skolarbetet som både föredraganden och vi ställer oss bakom. Socialdemokraterna har i denna motion betonat vikten av en utökad satsning på basfärdigheter och baskunskaper. Vi har också framhållit att detta skall ske genom tidigt insatta åtgärder. Detta motverkas genom regeringens förslag om resursstyrning till främst högstadiet. Propositionen utpekar också i vissa fall direkt vilken lärartyp som resurserna beräknats utifrån, vilket kommer att uppfattas som den lämpligaste användningen utan att behoven diskuteras och analyseras. Så t. ex. vill vi framhålla att färdighetsträningen på högstadiet kan ske genom att använda t. ex. speciallärare, som har speciella förutsättningar att ge vissa elever en mer tillrättalagd undervisning i att läsa, skriva och räkna. Denna lärargrupp nämns över huvud taget inte. Vi vill också peka på att lågstadieläraren i sin utbildning fått en omfattande utbildning i läsmetodik, som bör kunna utnyttjas även på andra stadier. Regeringens förslag tar således inte hänsyn till situationen i den enskilda skolan, vilket vi beklagar. Om de ökade resurserna kommer att användas på det sätt som utpekas i propositionen innebär detta att lärare på andra områden som upplever särskilt stora problem inte får den hjälp som han eller hon är i behov av för att möjliggöra en bättre undervisning. Man förhindrar därigenom också en lokal diskussion om vilka åtgärder som bör komma till stånd för att lösa olika problem och tillgodose skilda behov. I avvaktan på läroplanens genomförande, utöver det tidigare angivna förslaget att tillföra 95 milj. kr. redan nästa läsår, föreslår vi att inga speciella resurssatsningar, förutom till information och stöd till lokalt genomförande enligt regeringens förslag, görs under budgetåren 1980/81 och 1981/82. Med hänvisning till vad vi anfört om läroplanens ikraftträdande föreslår vi att tilförs resurser enligt följande: 1979/80 1982/83 i åk 7 och 9 samt 3 i åk 8 per elev varav 0,014 avser överföring av Förslaget om basresurser följer regeringens förslag om ökade resurser för fler tillval i nämnda årskurser, dock att detta genomförs med att läroplanen införs i alla årskurser, dvs. 1982/83. Genom att bibehålla samma antal basresurser, som vi föreslår en minskning av tiden för de fria studierna, betyder det att fler valmöjligheter kan erbjudas. Dessa basresurser motsvarar ca 40 milj. kr. Vi förutsätter därvid att förslaget om hemspråk som tillvalsalternativ kan beaktas inom den ökade resursen. Resursförstärkningen /80 skall som vi tidigare föreslagit läggas ut på länsskolnämndsresursen i enlighet vad vi anfört i vår motion om skolans arbetsmiljö. Den motsvarar ca 95 milj. kr. Resursförstärkningen /83 innebär att förstärkningsresursens undervisningsdel tillförs (motsvarande ca 80 milj. kr. i nya resurser) och den övriga delen (motsvarande ca 50 milj. kr. i nya resurser). Dessutom överförs (motsvarande ca 51 milj. från basresurser på mellanstadiet till förstärkningsresursens undervisningsdel. Regeringen föreslår att undervisningstiden på mellanstadiet minskas för eleverna och ersätts med tid för fria aktiviteter. Vi finner detta rimligt, bortsett från de uttalanden om resursstyrning som görs. Resursinsatsernas omfattning måste liksom i vad gäller för andra stadier ytterst grunda sig på elevernas behov. De föreslås bli överförda till förstärkningsresursen, motsvarande per elev i . För att finansiera fria aktiviteter på mellanstadiet föreslås att förstärkningsresursen ökas med per elev i . Vi tillstyrker detta förslag men vill uppmärksamma att genom minskningen av antalet undervisningstimmar det nu föreslås bli möjligt att besluta om samlad skoldag utan att behöva öka antalet elevtimmar i förhållande till vad som f. n. gäller. En kommun kan således, enligt gällande bestämmelser om medel för samlad skoldag, tillföras resurser utan att i princip behöva öka skoldagens timantal. Detta står inte i överensstämmelse med syftet för statsbidraget för samlad skoldag. bör, i likhet med vad som anfördes för högstadiets del i samband med beslut om nytt statsbidrag till , uttala att rätt till statsbidrag till samlad skoldag på mellanstadiet föreligger när verksamheten för eleverna tidsmässigt överstiger den tid som skulle ha åtgått om inte minskning hade skett av elevernas undervisningstid (prop. 1975/76:39s. 1977/78:85 s. 73och74)och kvalitet som riksdagsbeslutet avsåg (UbU 1977/78:21). I propositionen läggs synnerligen stor vikt vid decentralisering. Med decentralisering förstås i regel inte att skolstyrelsen utan det enskilda rektorsområdet, skolan eller arbetsenheten skall besluta. Besluten skall fattas på verkställighetsnivå. 12.1 Skolstyrelse och skolledning Som styrmedel för de organisatoriska och pedagogiska besluten på verkställighetsnivå föreslås en läroplan, som i sin tvingande del skall innehålla mål och riktlinjer samt tim- och kursplaner. Såsom innehållet i denna läroplan skisseras i propositionen finns en risk för att det krav på enhetlighet och likvärdig standard i skolväsendet i hela landet som varit det övergripande målet för skolan inte klart uttrycks . Medvetenhet om kravet på enhetlighet och likvärdig utbildningsstandard avses kunna ersätta detaljerade föreskrifter i författningar, statsbidragsbestämmelser och läroplaner. Föredragande statsrådet tar inte avstånd från detta krav men betonar det inte heller. Ordet enhetlighet förekommer såvitt vi kunnat finna över huvud taget inte i propositionen. Ordet likvärdighet ges en begränsad tolkning. Den frihet som den nya läroplanen avses ge den enskilda arbetsenheten, arbetslaget och läraren kan locka fram det bästa hos de medverkande i skolan. En långt driven decentralisering kan även medföra risker, om inte åtgärder på det lokala planet vidtas för att säkerställa enhetlighet och likvärdig standard i skolväsendet. Skolstyrelsen och skolledningen i övrigt skall svara för att sådana åtgärder vidtas. Framför allt har den politiska ledningen ansvar för att arbetet i skolan utformas så att målet för skolans verksamhet kan uppnås. I propositionen saknas emellertid nästan helt hänvisningar till skolstyrelsens och den centrala skolledningens uppgifter och ansvar beträffande skolväsendet, vilket vi behandlat i avsnittet om läroplanens roll och uppbyggnad. Sparsamt men dock något oftare nämns skolledningen i Hänvisningar till skolstyrelsens och skolledningens ansvar bör utvecklas i den nya läroplanen. Arbetet med utvärdering av skolans verksamhet får enligt propositionen inte dramatiseras. Utvärderingen skall ske som ett led i skolarbetet vid den enskilda arbetsenheten. Men det måste ändå rimligen åligga skolstyrelsen och skolledningen i övrigt att ansvara för en samlad utvärdering av effekten av lokala arbetsplaner och av olika sätt att utnyttja skolans resurser. Mot bakgrund av de slutsatser som kan dras av denna samlade utvärdering skall planeringsförutsättningarna bearbetas och nödvändiga förändringar genomföras. Genom utvärderingen av skolarbetet måste fler människor skaffa sig kunskaper om skolans mål samt de lokala förutsättningarna att uppfylla målen. En sådan medvetenhet är i sig en tillgång för skolan. Men det måste också finnas möjligheter att förändra skolvardagen utifrån vad som framkommer vid utvärderingen. I samarbete med andra kommunala organ bör barn- och ungdomsmiljön i sin helhet belysas och problem åtgärdas. Det gäller för skolstyrelsen att sträva efter en så flexibel organisation och resursanvändning som möjligt. Den lokala utvärderingen måste kunna leda till de förändringar av skolarbetet som utvärderingsresultaten pekar på. Detta möjliggör en utvecklingsprocess med många medansvariga för att förbättra både undervisningen och det övriga skolarbetet i vad gäller arbetsformer, arbetsmiljö, material m. m. En starkt låst skolorganisation och resursfördelning förhindrar däremot denna utveckling. Eftersom uppgifterna att fördela resurserna friare och att utvärdera effekterna av resursfördelningen är nya för kommunerna finns det anledning för centrala och regionala myndigheter att uppmärksamma kommunernas behov av råd och vägledning. För länsskolnämnderna bör gälla att de särskilt bör uppmärksamma behovet av att stimulera lokal utvärdering och utveckling samt arbetet med de övergripande målfrågorna. Detta framhölls också i SI A-propositionen (s. 332). Såsom framhölls i departementspromemorian (Ds U 1977:8 s. 72) om nytt statsbidragssystem har nämnderna expertis till sitt förfogande som gör det möjligt att erbjuda kommunerna tjänster vid uppföljning av resursanvändningen. Nämnderna har också genom sin fortbildningsorganisation förutsättningar att knyta samman resurstilldelning och praktiskt försöks- och utvecklingsarbete i berörda skolor. Vi vill i detta sammanhang också rikta uppmärksamheten på undersökning (Revisionsrapport 1978:228), i vilken man sökt fastställa i vad mån beslut fått genomslag. Även om hänsyn tas till att riksdagsbeslutet fattades så sent att man i många kommuner inte till fullo kunde beakta detta vid resursfördelningen, visar undersökningen att statsbidragssystemet inte fått avsedda effekter. En kontinuerlig, samlad utvärdering av verksamheten i skolorna bör leda till ett lokalt utvecklingsarbete. Detta arbete får inte stanna inom den enskilda arbetsenheten eller skolan. Erfarenheterna måste spridas inom och utanför kommunen. Även på denna punkt har skolstyrelsen ett betydande ansvar. Ett medel för att sprida erfarenheterna mellan arbetsenheter, skolor och kommuner är fortbildningen. Liksom i flertalet propositioner på skolans område intecknas även i den nu framlagda propositionen studiedagarna. skall dessa användas för att sprida kunskap om och i arbetsplaner omsätta den nya läroplanen, särskilt vad gäller barn med skolsvårigheter, anknytningen till arbetsliv och samhälle i övrigt och den lokala beslutanderätten. De uppgifter som kommunerna ålagts genom SlA-reformen, utvecklingen av skolans inre arbete i stort, formerna för elevernas medinflytande, den ökade barnomsorgen och de allsidigt utvecklande aktiviteterna inom den samlade skoldagen, sammansmältningen av helt skilda personalgrupper i gemensamt arbete, nämns inte i propositionen i samband med fortbildningen. Helt klart åligger det skolstyrelsen att se till att alla de behov som finns av fortbildning så långt möjligt tillgodoses inom ramen för studiedagarna. Detta bör framgå av läroplanens riktlinjer. Om fortbildningen sägs rent allmänt i propositionen att den tillsammans med information, läromedelsutveckling och kommentarmaterialet i läroplanen aktivt skall kunna bidra till en fortlöpande förnyelse av innehåll, arbetssätt och organisation i skolorna. Vidare instämmer föredraganden i allmänna syn på fortbildningen men skjuter delvis fortbildningsfrågan ifrån sig genom att endast dels markera den roll studiedagarna har för läroplansreformen, dels hänvisa till att lärarutbildningsutredningen behandlat fortbildningens roll och organisation. De enda konkreta förslag som läggs fram rören utvärdering och omläggning av personallagsutbildningen samt viss ämnesinriktad fortbildning. Såväl i förslag som i propositionen och i tidigare propositioner har fortbildningens roll som ett stöd för det lokala utvecklingsarbetet betonats. Att det är de lokala förhållandena och problemen som skall vara utgångspunkten för olika fortbildningsinsatser bör dock inte tolkas så, att ett förslag till läroplansreform inte behöver åtföljas av förslag till konkreta fortbildningsåtgärder. Såväl som många remissinstanser har framhållit vikten av fortbildning för en utveckling av arbetssättet. Inga fortbildningsinsatser avseende ett nytt arbetssätt i skolan föreslås dock. Detta är så mycket mer märkligt som det i propositionen konstateras en stor samstämmighet i remissinstansernas synpunkter på arbetssätten i skolan. Detta kan inte accepteras. Det måste enligt vår mening klart framgå av beslut att fortbildningen skall intensifieras för att stimulera en förnyelse av skolans arbetssätt. Föredraganden behandlar vidare frågan om att en individuell fortbildning som tar sikte på att hjälpa lärarna att Förnya sina ämneskunskaper är av stor betydelse för en tidsenlig undervisning. Den från centralt håll initierade fortbildningen behöver inte bli omfattande i detta avseende eftersom timplaneändringarna är marginella. Föredraganden räknar till en början med att insatserna bör kunna koncentreras till att ge lärarna på låg- och mellanstadierna en bredare naturorientering och insikt i tekniska moment. Beträffande timplaneförändringarna kan sägas att de visserligen är marginella, men tidsfaktorn är en sak, innehållsfaktorn en annan. Flera Förslag framläggs i propositionen som innebär innehållsliga förändringar.