bet · G301JuU22 · 1979-12-31 00:00:00 — betänkande 1979/80:22 med anledning av motioner angående lagen om tillfälligtomhändertagande och lagen om omhändertagande av berusade personer m. m. I motionen 1979/80:475 av LarsWerner m. fl. (vpk) hemställs att upphäver lagen om tillfälligtomhändertagande. Enligt motionärernas mening har lagen inte, såsom detförutsattes vid dess tillkomst, möjliggjort sociala vård- och stödåtgärder. Denär i stället en ren städlag, som används för att tillfälligt rensa upp pågator och torg, i tunnelbanan och på andra platser. Dessutom har lagen enligtmotionärerna kommit att användas mot fredliga demonstrationer ochfolksamlingar. 1 motionen 1979/80:1115 av ElverJonsson (fp) och () hemställs att skall"besluta att polisen ges laglig rätt att identifiera dem somomhändertagits enligt lagen om berusade (LOB)" (yrkandet 1) samt "attde sociala centralnämnderna åläggs att registrera LOB-rapporter-na och attrapportera dem vid prövning av lämplighetsintyg för körkort" (yrkandet 2). Motionärerna hänvisar lill atl det ställs krav på nyktertlevnadssätt hos den som ansöker om körkort men att kontrollen härav försvårasav att den som omhändertas enligt lagen om omhändertagande av berusade personerm. (LOB) inte behöver tala om vem han är. Enligt motionärernas mening börriksdagen i anslutning till den pågående lagstiftningen inom socialvården fattabeslut om registrering av omhändertaganden enligt LOB. Lagen om tillfälligt omhändertagande Lagen (1973:558) om tillfälligtomhändertagande (LTO) trädde i kraft (prop. 1973:115, JuU26, rskr 258). upphävdes dittills gällande bestämmelser omtillfälligt omhändertagande i polisinstruktionen. Till grund för lagstiftningen låg de förslag till åtgärderför att bekämpa brottsligheten och förbättra den allmänna ordningen somframlades av den s. k. brottskommissionen. 1 1-3 §S LTO finns bestämmelser som ger en polismanbefogenhet att i vissa fall verkställa ett tillfälligt omhändertagande. Bestämmelsen i 1 § LTO tar sikte på fall då polisstyrelseenligt särskild bestämmelse har befogenhet att besluta om händertagande. Enenskild polisman får i ett sådant fall verkställa omhändertagandet i avvaktanpå JuU1979/80:22 2 polisstyrelsens beslut, om förutsättningar för ettomhändertagande bedöms föreligga och dröjsmål med åtgärden skulle innebära faraför den omhändertagnes eller annans liv eller hälsa eller fara i annathänseende. Bestämmelser om befogenhet för polisstyrelse att besluta omomhändertagande som här avses finns i utlänningslagen (1954:193), lagen(1954:579) om nykterhetsvärd, barnavårdslagen (1960:97) och lagen (1966:293) omberedande av sluten psykiatrisk vård i vissa fall. Enligt 2 § LTO får polisman ta hand om den som kan antasvara och anträffas under förhållanden som uppenbarligen innebäröverhängande och allvarlig risk för hans hälsa eller utveckling. Denomhändertagne skall skyndsamt överlämnas till föräldrar, annan vårdnadshavareeller barnavårdsnämnden. I 3 § föreskrivs alt polisman skall omhänderta den somgenom sitt uppträdande stör den allmänna ordningen eller utgör omedelbar faraför denna, om ett omhändertagande är nödvändigt för atl upprätthålla ordningen.Ett sådant omhändertagande skall ske också när det fordras för att avvärja enstraffbelagd gärning. LTO innehåller vidare bestämmelser om förfarandet vidomhändertagande, maximitid för kvarhållande m. m. Sålunda gäller enligt 4 §att polismannen skall se till att omhändertagandet inte orsakar den som hartagits om hand större olägenhet än som är oundviklig med hänsyn till åtgärdenssyfte eller väcker onödig uppmärksamhet. Den polisman som har verkställtomhändertagande enligt LTO skall så skyndsamt som möjligt anmäla saken till sinförman, som skall pröva om åtgärd enligt 1 eller 3 § skall beslå.Innebär förmannens beslut att den som har omhändertagits enligt 1 § skallkvarhållas eller har ingripande företagits med stöd av 2 §. skall han skyndsamtunderrätta polisstyrelsen om omhändertagandet och skälen till detta (5 §). Densom är omhändertagen enligt 1 eller 3 § skall förhöras ochdärvid underrättas om anledningen lill att han har tagits om hand. I de fall dånågon har omhändertagils enligt 3 § skall också vid behov en utredning om hans personligalevnadsförhållanden göras, om möjligt av företrädare för social myndighet.Avsikten med denna utredning skall vara att utröna om den omhändertagne är iträngande behov av hjälp eller stöd från samhällets sida (6 §), Beträffande densom har omhändertagits enligt 3 § gäller vidare att han skall friges så snartförhör och personutredning har slutförts och anledning föreligger att han intelängre kommer att utgöra omedelbar fara för allmän ordning och säkerhet, docksenast efter omhändertagandet (8 §), Lagen om omhändertagande av berusade personer m. m. Lagen (1976:511) om omhändertagandeav berusade personer m, m. (LOB) trädde i kraft (prop.1975/76:113, JuU 37, rskr 351). upphävdes straffbestämmelserna motfylleri samt förord- JuU 1979/80:22 3 ningen (1841:58 s. 1) emot fylleri och dryckenskap. Enligt 1 § LOB får den som på allmän plats, utom- ellerinomhus, anträffas berusad av alkoholhaltiga drycker eller annatberusningsmedel omhändertas av polisman, om han lill följd av berusningen är urstånd att ta vård om sig eller annars utgör en fara för sig själv eller annan.Om den omhändertagne bedöms vara i behov av hjälp eller stöd från samhälletssida, skall polisen, innan omhändertagandet upphör, tillhandagå honom med rådoch upplysningar samt, i den mån det lämpligen kan ske, samråda med annatsamhällsorgan som har till uppgift att tillgodose sådant behov. Denomhändertagne skall friges så snart det bedöms kunna ske utan men för honomsjälv och anledning till omhändertagande inte längre föreligger. Frigivandetskall dock alllid ske senasi efter omhändertagandet om detinte uppenbarligen är förenligt med den omhändertagnes eget intresse att hanfår stanna kvar därutöver (7 §). Föreskrifterna i lagen skalltillämpas även i fall, då förutsättningar för omhändertagande skulle haförelegat också enligt 3 § LTO (9 §). Enligt 10 § lagen (1954:579) om nykterhetsvård skallpolismyndigheten göra anmälan hos nykterhetsnämnden när någon på grund avalkoholberusning omhändertagits enligt LOB. Underrättelseskyldighet förpolismyndighet föreskrivs också i 87 § körkortsförordningen (1977:722) enligtvilken anmälan skall göras till när körkortsinnehavareomhändertagits enligt LOB. Särskilt om identifiering vid gripande enligt LOB I en skrivelse frånrikspolisstyrelsen till regeringen med redogörelse övertillämpningen av LOB påpekades svårigheter somuppstått när det gällde atl identifiera personer som omhändertagits enligt LOB;berusningen är inte kriminaliserad och medför inte möjlighet för polisen altanvända tvångsåtgärder för att utröna den omhändertagnes identitet. På grund avdessa svårigheter hade polisen i ett stort antal fall inte kunnat fullgöra sinunderrättelseskyldighet enligt nyklerhetsvårds- och körkortslagstiftningen.Rikspolisstyrelsen begärde att frågan om möjligheten att identifieraomhändertagna skulle prövas närmare så alt föreskrivna anmälningar skulle kunnafullgöras till socialmyndigheler-na om föreliggande hjälpbehov och tillkörkorlsregister m. m. I en skrivelse till i oktober 1977anförde dåvarande chefen för i fråga om identifieringenbl. a. följande. Det förtjänar i detta sammanhanginledningsvis anmärkas all polisen även före den nya lagsliflningensikraftträdande hade skyldighet att lämna uppgifter om dem som omhändertagils pågrund av berusning på allmän plats. Fylleri var då ett brott som föll underallmänt åtal. Som har påpekats vid enkätundersökning kundedärmed vissa tvångsmedel tillgripas i identifieringssyfte. Enligt 24 kap. 2 §rättegångsbalken kan den 1* 1979180. JuU1979/80:22 4 som på sannolika skäl misslänks för brotl - oberoende avbrottets beskaffenhet - häktas, om han är okänd och undandrar sig alt uppgenamn och hemvist eller anledning förekommer att hans uppgift är osann.Förekommer mot någon skäl till häktning, kan han enligt 24 kap. 5 § samma balkanhållas i avbidan på rättens beslut. -Med hänsyn till avkriminalise-ringen avfylleri är de nu återgivna bestämmelserna om häktning och anhållande intelängre tillämpliga. I övrigt har polisen i princip samma möjligheter som förutatt sörja för alt en omhändertagen persons identitet blir fastställd. Motbakgrund av den anmälningsskyldighet som har ålagts polismyndighet är det ocksåen tjänsteplikt för polisen att verka för atl den omhändertagne identifieras iden mån det är möjligt genom de åtgärder som polisen äger vidta. I deltahänseende bör särskilt anmärkas att polisen enligt 2 och 18 §§ lagen (1976:371)om behandlingen av häktade och anhållna m. fl. är skyldig att visitera enomhändertagen som skall förvaras i polisarrest. I samband med sådan visitalionkan polisen i idenlifieringssyfte granska legitimationshandlingar som denomhändertagne bär på sig. Vidare skall enligt 7 § första stycket LOB denomhändertagne förhöras och därvid underrättas omanledningen till omhändertagandet. Förhöret skall bl. a. fungera somdokumentation över omhändertagandet (jfr JuU 1975/76:37 s. 24) och det ärdärför självklart att förhörsledaren alltid bör ta upp frågan om denomhändertagnes identitet liksom att han bör utnyttja de andra praktiskamöjligheter som kan föreligga att efterforska identiteten. Självfallet kanemellertid - som också anges i anvisningar - denanmälningsskyldighet som har ålagts polisen fullgöras endast underförutsättning att den omhändertagnes identitet verkligen har kunnatfastställas. Under det första halvåret 1979omhändertogs sammanlagt 60 392 personer enligt LOB, Av dessa kunde 2 741 inteidentifieras. Utvärdering av LTO och LOB Vid sin behandling under hösten1977 av motioner angående LTO uttalade utskottet att redovisade uppgifter omhur bestämmelsen om social utredning i samband med omhändertaganden enligt 3 §LTO tillämpats visade all det kunde finnas anledning atl överväga behovet avoch formerna för dessa utredningar bl. a, mot bakgrunden av resultat somredovisats av försöksverksamhet med social jour samt erfarenheterna avtillämpningen av LOB. Sådana överväganden borde dock enligt utskottets meningföregås av en vidare utvärdering av LTO:s tillämpning i dessa hänseenden. Med hänsyn till förändringar i tillämpningen av LTO eftertillkomsten av LOB som redovisats av borde den förordadeutvärderingen enligt utskottets mening ges en vidare inriktning och avsetillämpningen av båda lagarna. Utvärderingen borde avse antaletomhändertaganden, arten av omhändertaganden och förekomsten av socialautredningar och hjälp- och vårdinsatser. Utskottet uttalade vidare alt det medhänsyn till den avgörande principiella skillnaden mellan LTO och LOB när detgäller syftet med ingripandena var angelägel att gränsdragningsproblem inteuppstår i den praktiska tillämpningen av de båda lagarna. JuU1979/80:22 5 uppmärksammas de svårigheter som den enskilde polismanneni praktiken ställs inför vid valet mellan atl tillämpa LTO eller LOB.Tillsammans med de ytterligare upplysningar beträffande tillämpningen av LOBsom kunde komma att erhållas av rapporter enligtregeringens beslut härom borde utvärderingen, anförde utskottet, kunna liggatill grund för en bedömning av frågan om erforderliga lagändringar. Vad utskottet sålunda anfört gavs regeringen till känna(JuU 1977/78:12, rskr 58). Enligt bemyndigande av regeringen har chefenför tillkallat en särskild utredare (1978:03) för attgöra den av begärda utvärderingen (Dir. 1978:11). I direktiven till utredaren uttalas bl. a. att del börfinnas anledning för denne att ta upp de problem som sammanhänger medsvårigheterna atl identifiera de omhändertagna. Utredningenberäknas slutföra sitt arbete . I betänkandet (SOU 1979:6) Polisenhar polisutredning föreslagit att LTO skall upphävas som en särskildlag. Den reglering som behövs på området bör enligt polisutredningen arbetas ini en ny polislag sedan bestämmelserna setts över och preciserats på grundval avLTO/. a. att den finner detsärskilt angeläget att man söker lösa de svårigheter som synes föreligga vidtillämpningen av LTO genom att förutsättningarna för omhändertaganden av detslag som regleras i 3 § preciseras så långt som möjligt i den nya polislagen. betänkande har remissbehandlats ochövervägs f. n. i regeringens kansli. Avsikten är att en principproposiliongrundad på betänkandet skall föreläggas . Utskottet prövade under våren 1978etl yrkande av samma innehåll som i mofionen 475 (JuU 1977/78:34). Utskottetuttalade därvid att utskottet liksom tidigare då sådana yrkanden prövats villeunderstryka nödvändigheten av en lagstiftning som ger polisen möjlighet attingripa och hindra störningar mot den allmänna ordningen innan de leder tillbrott. Utskottet fann ej anledning att inta annan ståndpunkt än tidigarebeträffande behovet av sådan lagstiftning. Genom den pågående utvärderingenskulle enligt utskottet underlag skapas för en bedömning av frågan rörandelagstiftningens närmare utformning för framliden. Utskottet avstyrkte medhänvisning till det anförda bifall till motionsyrkandet. följde utskottet.Ett förnyat yrkande om upphävande av LTO prövades därefter av utskottet JuU1979/80:22 6 (JuU 1979/80:6). Utskottet fann då ejanledning att inta annan ståndpunkt beträffande behovet av lagstiftning.Utskottet pekade på att lagstiftningens närmare utformning skulle komma attprövas i det fortsatta lagstiftningsarbete som kunde förväntas följa på grundav polisutredningens och LTO/LOB-ulredningens förslag. I betänkandet JuU 1977/78:34 prövades ocksåmotionsyrkanden rörande möjligheterna för polisen alt identifiera personer somomhändertagits enligt LOB. Utskottet uttalade därvid alt det delade denuppfattning som kommit till uttryck i motionerna att svårigheterna i dettahänseende kan inverka menligt på polisens möjligheter att fullgöra sinunderrättelseskyldighet till nykterhetsvården och körkortsmyndighelerna. mening var det angeläget alt de tillämpningsproblem som i dettahänseende uppkommit vid vissa polismyndigheter kunde lösas. mening borde dock saken med hänsyn till direktiven förLTO/inte föranleda någon åtgärd från sida. Före hade straffför fylleri särskild betydelse för rätten alt få eller behålla körkort. I frågaom den som hade dömts för fylleri fick körkortstillstånd inte meddelas hade förflutit från det förseelsen begicks, om det inte kunde ansesuppenbart atl sökanden ändå var en skötsam person. Körkort skulle återkallasbl. a. om körkortshavaren hade gjort sig skyldig till fylleri och det intekunde anses uppenbart att han ändå var en skötsam person, eller omkörkortshavaren med hänsyn lill onyktert levnadssätt inte borde ha körkort. Enkonsekvens av att fylleristraffel slopades var atl sådanarättsverkningar som tidigare knöls till en dom för fylleri föll bort.Ikraftträdandet samordnades med viss nyordning av körkorlsregleringen. ersattes dentidigare körkortskungörelsen av körkortslagen (1977:477) ochkörkortsförordningen (1977:722). Under förarbetena till körkortslagen (prop. 1975/76:155,, prop. 1976/77:113, ) framhölls när det gällde frågan omnykterhetskravet att ett omhändertagande på grund av berusning ingav så starkmisstanke om opålitlighet i nykterhetshänseende alt förarensnykterhetsförhållanden borde utredas. Varje omhändertagande på grund av berusningborde därför föranleda prövning från körkortsmyndighetens sida. Avkall påskötsamhet i nyklerhetshänseende som ett krav för innehav av körkort fick integöras. JuU1979/80:22 7 Enligt 7 § körkortslagen får körkorlstillståndmeddelas endast den som med hänsyn till sina personliga och medicinskaförhållanden kan anses lämplig som förare av körkortspliktigt fordon. Vidprövningen av de personliga förhållandena skall särskilt beaktas om sökanden ärkänd för nyktert levnadssätt och om det kan antas att han som förare avkörkorts-pliktigt fordon kommer att respektera trafikreglerna och visa hänsyn,omdöme och ansvar i trafiken. Ett körkort eller ett körkortstillstånd skall enligt 16 §körkortslagen återkallas bl. a. om körkortshavaren på grund av opålitlighet inykterhetshänseende inte bör ha körkort. Enligt 86 § körkortsförordningen åligger detnykterhetsnämnd att i körkortsärenden m. m. lämna uppgifter om den enskildesnykterhetsförhållanden. beslutat att ställa en körkortshavareunder övervakning eller har nämnden gett in ansökan till länsrätt om att ensådan person skall tas in på allmän , skallnämnden underrätta den länsstyrelse som har meddelat körkortstillståndet.Även i annat fall skall nämnden underrätta , om den finner atträttenatt ha körkort m. m. bör omprövas. Nämnden skall i nu nämnda fall yttrasig huruvida den det gäller bör ha körkort. Utöver den nu nämnda skyldigheten att lämna uppgifter tillkörkortsmyndighet gäller enligt 96 § körkortsförordningen att uppgifter fårinhämtas från bl. a. sociala organ som kan lämna upplysningar av betydelse förlämplighetsbedömningen. I anslutning till att den nyakörkortslagstiftningen trädde i kraft utfärdadesocialstyrelsen anvisningar rörande social centralnämnds/nykterhetsnämndsskyldighet att lämna uppgifter i samband med personutredning i körkortsärenden.I beslut prövade JO klagomål med krifik mot innehållet ianvisningarna (JO:s ämbetsberättelse 1979/80 s. 259). JO yttrade därvid bl. En central fråga blir--- hur man skall kunna åstadkomma entillförlitlig registreringav sådana nykterhetsanmärkningar som man vill ha tillgång till vidkörkortsprövningen. Det är då att märka att det inte finns föreskrivetnågon skyldighet för de sociala vårdorganen att föra register över anmälningarsom kommit in från polismyndighet enligt LOB och LTO om inte anmälan föranlettnågon åtgärd av nämnden. Inte heller finns det föreskrifter om att sådanaanmälningar skall föranleda uppläggning av en socialvårdsakt beträffandepersonen ifråga eller att anmälningar skall föras in i redan upplagd akt. Detskulle därför i och för sig kunna stå socialnämnden fritt att om anmälan ejföranleder någon åtgärd makulera densamma och avstå från varje notering om dessexistens. Hitintills har praxis i de flesta kommuner dock varit att anmälan pånågot sätt noteras i socialnämndens handlingar och att rapporter om onykterhetbevaras. JuU1979/80:22 8 1 den allmänna debatt som undersenare år förts kring olika slag av register har uppmärksamheten alltmer kommitatt riktas mot den enskildes behov av skydd för sitt privatliv och sinpersonliga sfär. Antecknandet av personupplysningar har kommit att uppfattassom ett intrång i den personliga integriteten. Sådant intrång har man menat börgodtagas endast då det är mofiverat av särskilda skäl och då garantier kan gesför att uppgiften är saklig, dvs. både riktig till sitt innehåll och relevantför registreringsändamålet. Del är bl. a. mot bakgrund härav och med hänsynlill att omhändertaganden enligt LOB och LTO inte utgör något brott sompolismyndigheten inte längre får föra något sökbart personregister överpersoner som omhändertagits enligt dessa lagar. Det ter sig i detta läge naturligtvis något egendomligtatt de sociala organen, som inte har någon författningsenlig skyldighet attföra register över omhändertagandena, skall träda in i polisens ställe somregistreringsorgan och i sin tur förse polisen med uppgifter som polisen intesjälv får anteckna i personregister. Det är därför onekligen en brist i denbeslutade körkortsreformen att man inte uttryckligt behandlat frågan hurregistrering skall ske av nykterhetsanmärkningar. Frågan om de sociala organensmedverkan i körkorlsärenden behandlas i propositionen 1979/80:1 Om socialtjänsten.Propositionen bereds f. n. av socialutskottet. I propositionen konstaterar föredragande statsrådet,chefen för , atl olika förulsätlningargäller för rapportering av en person med alkoholproblem till körkortsmyndighet,beroende på om han har hamnat inom den medicinska vården eller inom den socialavård som inte avser alkoholpolikliniker eller enskilda vårdanstalter föralkoholmissbrukare. Departementschefenanför vidare följande (s. 428). Nämndens uppgiftsskyldighet isamband med polisens personutredning omfattar av nämnden vidtagna faktiskaåtgärder, som bl. a. har föranletts av tidigare från polisen erhållnaLOB-anmälningar och under vissa omständigheter även LTO-anmälningar. Jag villerinra om vissa brister i det underlag som polisen förser nämnderna med och somsedan skall ålerrapporteras till polismyndigheten. Praxis för omhändertagandet- LOB eller LTO - kan variera lokalt och i fråga om såväl LOB som LTO gälleratt den omhändertagne inte kan kvarhållas för identifiering. Socialnämndensuppgifter blir därmed till viss del beroende av polisens praxis i fråga omlaglig grund för omhändertagandet och i vilken omfattning den omhändertagnelämnar uppgifter om sin identitet eller denna kan utrönas på annat sätt. Om enperson omhändertas utanför hemkommunen varierar praxis i fråga om vilkensocialnämnd som polisen underrättar. Det finns inga lagfästa gallringstider, som kommunernamåste iaktta för ifrågavarande material. Vissa kommuner gallrar LOB- ochLTO-anmälningar efter t, ex. . Variationerna mellan olika kommuneri fråga om praxis torde vara betydande. JuU1979/80:22 9 Departementschefen påpekar vidareatt om socialnämnderna skall anses vara skyldiga att till körkortsmyndigheternavidarebefordra varje till nämnden inkommen anmälan enligt LOB, måste nämndernalägga upp formliga register över sådana anmälningar; någon sådan skyldighetfinns det inte enligt gällande författningar. Vidareanför departementschefen bl. a. följande. Jag vill till en början slå fastatt man med hänsyn till de brister som vidlåder det nuvarande systemetallvarligt måste ifrågasätta den faktiska betydelse som socialvårdensrutinmässiga rapport- och uppgiftslämnande har från trafiksäkerhetssynpunkt.Att rapporteringsplikten drabbar de enskilda människorna ojämnt är dessutomklart. Det är utan tvekan så att den nuvaranderapporteringsskyldigheten inverkar menligt på de sociala myndigheternasmöjligheter att hjälpa alkohol- och narkotikamissbrukare. Om denna skyldighetkunde slopas i samband med socialtjänstreformen, skulle det ge ökademöjligheter i det förebyggande nykterhetsvårdsarbetet. skullekanske därmed också komma att tjäna trafiksäkerhetsintressena bättre än vad socialvårdengör . Det bör enligt departementschefenvara möjligt alt ersätta socialnämndernas rapporteringsskyldighet med ettannat system för att göra de nödvändiga registreringarna av framför alltLOB-omhändertaganden av personer som inte finns upptagna i körkortsregistret.Även rapporteringsskyldigheten enligt 86 § körkortsförordningen bör enligthonom upphöra; det bör i så fall också vara möjligt att avstå från detrutinmässiga uppgiftsinhärntande från nykterhelsnämnden/sociala centralnämndensom äger rum i samband med personutredningen. I enlighet med vad som aviseras i propositionen har enarbetsgrupp tillsatts inom för att närmare prövaregistreringsfrågan. Gruppen består av representanter för justitie-, social-och kommunikationsdepartementen samt , ,trafiksäkerhetsverkel och kommunförbundet. Resultatet av gruppens arbete kommeralt redovisas inom någon tid. I betänkandet behandlar utskoitetmotioner angående lagen om tillfälligt omhändertagande (LTO) och lagen omomhändertagande av berusade personer m.m. (LOB). I motionen 475 begärs att LTO skall upphävas. Enligtmotionärerna har lagen inte möjliggjort sociala vård- och stödåtgärder så somförutsattes vid dess tillkomst, och den har kommit att användas mot fredligademonstrafio-ner och folksamlingar. I motionen 1115 begärs att polisen skall få laglig rättatt identifiera dem som omhändertas enligt LOB och att rapporter omomhändertaganden skall registreras och rapporteras vid körkortsprövning. JuU1979/80:22 10 Utskottet vill till en börjanerinra om alt chefen 1978 har tillkallat ensärskild utredare för atl i enlighet med begäran i december 1977göra en utvärdering av tillämpningen av LTO och LOB. Utvärderingen skall avseantalet omhändertaganden, arten av dessa samt förekomsten av socialautredningar och hjälp- och vårdinsatser.