mot · G30282 · 1979-10-16 00:00:00 — av m. fl. med anledning av propositionen 1979/80:9 om konsumentförsäkringslag, m. m. Att genom konsumentskyddande lagstiftning förbättra konsumenternas ställning är inte alltid en lätt uppgift. Vad som synes vara i konsumenternas intresse kanske inte är det. Regler som i ett avseende skyddar konsumenterna kan i ett annat vara till skada för samma grupp. Kostnader, i form av höjda priser, till följd av ett konsumentskydd kan väga över fördelarna med lagstiftningen. Härtill kommer att det inte alltid är endast konsumenterna som behöver skydd. Även hantverkare och andra mindre företagare kan vara i behov av skyddsregler. Det kan skapa obalans i lagstiftningen om människor alltid just i sin egenskap av konsumenter ges ett skydd. Alla dessa svårigheter med konsumentlagstiftning illustreras på ett tydligt sätt av förslaget till konsumentförsäkringslag. Detta hindrar inte att det finns ett klart behov av ny lagstiftning på försäkringsavtalsområdet. Den nuvarande försäkringsavtalslagen är i väsentliga avseenden starkt föråldrad. Goda skäl kan anföras för att i olika avseenden stärka försäkringstagarnas ställning. Mycket i lagförslaget, exempelvis den föreskrivna informationsplikten till försäkringstagare, innebär tvivelsutan ett bättre skydd för försäkringstagarna. Ändå kan det ifrågasättas om det framlagda förslaget nu bör genomföras. Vi menar att kritik kan riktas mot förslaget från två utgångspunkter. För det första kan det starkt ifrågasättas om förslaget innebär att konsumenternas intressen tillvaratas på bästa möjliga sätt. De föreslagna reglerna beträffande nedsättning av försäkringsersättning utgår från att nedsättning skall kunna ske då försäkringstagaren varit grovt oaktsam men inte vid vanlig oaktsamhet. Bestämmelser om s. k. biförpliktelser, som innebär faktiska aktsamhetskrav, kan sägas stå i strid med lagförslaget och kan komma att inte tillämpas om försäkringstagarens oaktsamhet inte bedöms som grov. Detta kan synas ligga i konsumenternas intresse. Emellertid har nya försäkringstyper lanserats som i vissa fall uppställer långtgående aktsamhetskrav eller innefattar preciserade förutsättningar för ersättning. I gengäld kan försäkringstagaren erbjudas gynnsamma . Bakgrunden till denna utveckling är självfallet de snabbt stigande försäkringspremierna . För konsumenterna kan det således i många fall vara av större intresse att få en avgränsad försäkring till ett rimligt pris och med en rimlig självrisk än att fä ett mycket vidsträckt försäkringsskydd till ett pris som gör att måpga konsumenter måhända avstår från Även departementschefen berör (s. 25 f.) den oroväckande kostnadsutvecklingen för försäkringar . Han framhåller att konsumentförsäkringslagen kan komma att leda till vissa premiehöjningar men bedömer att dessa inte blir så omfattande att någon avhålls från att teckna försäkring. Departementschefens bedömning bygger såvitt man kan se inte på någon djupare analys. Det finns därför skäl att ifrågasätta slutsatsen. Detta gäller i synnerhet mot bakgrund av vad som ovan sagts om utvecklingen mot nya försäkringsformer med rimligare men med mer exakta krav på försäkringstagaren. Med den informationsskyldighet som enligt förslaget åläggs försäkringsgivaren kan det ifrågasättas om konsumenterna vinner något på en begränsning av avtalsfriheten på det sätt som reglerna om nedsättning av försäkringsersättningen innebär. Även från en annan utgångspunkt kan kritik riktas mot förslaget i dess helhet. Åtskilliga remissinstanser har ifrågasatt om det är lämpligt att nu genomföra en konsumentförsäkringslagstiftning innan revideringen av den grundläggande försäkringsavtalslagen är avslutad. Bland dem som framhållit sådana synpunkter kan nämnas som ifrågasätter om det f. n. föreligger ett starkt behov av särskilda regler till skydd för konsumenterna. framhåller också att försäkringsavtalslagen, ehuru föråldrad, inte i realiteten ligger till grund för de försäkringar som tecknas . Inom försäkringsbranschen har utarbetats allmänna bestämmelser av för hem, villa, fritidshus, rese-, motorfordons- och båtförsäkringar, vilka tillämpas av samtliga bolag . Hänsyn måste tas till detta faktum när man bedömer vikten av att genast genomföra lagstiftning på detta område utan att invänta en fullständig reformering av försäkringsavtalsrätten. Hovrätten är också kritisk mot att endast konsumenter kommer i åtnjutande av ett stärkt skydd. Man framhåller bl. a. att andra grupper, t. ex. hantverkare och andra småföretagare, kan ha samma behov av det skydd som lagreglerna är avsedda att ge. Den myndighet, försäkringsinspektionen, som har att bevaka förevarande område påpekar att man i inriktat arbetet på att i ett sammanhang lägga fram förslag till en helt ny försäkringsavtalslag. Man framhåller också att försäkringsbolagen i helt övervägande utsträckning är konsumentägda och självstyrda. Det bör också beaktas när man bedömer behovet av en skyndsam lagstiftning. ifrågasätter om inte den önskvärda lagstiftningstekniken vid fall av denna art borde vara att låta regler av ifrågavarande karaktär bli en del av den grundläggande lagstiftningen på området. Även , som är det fackförbund som närmast berörs av frågorna, ifrågasätter starkt om det verkligen är nödvändigt att stifta en ny lag för att i dessa avseenden ge försäkringstagarna ett ökat skydd. Detta allra helst som skyddet inte gäller alla försäkringstagare och därmed innebär ett definieringsproblem av vad som är eller inte är 'konsumentförsäkring. Åtskilliga andra remissinstanser är inne på liknande tankegångar. Av måhända än större intresse är emellertid vad som anförs av en ledamot i lagrådet beträffande den nordiska rättslikheten på förevarande område. Ledamoten pekar bl. a. på innebörden av den s. k. Helsingforsöverenskommelsen av . 1 den förbinder sig parterna att fortsätta lagsamarbetet i syfte att uppnå största möjliga överensstämmelse på privaträttens område. Ledamoten konstaterar att den avgörande frågan är om är fritaget från sitt allmänna åtagande som kontraherande part till Helsingforsöverenskommelsen att upprätthålla den nordiska rättsgemenskapen. Överenskommelsen, heter det i yttrandet, är på förevarande punkt att tolka så att det måste finnas särskilda skäl av nationell art för att ett land skall anses befriat från nämnda åtagande. Med hänsyn till den stora tveksamhet som även departementschefen ger uttryck åt (s. 22 ff.) finns det knappast grund för att påstå att det föreligger särskilda skäl för genomförandet av den nu aktuella lagstiftningen. Enligt vår uppfattning är det av vikt att det nordiska samarbetet på lagstiftningsområdet värnas. finns det dess Wlre exempel på att den nordiska rättslikheten har ansetts vara försumbar. Vi kan inte godta detta synsätt. Majoriteten i lagrådet godtar förslaget bl. a. med motiveringen att lagförslaget är att betrakta som ett provisorium i avvaktan på vad den samlade översynen av det rättsområde som f. n. täcks av försäkringsavtalslagen kan föra med sig. Med just den motiveringen, att lagförslaget är att betrakta som ett provisorium, menar vi att det finns goda skäl att vänta med lagstiftningen tills den samlade översynen av försäkringsavtalsområdet föreligger. Vi anser sammanfattningsvis att förslaget till konsumentförsäkringslag varken fyller de krav som kan ställas utifrån försäkringstagarnas synvinkel eller de krav som från rättspolitiska utgångspunkter kan ställas på ny lagstiftning. Det förstärkta skydd som försäkringstagarna otvivelaktigt är i behov av bör således ges en annan form, och förslag härom bör presenteras med att översynen av försäkringsavtalslagen i dess helhet slutförts. Med hänvisning till vad nu sagts hemställer vi 1. att avslår propositionen 1979/80:9, 2. att hos regeringen begär ett nytt förslag på förevarande område i enlighet med vad som anförts i motionen. () () () () () ()