bet · G301JuU11 · 1979-12-31 00:00:00 — Förbundettillstyrker att rutinerna omprövas i det syfte motionärerna angivit. Härvid bördock beaktas att läkarundersökning i vissa fall kan vara motiverad främst avmedicinska och psykologiska skäl eftersom det hävdats att klinisk undersöktiingskulle kunna ha särskild betydelse vid misstanke om påverkan av annatberusningsmedel än alkohol. Därför bör enligt förbundet övervägas att - sommotionärerna föreslår - bevara möjligheten atl vid behov anlita läkare förklinisk undersökning. framhåller atl det under senare århar skett en påtaglig ändring av synen på alkoholpåverkade personer. Från atttidigare ha varit en kriminaliserad handling anses numera alkoholpåverkan -frånsett i trafiksammanhang m. m. - i stället motivera medicinsk vård. Sjukvårdshuvudmänsom skapar resurser för s. k. tillnyktringsenheter kan erhålla statsbidraghärför. Mot bakgrunden av denna utveckling finner läkarförbundet atlmotionärernas förslag strider mot uppfattningen att alkoholberusning börbedömas medicinskt. JuU 1979/80:11 10 Till bilden hör också, anför förbundet, att en förtrafiknykterheisbrott misstänkt person kan vara påverkad av andra gifter änalkohol vilka inte avslöjas vid en rutinmässig blodanalys. Dessa fall kanupptäckas av läkare vid den kliniska undersökningen och föranleda särskiltanalysförfarande. Vidare kan debuterande sjukdomssymtom, som kanske inteuppfattas av vare sig den misstänkte eller polisen, upptäckas vid den kliniskaundersökningen. De skäl för den kliniska undersökningen som anfördes avdepartementschefen i propositionen 1974:154 kvarstår således alltjämt. Detkan, säger förbundet vidare, i förstone synas tillräckligt alt kliniskundersökning sker på begäran av den misstänkte eller polismyndigheten.Emellertid har endast läkare kompelens att avgöra om en klinisk undersökningär medicinskt befogad. Förbundet pekar härvidlag på situationer då denmisstänkte eller polismyndigheten av olika skäl inte vill eller inte finneranledning ta initiativ till klinisk undersökning. Såvälmedicinsk säkerhet som rättssäkerhet kräver därför enligt förbundet alt en förtrafiknykterhetsbrott misstänkt person blir föremål för läkarundersökning. Vadslutligen gäller resursfrågorna anför förbundet atl läkarkårens tillväxtrimligen kommer alt förkorta väntetiderna på akutmottagningarna för bådeundersökning och provtagning. En utbyggnad av ett system med "polisläkare",som f n. finns bl. a. i , är enligt förbundet en annan tänkbarmöjlighet att förbättra rutinerna i samband med undersökning av personermisstänkta för trafiknykterhetsbrott. motionärernas förslag om avskaffande av denobligatoriska läkarundersökningen men framhåller att en översyn av gällanderutiner i andra avseenden likväl kan vara befogad. () säger sig dela denframförda uppfattningen alt resultatet av den kliniska läkarundersökningen iövervägande antalet fall icke är av avgörande betydelse för påföljden,speciellt då fråga är om rattonykterhet. 1 sammanhanget får dock enligt M ickebortses från alt läkarundersökningen kan och måhända även bör ha betydelse vidbedömningen av den för den enskilde regelmässigt mest betydelsefulla fråganvid trafiknykterhetsbroll, nämligen körkortsfrågan. Även i andra fall kan dekliniska proven vara av betydelse. En hög alkoholhalt kombinerad med välgenomförda kliniska prov indikerar ofta onormal alkoholtolerans, något som isin tur kan motivera ytteriigare utredning i syfte att utröna om alkoholmissbrukföreligger. Likasåkan, anser M, proven vara av betydelse vid straffmätningen, när fråga är omfängelsepåföljd. Muttalar också att fängelsepåföljden vid ratlfylleribrolt kan kommaatl gås ifrån i större utsträckning än vad som f n. är fallet. Vid deavvägningar som därvid kommer alt göras i s. k. tveksamma fall torde det enligtM rimligtvis vara av betydelse för domstolen atl ha tillgång till en JuU 1979/80:11 11 redogörelseför hur de kliniska proven utförts. Förslagetatt kliniska prov skall genomföras endast om den misstänkte begär det kanenligt M synas innebära att rättssäkerheten tas till vara på etttillfredsställande sätt. Emellertid är det knappast, anför M, alt räkna med attmisstänkta, med hänsyn lill den pressade situation som regelmässigt föreligger,då skall kunna inse effekten av en underiåtenhel att begära kliniskläkarundersökning. Under alla förhållanden bör den misstänkte, sedan hanunderrättats om möjligheten att begära klinisk läkarundersökning, beredastillfälle att samtala med läkare. Läkare bör, även om den misstänkte inte begärdet, kunna besluta atl klinisk läkarundersökning skall ske. Attden kliniska undersökningen skall kunna utföras av legitimerad sjuksköterska istället för läkare torde enligt M kunna godtagas under förutsättning av atl densom utför undersökningen erhållit speciell utbildning för ändamålet. I sådantfall torde det inte, anser M, vara motiverat att förenkla undersökningen. Mmotsätter sig inte de av motionärerna begärda omprövningarna men anser detangeläget alt därvid beaktas vad förbundet anfört. () framhålleratl det är uppenbart att den kliniska undersökningen inte ger nöjaktiginformation om påverkansgraden. Orsaken härtill kan enligt MHF vara attalkoholkonsumtionen sker innan den kliniska undersökningen genomförs,varför yttre tecken på påverkan har avtagit. Alkoholtoleransen kan vara enannan orsak till att berusningssymtom inte kan avslöjas vid undersökningen. Detär, uttalar MHF, känt att alkoholpåverkade personer kan"strama upp sig", t. ex. under en undersökning. EnligtMHF:s mening kan iakttagelsen av yttre tecken på påverkan av alkohol ellerandra berusande medel bäst ske vid polisingripandet. Därför är detbetydelsefullt atl polisen tränas för att skärpa sin iakttagelseförmåga pådetta område. Andraländer har enligt MHF visat att den kliniska undersökningen av personermisstänkta för trafiknykterhetsbrott kan avvaras utan men för rättssäkerheten.MHF vill i sammanhanget framhålla att endast kännedomen om blodalkoholhallenger en objektiv information om de funktionsnedsätt-ningar som har ägt rum pågrund av förtäringen. EnligtMHF:s mening går utvecklingen nu snabbt mot att ersätta blodprovet med ettutandningsprov, som ger tillförlitlig upplysning om alkoholhalten i organismen.Det kan enligt MHF vara etl led i denna utveckling att nu slopa kravet påklinisk undersökning. Sammanfattningsvisföreslår MHF bifall till motionerna med innebörd atl sådan lagändring vidtasatt kravet på klinisk undersökning av personer som misstänks förtrafiknykterhetsbrott slopas. Kungl.Automobil Klubben (KAK) tillstyrker de i motionerna framförda JuU 1979/80:11 12 förslagen.En förenkling av gällande rutiner kan enligt KAK:s uppfattning inte medföranågra nackdelar. Svenska hälso- och sjukvårdens tjänstemannaförbund(SHSTF) anser alt rent praktiskt skulle den kliniska undersökningen vidmisstanke om trafiknykterhetsbrott kunna tas bort. Som grund härför kan enligtSHSTF anföras att undersökningen oftast utförs på hårt pressadeakutmottagningar av hårt pressade läkare och alt den därför knappast kan hafullt bevisvärde i en domstol. Här måste enligt SHSTF:s mening emellertid denjuridiska aspekten närmare belysas. Från rättssäkerhetssynpunkt måste enmisstänkt i varje fall kunna ha möjlighet att på egen begäran bli adekvatundersökt av läkare. SHSTFställer sig negativt till att en sjuksköterska skall överta en av motionärernavagt preciserad "förenklad klinisk undersökning". SHSTF understrykeratl sjuksköterskor inte har utbildning och behörighet att ställa diagnos. Beträffandeblodprovslagningen uttalar SHSTF atl denna sköts av sjuksköterskor främstpå akutmottagningarna och att det inte alltid går lätt att kombinera dennauppgift med den övriga brådskande verksamheten på akutmottagningarna. Det kan,framhåller SHSTF, konstateras att akutmottagningarnas andra patienter redan nukan råka ut för förlängd väntetid med de risker en sådan kan medföra till följdav den service med förtur som ges de för rattonykterhetsbrolt misstänkta. I detta betänkande behandlas två motioner medönskemål om en omprövning av nuvarande ordning i fråga om s. k. kliniskundersökning vid misstanke om trafiknykterhetsbrott. Motbakgrund av att resultatet av den kliniska undersökningen i regel har ringabetydelse för domstolens ställningslagande i målet och eftersom det nuvarandesystemet innebären misshushållning med knappa resurser inom polis- ochmedicinalväsendet uttalar sig motionärerna för en översyn med syfte atl minskaomfattningen av läkares medverkan under förundersökning rörandetrafiknykterhetsbrott. I vissa fall bör enligt motionärerna läkarundersökningäven framgent förekomma, t. ex. då medicinska skäl eller rättssäkerhetsskältalar för det eller när den misstänkte begär det. I motionerna förs också framtanken alt det borde övervägas om erforderlig undersökning kunde utföras avsjuksköterska i stället för av läkare. Huvudbestämmelsenom straffrättsligt ansvar för trafiknykterheisbrott ges i 4 § 1 mom. förststycket lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott (irafikbrottslagen).Enligt detta stadgande döms den för rattfylleri som vid förande av motordrivetfordon eller spårvagn varit så påverkad av starka drycker att det kan antas atlhan inte på betryggande sätt kunnat föra fordonet eller spårvagnen.Straffsaisen är fängelse i högst eller - vid mildrande JuU 1979/80:11 13 omständigheter- böter, lägst 25 dagsböter. Enligt andra stycket döms till samma straff omföraren av annat berusningsmedel än starka drycker var så påverkad som anges iförsta stycket. Enligten presumiionsregel i 4 § 1 mom. tredje stycket skall föraren anses ha varit såpåverkad av starka drycker under färden som förutsätts för ansvar förrattfylleri om förandet skett efter förtäring av starka drycker i sådan mängdatt alkoholkoncentrationen i förarens blod under eller efter färden uppgår till1,eller däröver. I4 § 2 mom. ges en kompletterande promilleregel för s. k. rattonykterhet. Om detinte är styrkt att föraren var så påverkad som sägs i huvudbestämmelsen omrattfylleri i 1 mom. första stycket inträder enligt 2 mom. likväl straffansvarom förandet skett efter förtäring av starka drycker i sådan mängd attalkoholkoncentrationen i förarens blod under eller efter färden uppgick till0,5 men inte till . Straffet för sådan gärning anges till böter,lägst 10 dagsböter, eller fängelse . Promillereglernahade den innebörden alt det var alkoholhalten i förarens blodunder färden som var avgörande för om straffansvar skulle inträda eller inte.Hade promillegränsen uppnåtts först efter färden inträdde inte ansvar enligtden äldre regleringen. Denna reglering gav upphov till avsevärdatillämpningssvårigheter, därvid det s. k. tillbakaräkningsproble-met var myckelpåtagligt. Enligt bestämmelserna i deras nuvarande lydelse inträder ansvar, somframgått av det föregående, om blodalkoholhallen under eller efter färdenuppgick till eller översteg gällande promillegräns. Genom ändringen harlillbakaräkningsproblemet i stort sett försvunnit. (Se prop. 1974:154, JuU 37,rskr 352.) Enligtfast praxis används i mål om trafiknykterhetsbrott som särskilt bevismedel etls. k. protokoll om alkoholpåverkan m.m., vari redovisas resultatet av delsblodprovs- och urinprovsanalys, dels klinisk läkarundersökningjämte läkarensuttalande om den misstänktes påverkansgrad. Formulär till protokollet harfastställts av i samråd med . Blodprovstagningenoch den kliniska undersökningen äger rum med stöd av bestämmelser i 28 kap.rättegångsbalken. Dessa innebär bl. a. alt endast läkare eller legitimeradsjuksköterska får ta blodprov och att den kliniska undersökningen får utförasenbart av läkare. Bestämmelsen att också legitimerad sjuksköterska får tablodprov infördes som den nämnda ändringen av promillereglernagenom lagstiftning . Vidden kliniska undersökningen skall läkaren söka utröna om den misstänkte företertecken på sjukdom av vissa slag samt inhämta uppgifter om eventuellmedicinering och alkoholförtäring. Som framgår av redogörelsen i delföregående låter läkaren också den misstänkte utföra en rad prov för alt utrönaom denne företer tecken på påverkan. Läkaren skall i protokollet anteckna sinaslutsatser rörande den undersöktes påverkan. lagstiftningsärendebehandlades också frågan om den kliniska JuU 1979/80:11 14 undersökningen.Departementschefen konstaterade i propositionen (prop. s. 31) attundersökningen i allmänhet torde ha föga betydelse som bevismedel i brottmålet.Betydelsen från den misstänktes synpunkt av atl en läkare medverkar iutredningen borde emellertid inte underskattas. Förutom dessa psykologiska skälkunde enligt departementschefen också vissa rältssäker-hetshänsyn åberopas föratt undersökningen skulle behållas. Genom undersökningen kan enligt vaddepartementschefen uttalade bl. a. klarläggas om ett onormalt uppträdande hosden misstänkte beror på sjukdom eller skada, något som en lekman ibland kan hasvårare att avgöra. Den kliniska undersökningens betydelse angavs också undersenare år ha ökat lill följd av det ökade missbruket av läkemedel och andradroger. Departementschefen tog avstånd från en i lagstiftningsärendet framfördtanke att klinisk undersökning skulle behöva äga rum endast i fall då misstankeföreligger om påverkan av annat medel än alkohol. Enligt vad departementschefenvidare uttalade borde, liksom dittills, den kliniska undersökningen alltidutföras av läkare. Departementschefens ställningstagande lämnades utan erinranunder riksdagsbehandlingen. Vidställningstagande till motionsspörsmålet vill utskottet till en böriankonstatera att allmän enighet råder om att undersökningsresultaten vid denkliniska undersökningen i praktiken sällan har någon betydelse som bevisning imål om ansvar för trafiknykterhetsbroll. Denna betydelse kan f ö. antas hablivit ännu mindre efter den förut nämnda lagstiftningen . Mot dennabakgrund ansluter sig utskottet till den i motionerna och under utskottets remissbehandlingav dem framförda uppfattningen att den nuvarande ordningen, enligt vilkenläkarundersökning företas rutinmässigt vid i princip alla fall av misstanke omtrafiknykterhetsbrott, kan anses utgöra en misshushållning med knappa resurser. Vadnu sagts talar enligt utskottets mening för att man begränsar användningen avden kliniska undersökningen vid förundersökning i mål angåendetrafiknykterhetsbrott. Som framgår av remissyttrande har fö. praktiska svårigheter redan framtvingat en sådan begränsning i vissomfattning. Intresset av en minskad användning av den kliniska undersökningenär enligt utskottets mening så starkt att frågan härom bör ses över närmare. Enutvärdering bör därför ske. Den bör främst la sikte på att kartläggautvecklingen på området , som problemet belyses frånkostnadssynpunkter. Frågans betydelse för den praktiska sjukvårdsverksamhetenbör också beaktas. Vidare bör undersökas förhållandena i länder med enirafiknykterhetslagstiftning som ligger nära vår egen. Vidfortsatta överväganden efter denna utvärdering får prövas om och i vilkenutsträckning man kan avslå från den kliniska undersökningen. 1 detta hänseendevill utskottet uttala följande. Deskäl för att gällande ordning skall behållas som departementschefen anförde i1974 års lagstiftningsärende har enligt utskottets mening alltjämt JuU 1979/80:11 15 Särskild betydelse har de problem som sammanhänger med bruket avläkemedel och droger i trafiken. Utskottet vill trycka på de krav som uppställsfrån rättssäkerhetssynpunkt och från medicinsk synpunkt. Läkarens bedömningkan ha betydelse för domstolens bedömning i såväl ansvars-som påföljdsfrågorliksom vid ställningstagande i ärende om återkallelse av körkort. De medicinskaaspekterna får f ö. en särskild tyngd i ett skede när, såsom f n., spörsmålenom alkoholpåverkan och alkoholmissbruk tenderar atl anses mera som medicinskaän straffrättsliga problem. Vidare är det enligt utskottets mening svårbedömt ivilken utsträckning hänsyn i del särskilda fallet skall tas till denmisstänktes egen uppfattning i frågan om läkarundersökning skall ske. Omden kliniska undersökningen behålls, finns det enligt utskottets mening skälatt också se över rutinerna vid undersökningen, t. ex. när det gällerutformningen av det formulär som läkaren använder. Detbör ankomma på regeringen atl närmare besluta om formerna för det av utskottetförordade översynsarbetet. Vad utskoitet nu medanledning av motionerna anfört om översyn rörande den kliniska undersökningenvid misstanke om trafiknykterhetsbrott bör som sin mening geregeringen till känna. att med anledning av motionerna1978/79:244 och 1978/79:1748 som sin mening ger regeringen till känna vadutskottet anfört om översyn rörande den kliniska undersökningen vid misstankeom trafiknykterhetsbrott. Näiyarande:Bertil (), (), (), (), LillyBergander (s), (), i (s), GöteJonsson (m). (), (), (),(), () och ().