bet · G301JuU14 · 1979-12-31 00:00:00 — betänkande 1979/80:14 medanledning av motioner om ersättningen till vittnen m. fl. I motionen 1978/79:1175 av ErikGlimnérm. (c)hemställs att hos regeringen begär översyn av bestämmelserna omersättning lill vittnen m. fl. med sikte på mer rättvisande grunder än som nuär fallet. Motionärernapåpekar att gällande bestämmelser om ersättning för tidsspillan ofta leder lillatt den som inställt sig som vittne gör en ekonomisk föriust. Det är enligtmotionärerna otillfredsställande om ersättningsfrågor försvårar domstolarnasmöjligheter att få fram vittnesmål. I motionen 1978/79:1177 av . (c) yrkas att hos regeringen begär förslag om ändring avbestämmelserna för ersättning till vittnen vid domstol i enlighet med vad som imotionen anförts. Motionärernavänder sig mot atl gällande bestämmelser om ersätining för tidsspillan ledertill orättvisor mellan olika personkalegorier och innebär att vittnets förrättssäkerheten vikliga insats vid domstolen inte tillräckligt värdesätts.Rese- och traktamenisersättning borde enligt motionärerna utgå enligt allmännaresereglementet och ersättningen för tidsspillan borde utgöra ett för allaenhetligt grundbelopp. I motionen 1978/79:1184 av Hans Nyhage(m) yrkas attriksdagen beslutar atl ersättning lill vittne och målsägande för tidsspillanvid inställelse till domstol skall utgå i enlighet med vederbörandessjukpenning. Tillstöd för yrkandet anför motionärerna bl. a. att gällande bestämmelser för demsom vittnar kan leda till ekonomiska föriusier och till orättvisa mellanpersoner i olika inkomstlägen. I motionen 1978/79:2102 av () ochHåkan () yrkas att hos regeringen begär sådan ändring iviiinesersättnings-kungörelsen att domstol bereds möjlighet att då särskildaskäl föreligger medge högre belopp i vittnesersättning än vad som enligtvittnesersättnings-kungörelsen normalt kan utgå. Motionärernauttalar att förekommande ersättningar för tidsspillan och traktamente åt vittneofta innebär en dålig kompensation för vittnets faktiska kostnader förinställelsen. Den som blir indragen som vittne i en process har enligtmotionärerna svårt att förstå varför han - utöver obehaget att behöva vittnainför domstol - skall drabbas av en ekonomisk föriust. Motionärerna framhållervikten av att åberopad vittnesbevisning verkligen blir tillgänglig 1 1979/80. JuU 1979/80:14 2 fördomstolen och pekar på att tendensen att utebli från rätlen eller uppgeförhinder för inställelsen har blivit alltmer märkbar. Enligt motionärerna fårkostnaderna för vitlnesersättningen sättas i relation till de onödiga besväroch ökade kostnader som orsakas av försenade och inställda rättegångar.Särskilt vänder sig motionärerna mot nuvarande regler om ersätining för nattlogi;kostnaden för etl acceptabelt hotellrum överstiger så gott som alltid detbelopp som domstolen högst kan döma ut. Dessa regler drabbar enligtmotionärerna vittnen från utlandet speciellt hårt. Vittnen och andra personer som hörs i rättegång ärberättigade till ersättning. Enligt36 kap. 24 § andra stycket skall ersättning till vittne, somhar åberopats av enskild part, utges av parten. Har rätten .självmant inkallatvittne och är saken sådan all föriikning är tillåten eller är del fråga omansvar för brott som inte hör under allmänt åtal, skall ersättningen utges avparterna en för båda och båda för en. I annat fall utgår ersättningen avallmänna medel. Itredje stycket stadgas att ersättning, som skall utges av part, skall innefattagottgörelse för nödiga kostnader till resa och uppehälle saml för tidsspillanefter vad rätten prövar skäligt. Ersättning, som skall utgå av allmänna medel,fastställs av rätten enligt bestämmelser som regeringen meddelar. Enligt20 kap. 15 § äger målsägande, som hörs i brottmål i anledningav åklagarens talan, rätl till ersättning enligt vad som gäller vittne. 19 § sägs att vad som är föreskrivet om vittne skall lillämpas i fråga omsakkunnig, som hörs muntligen på begäran av part, utan alt vara förordnad avrätten. Vidallman rättshjälp gäller enligt 9 § andra stycket 2 rättshjälpslagen (1972:429)alt rätlssökandes kostnad för bevisning, t. ex. vittne, vid bl. a. allmändomstol anses som kostnad för rättshjälp. Enligt 24 § samma lag utgårersätining för bevisning, i den mån inte särskilda föreskrifter gäller, medskäligt belopp enligt domstolens bestämmande. De särskilda föreskrifter somåsyftas är vissa bestämmelser i som anger atl ersätining förbevisning skall utgå av allmänna medel, t. ex. den nämnda bestämmelsen i36 kap. 24 § tredje stycket. Saknas sådana särskilda föreskrifter skallersätining för bevisning bestämmas av domstolen lill skäligt belopp. Enligt9 § lagen (1974:8)om rättegången i tvistemål om mindre värden skall i sådanarättegångar ersättning till vittne bestämmas efter de grunder som gäller omersättning av allmänna medel till vittne. Iförordningen (1979:594) om ersättning lill vittnen, m. m. meddelas i enlighetmed hänvisningen i 36 kap. 24 § bestämmelser om ersättning somenligt särskild föreskrift skall utgå av allmänna medel för inställelse i måleller ärende vid domstol eller annan myndighet. JuU 1979/80:14 3 lillvittne, målsägande m. fl. kan avse nödvändiga kostnader för resa(reseersättning) och för uppehälle (traktamente) samt ersättning för mistadinkomst eller på annal sätt åsamkad ekonomisk förlust (ersättning förtidsspillan). Reseersättningenutgår enligt de grunder som gäller för statstjänstemän i lägsta reseklass vidtjänsteresa inom landet. Dessa grunder lillämpas även om resan skett från ochtill ort utomlands. Kostnad för resa med låg och fartyg ersätts dock endast medbelopp motsvarande avgift för en plats i 2 klass jämte i förekommande fallavgift för sovplats eller hyttplats. Traktamentefår bestämmas till högst . eller, om den som har kallats harutgift för nattlogi eller andra särskilda omständigheter föreligger, till högst100 kr. Ersättning för tidsspillanfår bestämmas lill högst . Förordningensbestämmelser har betydelse även i andra fall än då det gäller vittne ochmålsägande i rättegång inför allmän domstol. Förordningen gäller t. ex. den somskall höras under förundersökning i brottmål samt vid förhör i åtskilligasammanhang inför förvaltningsmyndigheter, förvaltningsdomstolar, särskildadomstolar och domstolsliknande organ. behandlade första lagutskottetmotionsyrkanden som avsåg ersätining till vittnen vid domstol. godkända utlåtande (ILU 1970:38, rskr 160) anförde utskottet bl. De i motionerna framförda önskemålen om en reformav bestämmelserna angående ersätining till vittnen har vunnit allmän anslutninghos remissinstanserna. Även utskottet delar motionärernas uppfattning altnuvarande regler i vissa fall leder till otillfredsställande konsekvenser förden enskilde. Nackdelarna synes framför allt gälla reglerna om ersättning förtidsspillan. Sålunda är det enligt utskottels mening mindre tillfredsställandealt den som blir kallad till domstol för att avlägga vittnesmål på en semester-eller fridag inte får ersättning som ger honom möjlighet alt la motsvarandeledighet från arbetet vid ett annal tillfälle. Vidare är det knappast förenligtmed nutida uppfattning att hemmafruar och andra utan förvärvsarbete inte fårnågon kompensation utöver ersättning för de direkta utgifter som inställelsenmedför. Somframhålls i motionerna 1:109 samt 1:836 och 11:985 har återhållsamheten vidutformningen av ersättningsreglerna för vittnen ytterst grundats påuppfattningen atl vitinesinställelse är en medborgerlig skyldighet som inteutan vidare medför rätt till gottgörelse. ersätts emellertid i storutsträckning förtroendeuppdrag och andra allmänna uppdrag, som den enskilde iprincip är skyldig att åtaga sig, och detta oberoende av om fullgörandet medförekonomiskt avbräck. Även detta förhållande kan enligt utskottets mening talaför en ökad generositet i ersättningsfrågan. Liberalare ersättningsreglerskulle också kunna motverka del motstånd på del psykologiska planet, somenligt flera remissinstanser inte sällan torde finnas mot atl inställa sig somvittne. JuU 1979/80:14 4 Med hänsyn lill del anförda framstod del enligtförsta lagutskottels mening som angeläget all reglerna för utgivande avviitnesersättning sågs över. Översynen borde avse bestämmelserna i 36 kap. 24 §rättegångsbalken och den då gällande kungörelsen i ämnet. Den borde omfattaersättningsreglerna såväl för tidsspillan som för resa och uppehälle, och desynpunkter som utskottet hade anfört i det föregående borde beaktas. I ärendetnämnde utskoitet att det, som Föreningen ochstadsdomare hade anfört i sitt remissyttrande, kunde finnas skäl atl pröva omsärskilda regler borde införas om ersättning för resor med egen bil. Linderåterstoden av har frågan om vittnesersättningens storlekmotionsvägen aktualiserats i vid en rad tillfällen (JuU 1972:7,1973:19, 1974:8, 1975:4, 1975/76:24, 1976/77:24 och 1977/78:29; jfr JuU1977/78:22). Motionerna har avslagils av , i regel under hänvisninglill beslutade eller förestående höjningar av ersättningsbeloppen. Under åren1972-1975 hänvisade utskottet också till atl vittnesinställelsen är grundad påen lagstadgad skyldighet, vilken i rättskipningens intresse i princip åliggerenvar. Regelmässigt har utskoitet uttalat sin anslutning till motionärernasuppfattning att det är angeläget att ersättningsbeloppens storlek inte fårnegativt inverka på allmänhetens beredvillighet atl vittna inför domstol. Oftahar utskottet också framhållit alt frågan om vitlnesersällningens storlek börföljas med uppmärksamhet. årets budgetproposition (prop. 1978/79:100 bilaga 5 punkten E 5, JuU31)aviserade höjningen av ersättningsbeloppen för tidsspillan och traktamentelill de i det föregående angivna beloppen genomfördes med utfärdande av en nyförordning om ersätining till vittnen (1979:594). Denna förordning ersatteden den tidigare gällande vitinesersätlningskungörelsen (1973:262). Utskottet har inhämtat remissyttranden övermotionerna från riksåklagaren, , , hovrättenför , hovrätten för Nedre , ,och . Samtligaremissinstanser tillstyrker bifall till motionerna eller uttalar sig i mereller mindre tillstyrkande riktning. Riksåklagaren() konstaterar inledningsvis atl det är en allmän medborgerlig skyldighetatt vittna i rättegångsmål. RÅ uttalar därefter att bestämmelserna omersätining av allmänna medel inte alltid medger att vittnet kan erhålla fulltäckning för sina kostnader. Enligt RÅ framstår en skälig kostnadstäckningnaturligen som ett rimligt krav. En för stor skillnad mellan ett vittnesverkliga kostnader och möjlig viitnesersättning kan enligt RÅ pckså få menliginverkan på bevisningen genom att personer som hörs exempelvis vidförundersökning blir mindre benägna att lämna uppgifter. JuU 1979/80:14 5 Medhänsyn härtill vill RÅ inte motsätta sig att ersättning enligtviiineser-sättningskungörelsen blir föremål för översyn. Domstolsverketställer sig i huvudsak positivt lill de i motionerna väckta förslagen och anförinledningsvis bl. a. följande. har problemen med inställdaförhandlingar ökat i domstolarna. 1 allt högre grad underlåter medborgarna allhörsamma kallelse lill domslol. Delta gäller inte bara tilltalade utan ocksåmålsägande och vittnen. Problemen torde vara mest märkbara istorstadsregionerna. Det kan antagas atl en vidgad rätt till ersättning skulleöka benägenheten hos vittnen och målsägande att inställa sig efter kallelse meden förbättrad effektivitet vid domstolarna som resultat. 1övrigt gör verket följande uttalande. Ersättningen för tidsspillan har varitmaximerad till belopp som, för dag räknade, legat avsevärt under de inkomsterden hörde gått miste om på grund av sin inställelse. Måhända kan det sägas attdiskrepansen mellan del allmänna löneläget och ersättningsreglerna är merauttalad . Underbeteckningen tidsspillan ersätts emellertid endast förlorad arbetsförtjänsteller på annal sätt åsamkad ekonomisk förlust. Den som vittnar på fritid ellerunder semester eller som är pensionär går inte miste om någon arbetsförtjänstoch får därför inte någon ersättning för den tid han måst sätta till. En sådanregel ter sig otvivelaktigt främmande för numera allmänt rådande värderingar ifråga om fritid o. d. Oavsettom den hörde går miste om arbetsförtjänst eller ej, torde hans inställelseoftast vara förknippad med ett icke obetydligt psykiskt obehag - ett obehag somrimligtvis i viss mån kan gottgöras genom ekonomisk ersättning. Godaskäl talar enligt domstolsverkels mening därför för att reglerna om ersätiningför tidsspillan nu ses över. För den som förlorat arbetsförtjänst börersättningen i princip uppväga förlusten. Möjligen kan skäl anföras för attmaximera ersättningen. En anknytning lill sjukpenningen förefaller rimlig, dockalt ersättningen i så fall bör räknas upp med ett procentuellt påslag för altså långt sig göra låter motsvara kravet på full kompensation. För den som inteveterligen förlorar någon inkomst eller har mycket låg sjukpenning kanersättningen lämpligen bestämmas till ett grundbelopp - exempelvis . Detbör i sammanhanget observeras att nu utgående vittnesersätiningar visserligenär skattepliktiga, men sannolikt ytterst sällan verkligen beskattas.Kontrolluppgift lämnas inte från domstolen eller . Närdet slutligen gäller traktamentsersättningarna kan motsvarande synpunkter görasgällande som de som anförts beträffande ersättningen för förloradarbetsförtjänst. På det statliga och kommunala anställningsområdet utgörnattraktamente . Emellertid täcks här den faktiska kostnaden förnattlogi mot räkning. Vid denna jämförelse och med hänsyn till rådandeövernattningspriser anser att starka skäl finns för införande aven bestämmelse av samma innehåll när det gäller traklamenlsersältningar tillvittnen och andra. /78 uppgick kostnaden för ersättning åt vittnen m. fl. (anslagetE4, B i statsliggaren) till vid de allmänna domstolarna ochlill vid de allmänna förvaltningsdomstolarna. JuU 1979/80:14 6 Medhänsyn till administrativa rutiner saknar verket praktiskmöjlighet alt beräkna antalet hörda vittnen och målsägande idomstolarna. De ekonomiska konsekvenserna av förslagen är därför svåra attöverblicka. Av betydelse är också sådana omständigheter som förhandlingstidenslängd och hörda personers inkomstförhållanden. delar motionärernas uppfattningatl en översyn av bestämmelserna om ersättning till vittnen är angelägen. 1polisverksamheten har enligt styrelsen under senare lid uppmärksammats enökande ovilja hos allmänheten alt ställa sig till förfogande som vittne bådevid förundersökning och vid efterföljande rättegång. En av orsakerna till dennautveckling är, anför styrelsen, att vittnen inte anser sig få tillräckligkompensation för kostnaderna för inställelsen samt för inkomstbortfallet isamband härmed. Med hänsyn till den fortgående inflationen anser styrelsen attdet skulle vara en fördel om beloppsgränserna för inställelseersäitningenanpassades lill reglerna i del statliga allmänna resereglementel. I fråga omersättning för inkomstbortfall bör enligt styrelsen ersätining kunna utgå förstyrkta kostnader med möjlighet för domstolen att prcva skäligheten av ettframställt yrkande. Hovrättenför uttalar följande beträffande bestämmelserna omreseersättning. Såsom framgår av det anförda ärvitinesersältningskungörelsens bestämmelser om reseersättning anpassade tillbestämmelserna om reseersättning i allmänna resereglementel utom beträffandereseklass. Med nuvarande bestämmelser erhåller sålunda ersättningsberättigadfull täckning för resekostnad i den mån vederbörande anlitar allmänt färdmedeloch eriägger avgift enligt i kungörelsen föreskriven reseklass. I motionen1978/79:1177 synes motionärerna mena alt vittnesersätlningskungörelsensbestämmelser om reseersättning bör i full utsträckning anpassas tillbestämmelserna i allmänna resereglementet och att alltså ersättning för resamed bl. a. tåg skall utgå med belopp, som motsvarar avgift i I klass. En sådanförändring av ersättningsbestämmelserna skulle med nuvarande begränsning avåterbetalningsskyldighet för i mål eller ärende vid domslol uppkommen kostnadinnebära att statens kostnader i ej oväsentlig utsträckning ökas och att, i defall återbetalning kan åläggas, den ålerbetalningsskyldige drabbas i vidare månän enligt nu gällande bestämmelser. Eftersom ersättningsberättigad redan mednuvarande bestämmelser om reseklass ges möjlighet till fullgod resekomfort medallmänt färdmedel kan detta ej anses försvariigt. Hovrätten avstyrker därförändring av nuvarande bestämmelser. Hovrätten vill emellertid i delta sammanhangframföra följande. I mål vid domstol förekommer i betydande utsträckning attersättningsberättigad begagnar egen bil i stället för allmänt färdmedel och altvederbörande ej har kännedom om restider och avgifter. Följden härav blir attdomstolen, som har atl besluta om ersättning utan dröjsmål, nödgas avsättabetydande lid och även kostnader, innan ersättningen kan bestämmas. Detta arenolägenhet, som skulle elimineras, därest vitinesersätlningskungörelsen innehöllbestämmelser om möjlighet atl tillerkänna ersätining för resa med bil medskäligt belopp per kilometer. Hovrätten vill därför föreslå att, därest översynav vitinesersätlningskungörelsen kommer lill slånd, det övervägs huruvida intebestämmelserna om reseersättning kan erhålla tillägg i angivet hänseende. JuU 1979/80:14 7 Ifråga om traktamente uttalar hovrätten följande. Vad beträffar traktamente innebär såsom framhållesi motionen 1978/ 79:2102 nuvarande högsta belopp, , och även föreslagethögsta belopp, , all ersättningsberättigad, i de fall vederbörandenödgas övernatta på hotell eller motsvarande, med nuvarande kostnadsläge iallmänhet ej erhåller full täckning för övernaltningskostnad. Detta måsle ansessom synnerligen otillfredsställande, oavsett kostnaden drabbar den som harskyldighet att iakttaga inställelse eller den som ulan sådan skyldighet inställersig. Gällande .ordning kan otvivelaktigt också leda till att den som ej harskyldighet att iakttaga inställelse men vars hörande som vittne i exempelvisbrottmål kan vara av avgörande betydelse för målet uteblir, om vederbörandeerfar alt full täckning för kostnader ej kan erhållas. En möjlighet att kommatillrätta med nuvarande ölägenheter är att, såsom föreslås i moiionen1978/79:1177, bringa bestämmelserna om traktamente ivitinesersätlningskungörelsen i överensstämmelse med bestämmelserna i allmännaresereglementel. En sådan ordning leder till att ersättningsberättigad erhållerersättning för styrkt övernaltningskostnad, om kostnaden är godtagbar, menockså till att nattraktamente kan komma atl utgå även i bl. a. sådana fall därövernattning visserligen förekommit men kostnad härför ej uppkommit. Enanpassning till bestämmelserna i allmänna resereglementel kan följaktligenmedföra atl ett ej berättigat intresse blir tillgodosett på bekostnad av såvälåterbetalnings-skyldigs intresse av att drabbas av så låg kostnad som möjligtsom statens intresse av att kostnaderna hålls nere. 1 fråga omtraktamenisersättning för dag blir enligt förslaget i nämnda motion följden alttraktamentets storlek bestäms efter tid och att alla jämställs i Iraklamentshänseende.En konsekvens härav blir atl den ersältningsbeslulande myndigheten heltavhändes möjligheten att tillerkänna traktamente i situationer där det kan varaskäligt atl tillhandahålla visst belopp även om ej ersätlningsgrundande tidförflutit. Delta kan ej anses tillfredsställande. Av jämställdheten iersättningshänseende följer också atl den som får anses vara i behov av högrebelopp än som kan utgå enligt resereglementet ej kan erhålla detta. Hovrättentänker härvid närmast på del fallet att ersättningsberättigad är medborgare ioch bosalt i utomnordiskl land. Om vederbörande helt saknar kännedom om svenskaförhållanden torde denne för sitt uppehälle ha behov av högre dagersättning änden som är förtrogen med våra förhållanden. Hovrätten anser atl den ersältningsbeslulandemyndigheten bör bibehållas möjligheten atl tillerkänna traktamente efterskälighet inom ramen för föreskrivna belopp och atl följaktligen bestämmelsernai allmänna resereglementet ej bör göras tillämpliga. I motionen 1978/79:2102föreslås alt domstol bereds möjlighet atl då särskilda skäl föreligger medgebl. a. högre traktamenisersättning än vad som enligtvitinesersätlningskungörelsen normalt kan utgå. Enligt hovrättens mening lederförslaget, om det genomförs, lill praktiska lillämpningssvårig-heter och äventill att ersättning för styrkt skälig övernattningskostnad ej generellt medges.En bättre ordning synes vara att i viitnesersättningskungö-relsen som habestämda högsta belopp men hänföra dessa till ersättning endast för dag ochdäriämte införa särskild bestämmelse om ersättning för natt. Förslagsvis skullei sådant fall kunna gälla ax\.för r/ög ersättning utgår högst med visst belopp,exempelvis , eller, om särskilda omständigheter föreligger, med visslhögre belopp, exempelvis , samt/ö/- natt, därest kostnad förövernattning på hotell eller motsvarande uppkommit, med belopp som motsvararstyrkt övernaltningskostnad i den mån kostnaden kan JuU 1979/80:14 8 ansesskälig och övernattning kan anses ha varit befogad. Som särskild omständighetför att erhålla högre dagersättning skulle vara all ersättningsberättigad ärmedborgare i och bosatt i utomnordiskl land samt saknar förtrogenhet medsvenska förhållanden. Med nu angiven ändring vinnes bl. a. attersättningsreglerna återfinnes i vittnesersättningskungörelsen, att endaststyrkt kostnad för övernattning på hotell eller motsvarande ersätts och att denersättningsbeslutande myndigheten bibehålls möjligheten till prövning avtraktamenisersätlning i full utsträckning. 1 enlighet med del sagda tillstyrkerhovrätten alt ändring av förevarande bestämmelser sker. Såvittgäller ersättning för tidsspillan anför hovrätten följande. För erhållande av ersättning för tidsspillanerfordras såsom framgår av vad inledningsvis anförts atl ersättningsberättigadpå grund av inställelsen går miste om inkomst eller på annat sätt åsamkasekonomisk förlust. Innebörden härav är alt ersättning utgår såväl tillarbetstagare för löneavdrag som till enskild näringsidkare eller annan förkostnad, exempelvis för anlitad vikarie, eller för värde av arbete somvederbörande nödgas eftersätta. Skyldighet för ersättningsberättigad alt medintyg eller på annal sätt styrka uppgiven förlust föreligger inte. Enda förutsättningför erhållande av ersättning är följaktligen alt inställelsen har ekonomiskbetydelse för den ersättningsberätligade. Vad nu nämnts är väl känt för domaresom har att tillämpa vittnesersättningskungörelsen. Det torde därför ejförekomma att ens någon domslol tolkar bestämmelserna så som påstås i motionen1978/79:1177eller uppställer krav på bevisning av uppgiven förlust. Däremot ärdet givet alt, såsom alllid kan förekomma då fråga är om bedömningar, enersättningsfråga vid exempelvis en överprövning kan bli annorlunda bedömd.Detta förhållande innebär enligt hovrättens mening inte någon olägenhet som börföranleda att nuvarande bestämmelser ändras. I det i nyssnämnda motionframlagda förslaget om etl för alla enhetligt grundbelopp avlägsnas intemöjligheten till olika bedömning av ersättningsfrågor, om det såsom förslagetfår tolkas jämte visst grundbelopp som skall finnas ett maximibelopp. Nämndaförslag innebär att ersättning för tidsspillan skall utgå även om denersättningsberätligade ej gör ekonomisk förlust. Förslaget måste betraktas somoacceptabelt. Del måste även i fortsättningen krävas att den som kan bidragatill utredningen av mål eller ärende vid domslol inställer sig utan atl erhållaersättning i andra fall än då vederbörande gör ekonomisk förlust på grund avinställelsen. Hovrätten anser följaktligen alt nuvarande förutsättningar förersättning bör bibehållas och att därför den som är ledig på grund av semestereller åtnjuter annan betald ledighet eller av annan orsak ej gör ekonomiskföriust ej skall komma i fråga för ersättning. Vadhärefter angår storieken av ersättningen för tidsspillan instämmer hovrätten iuttalandena att nu utgående högsta belopp i åtskilliga fall innebär attersättningsberätligade åsamkas ekonomiska förluster. En höjning av beloppettill .