mot · G2022430 · 1979-03-29 00:00:00 — Motion 1978/79:2430 med anledning av propositionen 1978/79:145 om åtgärder för tekoindustrin Den svenska samhällsekonomin har mött problem av en storleksordning som saknar motsvarighet . Den viktigaste orsaken till djupet i näringslivets kris är de enorma kostnadsstegringarna . Till de näringar som drabbats särskilt illa hör teko. Trepartiregeringen vidtog en serie åtgärder för att förbättra det allmänna konkurrensläget. Nedskrivningarna av den svenska kronans värde med totalt och borttagandet av den allmänna arbetsgivaravgiften båda åtgärderna i strid med den socialdemokratiska oppositionens förslag som i stället skulle ha inneburit avsevärda skatteskärpningar och kostnadshöjningar ledde till att kostnadsläget inom bl. a. svensk tekoindustri sänktes med . Just på grund av att tekoindustrin är arbetsintensiv gav dessa ekonomisk-politiska åtgärder en bättre grund. Eftersom krisen för teko dock till en väsentlig del är av strukturell typ genom den hårda konkurrensen från lågprisländer fordrades därutöver mera direkta stödinsatser, vilka också vidtogs i stor omfattning. Trepartiregeringen vidtog också ändringar i den handelspolitik som tidigare förts. Begränsningsavtalen inom det s. k. multifiberavtalet (MFA) gjordes heltäckande, vilket försvårade åtgärder för att de facto kringgå begränsningarna. Importvolymerna från de allra största ursprungsländerna skars också ned i väsentlig omfattning inom ramen för avtal som slöts med dessa länder. Dessa åtgärder har haft en god verkan på tekoindustrins möjligheter att konkurrera med lågprisländerna. Importen från dessa lågprisländer har minskat märkbart. var tekoimporten från lågprisländerna jämfört med för . Av olika skäl är dock läget inom tekonäringen fortfarande starkt oroande. Det finns flera skäl till detta. Den tidigare kostnadskrisen var så djupgående att flertalet företags finansiella styrka urholkades, varigenom de gjordes ytterst känsliga för fortsatta påfrestningar. På grund av de långvariga problem som branschen kämpat med har också tillförsikten för framtiden och investeringslusten mattats. Ett särskilt problem är att många åtgärder för att stödja tekonäringen länge haft en selektiv inriktning och givits till de sämre företagen, vilket lett till en subventionerad konkurrens med de livskraftigare företagen. 1 1978/79. 1978/79 24302431 1978/79: 2430 råkat i svårigheter i sin tur. Särskilt kännbar till sina verkningar har konkurrensen med det statsägda och statsunderstödda Eiser varit. Vi hänvisar därvid till de synpunkter, som redovisades i vår reservation til! näringsutskottets betänkande 1978/79: 16. Den faktor som enligt propositionen (s. 24) kan motivera ett bibehållande av den levande produktionen på en viss nivå är hänsynen till försörjningsberedskapen. Det är av central betydelse att den produktionskapacitet som är oundgänglig i en krissituation inte spolieras. Statsmakterna har inte tidigare haft skäl att fastställa någon nivå för den löpande produktionen eller produktionskapaciteten på tekoområdet. Ett bibehållande av produktionen av försörjningsberedskapsskäl har en positiv återverkan på sysselsättningen. Mot bakgrund av detta är det desto viktigare att de kapacitetsnivåer som fastställts för försörjningsberedskapen grundas på faktiskt konkret underlag och i så ringa omfattning som möjligt på lösa antaganden. I detta sammanhang bör särskilt framhållas att nedlagd kapacitet knappast kommer att återupprättas utan får anses definitivt förlorad. På den grundtextila sektorn bedöms nuvarande och behövlig kapacitetsnivå i stort sett motsvara varandra. Frågan om färgnings- och beredningskapacitet har dock fått en något nonchalant behandling. Färgning och beredning är ett specialgebit inom den grundtextila sektorn, där flexibilitet mellan olika färgnings- och beredningsmetoder för olika typer av varor och fibermaterial är relativt begränsad. för plagg och väv av trikå kan exempelvis inte utan vidare användas för tyngre varor inom vävsektorn. En successiv neddragning av vår kapacitet på detta område äger rum, och eftersom det är en mycket kapitalintensiv tillverkning med stora krav på personalens tekniska kunnande är en nedläggning av kapacitet praktiskt taget omöjlig att återigen upprätta. Här bör påpekas att hela tekosektorn utgör ett nätverk av beroendeförhållanden så att en avveckling av en bit av produktionskedjan får återverkningar även på annat håll. Beträffande kläder görs den bedömningen att vid en krisimport av ungefär en fjärdedel av den årliga importen finns överskottskapacitet både beträffande tyngre och lättare konfektion. I index beräknat bedöms behovet till av möjlig produktion. Även en mindre ändring av procentandelen import kan helt förändra denna situation. Till belysande härav kan vi hänvisa till tabellen på s. 47 i propositionen, där beräknat produktionsbehov vid en krisimport av 18 resp. för kavajer och dräktjackor medför en nedgång i kapacitetsbehovet från 3,1 till 1,2 miljoner plagg. 10 procentenheters importminskning medför således att kapacitetsbehovet mer än 1978/79: 2430 Av samma tabell framgår dessutom att tar man hänsyn till lagda varsel är skillnaden mellan möjlig och behövlig produktion ytterst begränsad. Av de gjorda beräkningarna kan indirekt dessutom avläsas att man med ny och oerfaren personal i en knapphetssituation när det gäller insatsmaterial av olika slag även räknar med en ökad produktivitet. I propositionen framhålls i detta sammanhang att ÖEF i samråd med AMS bör studera hur arbetskraftsproblemet skall lösas i en krissituation. Detta har såvitt vi kan erinra oss varit uppe i varje utredning inom tekosektorn men ännu icke lett till några påtagliga resultat. I sammanhanget bör erinras om att hänsyn inte enbart kan tas till den statiska situationen, utan framför allt måste hänsyn tas till utvecklingstrenden. Speciellt inom den plaggtillverkande industrin har produktionsminskningen varit mycket kraftig och pågår fortfarande. Bromssträckan innan insatta åtgärder får någon effekt är mycket lång. Enbart har av ÖEF beräknad möjlig produktion av överrock, kappa, kavaj, dräktjacka, jacka, täckjacka, tröja, byxa, kjol och klänning minskat med detta således under det sist tilländalupna halvåret. Det är givetvis angeläget att den nuvarande produktionskapaciteten av tekoprodukter kan upprätthållas. Vi tror emellertid inte att det kan ske genom att fattar beslut om en viss procentsiffra av inhemsk produktion. Det är de vidtagna åtgärderna och det allmänna ekonomiska klimatet som är avgörande för att en självbärande och effektiv produktion i längden skall kunna upprätthållas. Vi finner dock behov av att utvecklingen med korta mellanrum noga följs, vilket inte minst gäller utvecklingen inom de olika delbranscherna inom teko. Av utomordentlig betydelse för tekonäringen är att den ekonomiska politiken utformas så att den allmänna konkurrenskraften befästs. Vi motsatte oss olika höjningar av arbetsgivaravgifter per , bl. a. därför att dessa skadar konkurrenskraften och leder till ökade stödbehov. Vi beklagar att regeringen på nytt talar om ytterligare höjningar av löneskatterna och vill understryka att t. ex. tekobranschens belägenhet väl illustrerar hur olycklig en sådan skattepolitik är. Konkurrenskraften är viktig inte bara för att kunna bjuda bättre motstånd på den egna hemmamarknaden utan också för att kunna vidmakthålla och utveckla exporten. exporterar f. n. tekoprodukter till ett värde av mer än . av produktionen avsätts på export. För att förbättra avsättningsmöjligheterna på hemmamarknaden är tl 1978/79. 1978/79: 2430 det också viktigt att den inhemska efterfrågan hålls uppe. Ett ökat skattetryck innebär att avsättningsmöjligheterna för bl. a. teko blir sämre. De försämrade avsättningsmöjligheterna för teko beror på att hemmamarknadsefterfrågan sviktar, och det gör den inte minst på grund av en hämmande skattepolitik. Moderata samlingspartiet vill att skattepolitiken skall utformas mot bakgrund av att inhemsk industri får försämrade avsättningsmöjligheter om skatterna tar en allt större del av inkomsterna och därtill försämrar de tillväxtbefrämjande krafterna i ekonomin. Om väl en allmän ekonomisk politik med denna inriktning fördes, skulle tekoindustrins situation avsevärt förbättras. Den skulle få en hållbarare grund än olika subventionsinsatser kan ge. Näringen skulle få en egen livskraft. Att sträva i denna riktning är därför viktigt. I de akuta svårigheterna och innan en omläggning av den ekonomiska politiken kan få verkan fordras dock olika stödåtgärder. Ett grundläggande krav är då att dessa åtgärder skall ges en generell utformning. De kommer annars bara att leda till en snedvridning av konkurrensförhållandena och till arbetslöshet på andra håll inom branschen. Det statliga stödet till Eiser får inte ges en sådan utformning och omfattning att branschen i övrigt skadas. Föreliggande proposition anvisar dess värre inte erforderliga åtgärder för att återställa tekoindustrins konkurrenskraft. De åtgärder som aviseras är alltför kortsiktiga till sin natur. måste ges en längre planeringssikt än avseende det stöd regering och riksdag har för avsikt att lämna. I den övergripande plan för samhällets insatser på tekoområdet som framlagts i propositionen föreslås i princip att det gällande stödpaketet förlängs till att omfatta hela planeringsperioden, dvs. till och med . Beträffande äldrestödet föreslås detta förlängt, att utgå oförändrat t. o. m. Utvecklingen skall därefter vara beroende av den allmänna situationen på arbetsmarknaden. Denna planeringssikt är alldeles för kort. I propositionen 1978/79: 123 pläderas för en stabilare miljö för industrin. Detta bör gälla även tekoindustrin. Vi vill därför förorda att äldrestödet skall utgå oförändrat under hela planeringsperioden, dvs. t. o. m. Äldrestödet är förenat med vissa villkor; bl. a. får varsel inte utfärdas, eller måste utfärdade varsel återtas. Vissa möjligheter till dispens från denna bestämmelse föreligger , och denna föreslås i propositionen bli utvidgad. Utnyttjandet av den nya dispensen medför enligt propositionens förslag att den maximala bidragssumman reduceras från av lönekostnaden. Företag som kan utnyttja denna dispens är som regel i en sådan ekonomisk situation att de för sin överlevnad mer än andra företag behöver komma i åtnjutande av de . Den diskriminering av dessa företag som i propositionen föreslås är 1978/79: 2430 enligt vårt förmenande inte motiverad. Den absoluta vetorätt vid dispensförfarande som tillkommer de anställda bör inte vara oinskränkt, utan möjlighet bör finnas för AMS att under alla förhållanden kunna pröva frågan och bevilja dispens och därmed äldrestöd. Ett led i utjämningen av tekoindustrins kostnadshandikapp har varit de särskilda strukturgarantierna, för vilka åtnjutits ränte- och amorteringsbefrielse . I vissa fall har en kombination skett med ett särskilt avskrivningsförfarande. I dessa avseenden föreslås i propositionen en försämring. Enligt vårt förmenande är situationen och den utveckling som pågår inte sådana att någon försämring av stödpaketet bör komma i fråga. Detta gäller även ramen för konsultbidrag, utbildningsstöd, marknadsföringsstöd etc., som för /80 föreslås oförändrat bli 16 milj. kr. men därefter nedtrappas till 13 resp. 9 milj. kr. För vår handel med länderna i gäller de regler som finns i och i avtalet med . De större förmåner i form av nära nog fullständig liberalisering av handeln med industriprodukter som länderna inom det europeiska frihandelsområdet beviljar varandra återspeglas också i de striktare regler för undantag från frihandelsförpliktelserna som gäller denna handel. Åtgärder som strider mot frihandeln måste som regel i förväg prövas och godtas av motparten. Reaktionen mot torde bli mycket kraftig om vi skulle införa importbegränsningar mot våra handelspartner i . Risken för motåtgärder mot vår export skulle vara mycket stor. Vi måste också vara medvetna om att dessa handelsregler även omfattar bestämmelser mot subventioner som leder till att andra länders belägenhet försämras. Lika litet som vi är beredda att få marknadsstörningar genom andra länders subventioner är dessa länder beredda att utsätta sig för motsvarande problem. En alltför utpräglad stödpolitik skulle därför kunna leda ur askan i elden. Vi får inte glömma att är en stor exportör av tekoprodukter till och att alltså tekonäringen själv genom andra länders motåtgärder kan råka i stora svårigheter. Gentemot statshandelsländerna upprätthåller ett licensförfarande just därför att dessa länder genom subventioner och administrativa förfaranden kan konkurrera på icke marknadsmässiga villkor. Vad beträffar råder särskilda förhållanden. ger vissa rättigheter till handelsbegränsningar utan att riskera motåtgärder. Avtalet ger oss också vissa skyldigheter. Direkta nedskärningar av importvolymer fordrar det andra landets samtycke. 1978/79: 2430 nedskärningar görs för hårdhänt riskerar vi att ej uppnå avtal och att ställas utanför MFA. Ett problem är därför att den tidigare socialdemokratiska regeringen lät importvolymerna stiga till så oerhört höga nivåer som de gjort utan att ingripa. När en viss volym en gång etablerats är den enligt de regler som gäller mycket svårare att pressa tillbaka. Den socialdemokratiska kritiken av den handelspolitik som drivits är därför helt missvisande. Om vi bröt mot våra MFA-förpliktelser skulle detta försvåra våra handelspolitiska förbindelser med de andra industriländer som ingår i detta avtal. Vidare skall vi minnas att de länder som är stora exportländer på textilområdet tillhör den grupp av nya industriländer som är världens snabbast växande marknader också för svensk exportindustri, länder till vilka har ett mycket stort exportöverskott. Motåtgärder från dessa länder om vi bryter mot våra åtaganden kan därför bli mycket kännbara för sysselsättningen inom andra näringar i . Mot denna bakgrund finner vi det angeläget att den nuvarande regeringen med all kraft fortsätter på den av trepartiregeringen inslagna vägen med heltäckande begränsningar gentemot vissa låglöneländer. Det är också synnerligen angeläget att ursprungsreglema kontrolleras mycket ingående, så att varor från låglöneländerna icke kan komma via länder där någon begränsning icke föreligger. Med hänvisning till det anförda hemställer vi 1. som sin mening ger regeringen till känna vad i motionen anförts om behovet av en ekonomisk politik och skattepolitik som befrämjar tekoindustrins och näringslivets i övrigt konkurrensförmåga och avsättningsmöjligheter, 2. uttalar att ett oförändrat äldrestöd skall utgå under hela planeringsperioden, 3. uttalar att det maximala äldrestödet förblir oförändrat oavsett om dispens medgetts för att erhålla stödet eller ej, 4. uttalar att de fackliga organisationernas vetorätt mot beviljandet av dispens för att erhålla äldrestöd skall kunna upphävas av , 5. uttalar att reglerna för de särskilda strukturgarantierna bibehålls oförändrade, 6. uttalar att ramen för konsultbidrag, utbildningsstöd m. m. skall utgå med oförändrat belopp under hela planeringsperioden, 7. uttalar att fortsatt restriktivitet och kontroll i fråga om lågprisimporten skall iakttas i enlighet med vad som anförts i motionen, 1978/79: 2430 8. anhåller att regeringen kontinuerligt följer utvecklingen inom de olika delbranscherna inom tekoindustrin, 9. uttalar att verksamheten inom de statliga tekoföretagen ej får innebära en gentemot övriga företag snedvriden konkurrens. L. () i HANS NYHAGE(m) () ()