bet · G301JuU13 · 1979-12-31 00:00:00 — medanledning av motion om vadetalan i brottmål I motionen 1978/79:1757 av () ochInger (ni) hemställs att hos regeringen begär att förslagläggs fram om sådan ändring i 51 kap. 19 § rättegångsbalkenatt möjlighetinförsatt i vissa fall anse vadetalan förfallen oaktat vadekäranden inställtsig genom ombud. Motionärernatar upp frågan om handläggningen i hovrätt av brottmål, då den som överklagaten dom till hovrätten inte infinner sig personligen till huvudförhandling. Imotionen pekas på att möjligheten för hovrätten att förklara vadetalanförfallen föreligger endast då den dömde inte alls inställt sig. men inte dåhan inställt sig endast genom ombud; visserligen kan hovrätten i detta fallavgöra målet i den tilltalades utevaro, men ett sådant förfarande anses oftastmindre lämpligt och målet måste utsättas till ny huvudförhandling. Motionärernaföreslår att det införs möjlighet för hovrätten atl den som dentilltalade inte kommit personligen till huvudförhandling förklara vadetalanförfallen. En sådan regel skulle enligt motionärernas mening spara tid förhovrätterna och parterna samt kostnader för statsverket. Brottmål i hovrätt skall normalt avgöras efterhuvudförhandling. Hovrätten får dock enligt 51 kap. 21 § (RB)avgöra mål utan huvudförhandling om talan förs av åklagaren endast till dentilltalades förmån eller om talan som förs av den tilltalade biträtts avmotparten. Huvudförhandling erfordras inte heller bl. a. om den tilltaladedömts lill böter i underrätten och det inte finns anledning att döma till svårarestraff i hovrätten. Vidhuvudförhandling i brottmål i hovrätt skall den misstänkte infinna sigpersonligen om han av underrätten dömts till fängelse ellerinternering eller om det finns anledning att döma till sådan påföljd. Han skallockså infinna sig personligen om hans närvaro inte kan antas sakna betydelseför utredningen (21 kap. 2 § RB). Om han skall infinna sig personligen skallhovrätten i kallelsen till huvudförhandlingen vid vite förelägga honom sådaninställelse (51 kap. 14 § RB). I51 kap. 19 § RB finns bestämmelser om parts utevaro från huvudförhandling ibrottmål i hovrätt. I lagrummet föreskrivs att om den som har vädjat tillhovrätten uteblir från huvudförhandlingen är hans talan förfallen. 1Riksdagen 1979/80. JuU 1979/80:13 2 Omhan är närvarande endast genom ombud trots att han av hovrätten vid vite ålagtsatt komma personligen, får hovrätten i stället för att förelägga nytt vite förordnaatt han skall hämtas till rätten eller till senare dag. Har viteförelagts eller skall den tilltalade hämtas till rätten och kan hämtning ejske, får målet avgöras ulan hinder av att han inställt sig endast genom ombudeller uteblivit. Omhovrätten funnit den tilltalades talan förfallen enligt 51 kap. 19 § RB fårdenne ansöka om målets återupptagande. Uteblir han ännu en gångförlorar han rätten att få målet återupptaget (51 kap. 20 § RB). Enligt regeringens bemyndigande harchefen för tillkallat en kommitté med uppdrag att göraen översyn av rättegångsförfarandel vid allmän domstol. Kommittén,rättegångsutredningen (Ju 1977:06), skall enligt sina direktiv (Dir. 1977:10)i sitt arbete i första hand la sikte på avsnitt, där en revision kan bidra tillatt göra rättegångsförfarandet mera flexibelt samt såvitt möjligt snabbare ochbilligare utan alt befogade rättssäkerhelskrav sätts åt sidan. I direktivenuttalas att det är naturligt att översynen i främsta rummet inriktas pårättegången i underrätten; det torde dock vara befogat att också se överöverrättsproceduren i olika enskildheter. Kommittén skall bl. a. pröva spörsmålsom har samband med att så många utsatta huvudförhandlingar måste ställas intill följd av parts eller vittnes utevaro från förhandlingen. a.aktualiseras frågan om möjligheten alt i större utsträckning än nu avgöra måleti parts utevaro. Frågan om bl. a. ökade möjligheter atl avgörabrottmål i den tilltalades utevaro prövades av med anledning av enmotion vid 1977/. Utskottet uttalade då i sitt av riksdagengodkända betänkande (JuU 1977/78:22 p. 2) atl utskottet delade motionärensuppfattning att svårigheten att få parter och vittnen att inställa sig viddomstol utgjorde ett allvarligt problem för rättskipningen. Med hänsyn bl. a.till rättegångsutredningens arbete avstyrkte dock utskoitet bifall tillmotionsyrkandet om utredning angående effektivare regler för inställelse irättegång. Utskoitet har inhämtat yttranden över motionen frånjusiitiekanslern, riksåklagaren, , hovrätten för ,och . Samtligaremissinstanser är positiva till motionsyrkandet men hänvisar beträffandefrågans fortsatta behandling till rättegångsutredningen. JuU 1979/80:13 3 Justitiekanslern () uppger att den tilltaladespersonliga frånvaro vid huvudförhandling i hovrätt ofta torde medföra atlhuvudförhandlingen inställs och alt parterna kallas till nytträttegångssammanträde - något som kan komma att upprepas ; dettaförhållande omintetgör etl effektivt utnyttjande av hovrättens samladeresurser. Åklagare och advokater samt vittnen m. fi. åsamkas enligt vad JKuppger kostnader och onödig tidsspillan som väntetiden för parter iandra mål förlängs. JK uppger vidare alt det synes som om hovrätterna i mångafall är obenägna att anse den tilltalades närvaro sakna betydelse förutredningen, varför denne regelmässigt kallas att personligen vid vite inställasig tiil huvudförhandlingen. Enligt JK:s mening bör hovrätterna i ickeoväsentlig grad kunna begränsa förekomsten av inställda huvudförhandlingargenom att mer utnyttja möjligheten att kalla den tilltalade att inställa sigtill förhandlingen personligen eller genom ombud. JK hänvisar också tillmöjligheten för hovrätten att avgöra målet utan hinder av alt den tilltaladeinställt sig allenast genom ombud. Ett effektivt utnyttjande av dessamöjligheter skulle enligt JK:s mening i väsentlig mån kunna begränsaförekomsten av inställda huvudförhandlingar. En regel av den art motionärernaföreslagit torde, anför JK, ej kunna anses oberättigad. Enligt JK:s mening bördock vadetalan förfalla redan första gången den tilltalade inställer sigallenast genom ombud. En lagändring i nämnda riktning bör emellertid, anför JK,inte behandlas isolerad utan övervägas inom ramen för rättegångsutredningenspågående översyn av RB. Riksåklagaren() hänvisar till att den i motionen aktualiserade frågan kommer att prövas istörre sammanhang av rättegångsutredningen. Något initiativ från riksdagenssida i denna fråga torde därför enligt RÅ:s mening inte vara erforderligt. Sveahovrätt uppger att en viss restriktivitet vid tillämpning av möjligheten attavgöra brottmål i den tilltalades utevaro gör sig gällande på sina håll. Enligthovrättens mening kan emellertid möjligheten utnyttjas i all den utsträckningsom anses önskvärd, utan att man komrher i strid med vare sig ordalagen ibestämmelserna eller syftet med dem. Hovrätten anser att en vidgad tillämpningav dessa bestämmelser, som medför en materiell överprövning från hovrättenssida, får anses vara alt föredra framför en ren förfalloregel av det slagmotionärerna föreslår. Hovrätten vill därför ifrågasätta lämpligheten avmotionsförslaget men vill inte motsätta sig att frågan närmare utreds,lämpligen i samband med den pågående översynen av RB. Hovrättenför anser att det är önskvärt att åtgärder vidtas för atl minskaolägenheter som hänger samman med atl den tilltalade inte inflnner sigpersonligen till huvudförhandling i brottmål. Hovrätten har därför en positivgrundinställning till motionen. Hovrättenanser dock inte alt den av motionärerna skisserade lösningen på problemetförbättrar situationen nämnvärt. Hovrätten hänvisar till möjligheten förhovrätten att besluta om hämtning av den tilltalade till hovrättens JuU 1979/80:13 4 nästahuvudförhandling i målet; denna möjlighet utnyttjas ganska ofta i hovrätten förÖvre Norriand. Utnyttjas denna möjlighet behövs enligt hovrättens mening intenågon föreskrift alt vadetalan förfaller vid personlig utevaro. Hovrättenframhåller som angeläget alt de fortsatta övervägandena inte begränsas enbarttill vadetalan i brottmål utan också innefattar vadetalan i tvistemål. Det bördärvid enligt hovrättens mening särskilt beaktas alt en process, som förs tillhovrätt av en enskild vadekärande, tas upp på hans initiativ och i hansintresse och atl del därför är ganska rimligt atl vadekäranden bör få räkna medatt hans talan förfaller om han inte är mera intresserad av processen än atthan uteblir från huvudförhandling i målet trots att han bör vara personligennärvarande. Hovrättenanser det lämpligt att motionens och remissvarens innehåll överlämnas tillrättegångsutredningen och att frågan närmare behandlas av utredningen. Advokatsamfundetdelar motionärernas uppfattning, att underlåtenhet av enskild vadekärande attinfinna sig personligen vid huvudförhandling i brottmål i hovrätt kan innebäraatl denne inte längre vidhåller sin vadetalan. Samfundet ställer sig härvid ejfrämmande till tanken, att vadetalan skall kunna förklaras förfallen i sådanafall då den tilltalade ulan att meddela sig med domstolen eller ombudet vidupprepade tillfällen underlåtit att infinna sig personligen. De självklararättssäkerhetssynpunkter som trots allt talar mot en sådan ordning skulleenligt samfundets mening kunna tillgodoses exempelvis genom införande av etlätervinningsliknande institut. Samfundet avstår emellertid från att nu närmareut veckla dessa sy npu nkier och hänvisar till att räitegångsutredningenöverväger frågor likartade med dem som motionärerna tagit upp. Domareförbundethänvisar till att förbundet tidigare uttalat sig för en lagändring i enlighetmed motionen. Förbundet delar den i moiionen framförda uppfattningen att dentilltalades underlåtenhet att iaktta föreläggandet om personlig inställelsetyder på alt han ej vidhåller sitt överklagande, särskilt som försvararen idessa fall ofta upplyser atl han ej kunnat få kontakt med den tilltalade efterrättegången vid tingsrätten; såsom det framhålls i moiionen anses det dock oftamindre lämpligt atl avgöra målet trots att den tilltalade inte infunnit sigpersonligen. Delta gäller enligt domareförbundet åtminstone första gången dentilltalade uteblir från en utsatt huvudförhandling och det är fråga omfrihetsberövande påföljd. Förbundet framhåller att ej minst begränsningarna avden tilltalades skyldighet alt återbetala rättegångskostnaderna torde varaägnade att medverka till överklaganden som sedan inte vidhålls utan attvadetalan återkallas samt atl rättegångskostnads- och vilessanktionerna ofta ärhelt verkningslösa för alt säkra att den tilltalade efterkommer föreläggande ompersonlig inställelse. Förbundet anför vidare bl. a. följande: JuU 1979/80:13 5 Inställda huvudförhandlingar innebär bristandehushållning med rättsvårdens resurser och bidrar till besvärandearbetsbalanser, vilka medför nackdelar från rättssäkerhets- ochkriminalpolitiska synpunkter. Del bör också särskilt påpekas, att de nyareglerna om hovrätts domförhet - enligt vilka nämndemän skall delta i de flestamål varom nu är fråga - kan medföra att inställda huvudförhandlingar i nämndmålinte kan ersättas med föredragningar. Detta kan bl. a. vara fallet vidförhandlingar utanför förläggningsorten, då en fjärde lagfaren ledamot intealllid finns tillgänglig. Motionärernas yrkande om lagändring bör enligtförbundets uppfattning ej las upp isolerat. Förbundet förutsätter atträttegångsutredningen under sitt arbete med att söka åstadkomma ett snabbare,effektivare och mer flexibelt brottmålsförfarande även prövar den yrkadelagändringen. I detla betänkande behandlar utskoitet en motionangående handläggningen i hovrätt av vadetalan i brottmål. Imotionen föreslås att skall ändras så atl det blir möjligt förhovrätten atl förklara enskild vadekärandes talan i brottmål förfallen då denneinte iakttar föreläggande att infinna sig personligen till huvudförhandling ihovrätten. Enligt21 kap. 2§ skall den misstänkte infinna sig personligen lillhuvudförhandling i hovrätt om han av underrätten har dömts till fängelse iminst eller till internering eller om det finns anledning att dömalill sådan påföljd. Detsamma gäller om hans närvaro inte kan antas sakna betydelseför utredningen. Om den misstänkte skall infinna sig personligen skallhovrätten vid vite förelägga honom detta. Omden som har vädjat lill hovrätten i brottmål uteblir från huvudförhandlingskall hans talan förklaras förfallen. Om han är närvarande endast genom ombudtrots all han av hovrätten vid vite ålagts all komma personligen, kan hanhämtas till rätten. Målet kan också avgöras trots att den tilltalade inställtsig endast genom ombud eller uteblivit (51 kap. 19 § ). Omhovrätten funnit talan förfallen får den tilltalade ansöka omatt målet åter tas upp. Uteblir han föriorar han rätlen att fåmålet återupptaget (51 kap. 20 § ). Såsomframhålls i motionen och som också framkommit under utskottets remissbehandlingav ärendet innebär den tilltalades uteblivande från huvudförhandling ihovrätten oftast att förhandlingen får ställas in och atl domstolen och andradeltagare i processen därigenom orsakas besvär och kostnader. Ölägenheterna härvidutgör enligt utskottets mening ett allvariigt problem för rättskipningen. Frågorsom har samband med alt huvudförhandlingar måste ställas in till följd av partseller vittnes utevaro från förhandlingar övervägs f n. av JuU 1979/80:13 6 a. skall utredningen enligt sina direktiv undersöka möjligheten atl istörre utsträckning än nu avgöra målet i parts utevaro. Med hänsyn till altmotionsspörsmålel sålunda kommer att tas upp i etl vidare sammanhang börmotionen ej föranleda någon åtgärd från sida. att avslårmotionen 1978/79:1757. Närvarande:Bertil (), (), (), iRöstånga (fp), (), (), (), GunillaAndré (c), i (s), (), (), (), (), () ochKerstin ().