bet · G301JuU14 · 1979-12-31 00:00:00 — är med nuvarande inkomsUägen alltför ringa för att mer änobetydligt förändra detta förhållande. En möjlighet att uppnå en väsentligförbättring är att såsom föreslås i motionen 1978/79:1184 bestämma ersättningeni enlighet med vederbörandes sjukpenning. Emellertid kan en till sjukpenningenrelaterad ersätining ej bli allmängiltig. Vitinesersätlningskungörelsen måstenämligen innehålla kompletteringsbestämmelser om ersätining till den som ej ärinskriven vid allmän försäkringskassa liksom till den som ej har sjukpenningmen förvärvsarbetar för inställelsen och på grund av denna gårmiste om inkomst. JuU 1979/80:14 9 äralt som föreslås i motionen 1978/79:2102 domstol bereds möjlighet att dåsärskilda skäl föreligger medge högre ersättning än eljest kan utgå. Entilläggsbestämmelse av sådant innehåll leder emellertid till tillämpningssvårigheteroch till att endast ett fåtal kan erhålla högre ersättning. Förslaget måstedärför anses mindre bra. Etl bättre allernaliv vore enligi hovräliens meningatl höja nuvarande maximibelopp till i höjd med det sjukpenningbelopp somhögst kan utgå. Om ersättningen höjs i sådan omfattning kan emellertidifrågasättas huruvida det inte måste bli nödvändigt atl införabestämmelser om skyldighet för ersättningsberältigad alt styrka uppgivenförlust. För arbetstagare torde icke uppkomma svårigheter atl med intyg frånarbetsgivare styrka inkomstbortfall men väl för enskilda näringsidkare ochmotsvarande. Vidare kan ifrågasättas huruvida det inte också blir nödvändigtatl tillskapa kontrollfunktioner för tillseende att tillhandahållnaersättningar blir föremål för beskattning. Del kan härvid tänkas att skyldighetblir ålagd den ersättningsbeslutande myndigheten att exempelvis tillhandahållakontrolluppgiftereller till och med att verkställa skatteavdrag i samband medersättningens utgivande. Följden av en väsentlig höjning av maximibeloppet kansåledes bli alt vissa kategorier av ersättningsberätligade kan komma att ejlängre erhålla ersättning och all den ersältningsbeslulande myndighetenshandläggning av ersättningsfrågor blir tidskrävande. En sådan möjlig följd aven höjning av ersättningsbeloppet vore för alla parter synnerligenotillfredsställande. En omständighet av stor betydelse för frågan om storlekenav ersättningsbelopp och som ej kan bortses från är den skillnad som kanuppkomma mellan nu utgående högsta belopp och överstigande inkomstbortfall vidersältningstillfället och den skillnad som kan uppkomma mellan beloppen efterbeskattning, dvs. brutloskillnaden och nettoskillnaden. Med nuvarandeskattesatser torde nämligen otvivelaktigt följden därav bli en ej obetydligreducering av den faktiska förlusten. 1 vissa fall torde också följden kunnabli att vederbörande ej får någon nettoföriusi. Med beaktande härav och av deölägenheter som en väsentlig höjning av maximibeloppet kan medföra tordetillräckligt befogad anledning ej finnas att väsentligt höja detta. Hovrättenavstyrker därför på grund av vad nu sagts och ovan i övrigi anförts att ändringav bestämmelserna sker enligt motionerna 1978/79:1184 och 2102 och jämväl attändring innebärande väsentlig höjning av maximibeloppet kommer till stånd.Hovrätten vill emellertid framhålla följande. Det torde vara enrealitet att i övervägande antalet fall utgiven ersätining för tidsspillan ejblir föremål för beskattning. En tilltalande möjlighet vore atl dra fullkonsekvens av denna realitet och överväga huruvida inte ersättningen antingenmed eller utan någon viss konstruktion kan göras undantagen från beskattning.Därigenom skulle vinnas att etl faktiskt skeende legaliseras och allersättningsbeloppet kan förbli lågt ulan att erinringar eller missnöje motersättningsbeloppet vidare torde förekomma. Hovrätten föreslår att vad nuframhållits blir föremål för övervägande för det fall översyn eller ändring avvitinesersältningskungörelsens bestämmelser blir aktuell. Hovrätten för Nedre uttalar alt det ärmyckel vanligt alt vittnen och andra inför domslol ger ullryck för irritationöver att de ej blir till fullo kompenserade för åsamkat inkomstbortfall.Hovrätten erinrar om alt motioner om förbättring i detla hänseende harframställts vid tidigare riksmöten utan all leda till åsyftat resultat. Derättvisesynpunkter som ligger bakom kravet på en garanti mot atl vittnen ochdärmed jämställda riskerar JuU 1979/80:14 10 ekonomiskförlust till följd av inställelse vid domstol synes enligt hovrätten intelängre kunna lämnas obeaklade, varför liden nu får anses mogen för en översynav gällande reglering beträffande ersättningen för tidsspillan. Däresten sådan översyn kommer till slånd förordar hovrätten att man i första handöverväger den lösning som föreslagils i motionen 1978/79:1184, nämligen atlersättning för tidsspillan bestäms med ledning av vederbörandes sjukpenning. Ensådan regel bör enligt hovrätten kompletteras med en undantagsbestämmelse avinnebörd att högre ersätining än vad som motsvarar sjukpenningen skall kunnautgå i fall där högre inkomstbortfall styrks. Denna undantagsbestämmelse skulletillgodose den kategori av egenföretagare m. fl. som omnämnts i motionen1978/79:1177. Ettvillkor för genomförande av den föreslagna ordningen bör enligt hovrätten varaalt domstolens befattning med ersättningsfrågor ej - i motsats lill vad som nugäller - blir betungande för målens handläggning. Sådana negativa effekterförmodar hovrätten skall kunna undvikas om vederbörande i kallelsen erinras omvad han bör prestera i fråga om underlag för ersättningens bestämmande,exempelvis alt förete sjukförsäkringsbesked. Hovrättenbedömer all den förordade lösningen kommer alt medföra en ökning av statsverketskostnader vilket dock ej bör hindra atl man genomför del föreslagnaersättningssystemet. Till jämförelse nämner hovrätten att värnpliktiga sominkallas lill repetilionsövning numera enligt 7 §värnplikis-förmånsförordningen (1976:1008) erhåller dagpenning motsvarande justsjukpenning, vilket innebär en avsevärt frikostigare förmån . Ävenreglerna om reseersättning och traktamente bör enligt hovrätten ses över.Hovrätten ansluter sig till den i moiionen 1978/79:1177 uttalade uppfattningenalt det är naturiigl att dessa ersättningar uigårenligi det statligaresereglementel. Hovrätten förordar således att vitinesersältningskungörelsensbestämmelser anpassas till nämnda reglemente inte bara i fråga omreseersättning - såsom f n. - ulan även beträffande traktamente. Därmed skulleenligt hovrätten också tillgodoses det i motionen 1978/79:2102 framfördaönskemålet om möjlighet för domstolarna att tillerkänna vittnen full ersätiningför nattlogi. Hovrättenuttalar lill sist all vad hovrällen anföri i yllrandel i fråga om ersällninglill vitinen givelvis i lillämpliga delar även avser alla andra iviitnesersällningskungörelsen uppräknade personkalegorier. Norrköpingstingsrätt ansluler sig lill kravet på en översyn av de aktuella bestämmelserna.Vid översynen bör enligt tingsrätten förutsättningslöst prövas olika vägar atlbestämma ersättningen till vittnen m. fl. efter mer rättvisande grunder än desom gäller f n. Inledningsvis anförtingsrätten vidare bl. a. följande. Allt oftare möter man en ovilja från vitinen ochandra, som oförskyllt dras in i rättegång att inställa sig inför domslol. Dettalar sig uttryck i att vederbörande under förebärande av olika skäl hosdomstolen eller åklagarmyndigheten söker få förhöret i fråga återkallat.Understundom uteblir man JuU 1979/80:14 11 heltenkelt från förhandlingarna. Skälen till de nu angivna förhållandena är flera.Många känner djup olust atl träda inför offentligheten, särskilt iuppmärksammade mål, andra hyser mer eller mindre grundade farhågor förrepressalier. Härtill kommer missnöje över de på olika sätt maximeradeviitnesersätiningarna i de fall, där dessa skall utgå av allmänna medel. Somframhållits i motionerna innebär ofta inställelse inför domstol inkomstbortfalloch otillräcklig ersättning för kostnader. Härtill kommer personligauppoffringar i fråga om bekvämlighet, fritid m. m. Allmänt kan sägas att det ärangelägel att domstolen redan vid utsättande av mål, där förhör med vitinen ochmålsägande förekommer, i största utsträckning söker minska de olägenheter somförhöret innebär för den som skall höras. Genom en enkel tidsplanering kan oftaundvikas atl vederbörande får övernatta eller resa ellertillbringa i domstolens väntrum. Inte ens en aldrig så noggrannplanläggning av angivet slag är dock i allmänhet tillräcklig för att inom ramenför nu gällande ersättningsregler hålla den som skall höras skadeslös iekonomiskt avseende. Allt oftare utdöms den maximerade ersättningen förföriorad arbetsinkomst. Den ökade röriigheten hos befolkningen har medfört attden som skall höras ofta är bosatt långt från domslolsorien. 1 dessa fall blirinkomstbortfallet särskilt kännbart. Härtill koiiimer den otillräckligaersättningen för kostnader för nattlogi. ersättningsreglerna somträder i kraft innebär i sak endast marginella förbättringar. Rörandede särskilda motionerna uttalar tingsrätten följande. 1 en av motionerna (m. föreslåsatt ersättningen för tidsspillan skall utgöra ett för alla enhetligtgrundbelopp. Hur ett sådant skall konstrueras har inte närmare utvecklats. Mansynes dock vilja bryta mot den nu grundläggande regeln att ersättningen skallmotsvara etl inkomstbortfall. Tanken inger principiella betänkligheter. Manbör under inga förhållanden skapa en ordning där vittnesmålet som sådant ansesvara en prestation som skall belönas. Det kan inte uteslutas att etl sådantsystem skulle kunna missbrukas. Tingsrätten ställer sig därför avvisande tillförslaget i fråga. annan motion (Hans Nyhage) föreslås atl ersättningen för tidsspillan bestämsmed ledning av vederbörandes sjukpenning. Förslaget är intressant från flerasynpunkter. Det undanröjer svårigheterna att bestämma ersättningen till blandandra fria yrkesutövare. I den mån maximering av ersättningen skall finnas kvari en framlid, vilket tingsrätten förutsätter måste bli fallet, synes förslagetha goda utsikleralt allmänt bli godtaget som rättvist. 1 ett sådant systemskulle man också på etl acceptabelt sätt kunna kompensera den som måste sältalill semester eller annan fritid för inställelse vid domstol. Vid en översynbör därför förslaget bli föremål för en noggrann utvärdering. Oavsett om detnyssnämnda förslaget realiseras ellerom annan konstruktion väljs för attfastställa ersättningen för tidsspillan anser tingsrätten det angeläget attbetona atl metoden ifråga inie får medföra alt arbetet vid domstolen försvåras.Liksom måste ersättningens storlek snabbt kunna bestämmas viddomstolen efter förhöret, inte minst mot bakgrund av att domstolen idomen har all besluta om eventuell åierbetal-ningsskyldighei gentemotstatsverket. Det kan inte heller vara förenligt med domstolens arbete attnödgas göra närmare efterforskningar av vilken ersättning vederbörande ärberättigad till. I allt väsentligt måste domstolen kunna lita på de uppgiftersom vederbörande själv lämnar. JuU 1979/80:14 12 Ersättning för tidsspillan är skallepliklig.Tingsrälien antar på goda grunder atl detta inte är allmänt känt. I vart fallkan del anlas all flerlalel uldömda ersäliningar aldrig uppias lillbeskallning. Detla framförs ibland som ett argument för att det inte föreliggerbehov av atl ändra nuvarande regler. Etl sådant resonemang är principielltoriktigt. Men om i framliden ersättningen för tidsspillan bestäms efterväsentligt generösare principer än , vilket tingsrätten vill ansluta siglill,ärdet enligt tingsrättens uppfattning lämpligt från rättvisesynpunkt vid en översyn också lar upp frågan om uppgift om ersättningen böröversändas till den skattepliktige liksom till den lokala skattemyndigheten. av motionerna (och ) har särskilt framhållitsbehovet av en höjning av det s. k. natiraklamentet. Tingsrätten vill särskiltunderstryka vikten av att en ändring här kommer lill slånd. Det är direktstötande att den som inställer sig vid domslol inte ens får full ersättning förnödvändiga ullägg. Del torde höra till undantagen att nuvarande ersättningräcker godtagbart hotellrum helst som bokning ofta måste ske med kortvarsel och bristen på rum under stora delar av året är påtaglig åtminstone istörre städer. En jämförelse kan här göras med det statliga resereglementet.Oavsett vilken konstruktion man följer är det angelägel alt den som inställersig får den faktiska kostnaden läckt. delar den uppfattning som kommertill uttryck i motionerna att reglerna om ersättning lill vitinen ofta ger enotillräcklig kompensation för de kostnader och olägenheter vittnet har isamband med inställelsen införrätta. Omdömet kvarståräven efterdenbeloppshöjning som skett . Samfundet anser del otillfredsställandeatl ersättningsreglerna är så utformade atl just de personer som åsamkas mestutlägg och besvär för att inställa sig erhåller den relativt sett sämstaersättningen för sin medverkan. Samfundetkonstaterar att de restriktiva bestämmelserna angående ersättning lill vitinentidigare har motiverats med alt skyldigheten atl vittna utgör en medborgerligplikt, som inte utan vidare medför anspråk på ersättning för inställelsen.Denna motivering har enligt samfundet inte längre samma giltighet. I detlahänseende anför samfundet vidare. Det har numera vuxit fram en ny syn på huruvidaersättning bör utgå lill personer som ställer sina tjänster lill förfogande iallmännyttiga sammanhang. På många områden i samhället där förtroendeuppdragtidigare fullgjordes utan ersättning är del nu vedertaget att för dessaarbetsinsatser utge arvode beräknat efter den använda liden. Denna utvecklingoch inte minsl hänsynen till del värde som man numera allmänt tillmätersemesterlid och annan frilid talar för införandel av mera generösa reglerrörande vittnesersättning. Givetvis är det också angelägel atlersättningsreglerna avpassas så att de kan bidra till villigheten hosallmänheten atl vittna. Enligt samfundet torde behovet av förbättradersättning i första hand gälla möjlighet alt erhålla gottgörelse för rimligautlägg för uppehälle i samband med inställelsen. Samfundet anser emellertid atläven möjligheterna lill ersällning för tidsspillan bör vidgas. I fråga omersätining för tidsspillan uttalar samfundet vidare följande. JuU 1979/80:14 13 har vid tidigare tillfällen - iyttrande över en inom upprättadpromemoria angående ändring av 36 kap. 24 § (se TSA 1964 s.435 O och i yttrande till första lagutskottet över väcktamotioner(nr 109 i första kammaren m. angående vitlnesersättningen -utialal all ersättningen för tidsspillan framstod som alltför restriktiv ochatl del exempelvis inte var rimligt att en person utan att erhålla ersättningför tidsspillan skulle offra en semesterdag för all vittna. Styrelsen harfortfarande samma uppfattning som kom lill uttryck i dessa tidigare yttranden,nämligen atl huvudprincipen bör vara den att all tidsspillan skall ersättas.Undantag börendast gälla för sådana fall då vittnet varken drabbas av någoninkomstminskning eller förlorar någon fritid. Under hänvisning till vad samfundet anfört iyttrandet tillstyrker samfundet en översyn av bestämmelserna om ersättningtill vittnen. Domareförbundettillstyrker atl en översyn sker av bestämmelserna om ersättning av allmännamedel lill vittne m. fl. och uttalar att den nuvarande ordningen är ytterstotillfredsställande och i alltför många fall leder lill stötande resultat. Denhöjning av ersättningen som upptagits i årets budgetproposition anser förbundetinte vara ägnad alt motverka missförhållandena i tillräcklig grad. Förbundetframhåller att förbundet i skrivelse till chefen för justitiedepartementethemställde om översyn av hithörande bestämmelser. 1 skrivelsen framhölls, anförförbundet, alt de ersättningsbelopp för traktamente, som nämnts som maximum ivittnesersättningskungörelsen, särskilt ersällning för nattlogi, i flertalet fallinte ens torde ligga i närheten av vittnets faktiska utlägg. Det framhöllsvidare atl ersättningen för tidsspillan motsvarade en timersättning föråttaiimmarsdag om . och att en så låg timersättning intetorde förekomma inom något yrke. I fråga om ersättning för tidsspillan påpekadeförbundet ytterligare atl reglernas avfaiining kunde i vissa fall leda tillotillfredsställande eller rent av orättvisa resultat. Vadsom uttalades i skrivelsen gäller enligt förbundet med än större tyngd . I sitt yttrande tilluiskottei anför förbundet vidare följande. Förbundet vill understryka sinuppfattning att vitlnesersättningen bör i princip täcka den förlust som etlvittne åsamkas genom sin inställelse vid domslol. Om vittnen förvägras vad deinie ulan fog uppfaiiar som sin räil, kan delta på lända till skadaför rättskipningen. I den mån man kan motverka detla genom att höjaersättningsbeloppen till vad som bättre svarar mot rimlighetens krav, börmöjligheten härtill tillvaratagas. Nuvaranderegler om ersättning för tidsspillan medger inte att vittne får ersätining förmistad fritid. Denna begränsning måste betraktas som en brist iersättningssystemet. Även om domstolarna torde visa förståelse och tillmötesgåendeom ett vittne anmäler förfall på grund av semeslervistelse eller liknande, kandet förekomma all ett vittne nödgas avbryta en semeslervistelse på annan ortför alt inställa sig till förhandling. Även i andra fall kan det JuU 1979/80:14 14 framståsom otillfredsställande eller rent av obilligl alt kräva alt etl vittne ulannågon kompensation sätter till sin fritid för sådan inställelse. Domareförbundetvill ifrågasätta om inte en i vart fall begränsad möjlighet bör övervägas atttillerkänna vittne kompensation i sådana fall. En sådan kompensation skullekunna beloppsmässigl jämföras med i vart fall den ersättning somstatstjänstemän i vissa fall får i form av Ijänsieresetillägg. Beslutenom vitinesersäiining måste regelmässigt fattas snabbi och under pågåendeförhandling. Om ersättningsreglerna utformas så atl de blir komplicerade ellermedger alltför stort spelrum vid tillämpningen, uppslår -förutom risken föroenhetlig praxis - olägenheten alt besluten kommer att föregås av tidskrävandediskussioner om storleken av de kostnader eller föriusier som vittnet åsamkatsgenom inställelsen. Sådana diskussioner uppfattas ofta av parterna som störandeavbrott i förhandlingen, och erfarenheten visar att sådana avbrott är tillavsevärt men för koncentrationen vid förhandlingen. Del är därför enligtförbundets mening i högsta grad angelägel att bestämmelserna omviitnesersättning utformas så att de blir lätta all tillämpa och alltillämpningen blir enhetlig. Såvitt gäller irakiaments-ersätlningen ochersättningen för tidsspillan talar således starka skäl för alt beloppen bestämsenligt schablonmässiga grunder. Ersättningen för tidsspillan skulle eventuelltkunna sättas i relation till vittnets sjukpenning eller bestämmas enligt annanlätt tillgänglig uppgift om vittnets inkomstförhållanden. En schablonregelskulle kunna kompletteras med en föreskrift som tnedger avsteg om särskildaeller synnerliga skäl föreligger. 1 detla belänkande behandlar utskottet fyramotioner vari efterlyses ändringar i gällande bestämmelser rörande ersättningav allmänna medel till vittnen m. fl. Motionärernavänder sig mot atl gällande bestämmelser kan leda till ekonomisk förlust förden som inställer sig inför rätta för atl vittna och lill orättvisor mellanpersoner med olika ekonomiska förhållanden. I en motion påtalas särskilt atldomstolens möjligheter att ersätta kostnader för nattlogi är mycket begränsade.1 några av motionerna pekas på att det råder ett samband mellan de begränsademöjligheterna lill ersällning och en ökande tendens bland vittnen att uteblifrån rätten. I motionerna förespråkas olika förslag till förbättringar. Entanke är alt bestämmelserna om rese- och traktamenisersättning borde anknytastill allmänna resereglementet som ersättning för tidsspillan bordeutgå med ett för alla enhetligt grundbelopp. En annan tanke är att ersättningenför tidsspillan borde beräknas med utgångspunkt i vittnets sjukpenning. Enligten motion borde regleringen göras sådan alt domstolen skall kunna besluta omhögre ersättning än normalt när särskilda skäl föreligger. Bestämmelseri ämnet ges i förordningen fl979:594) om ersättning till vittnen, m. m.Förordningen gäller ersättning, som enligt särskild föreskrift skall utgå avallmänna medel för någons inställelse i mål eller ärende vid domstol ellerannan myndighet enligt bestämmelser som regeringen meddelar. Ersättningen kanavse nödvändiga kostnader för resa (reseersättning) JuU 1979/80:14 15 ochför uppehälle (traktamente) saml ersättning för mistad inkomst eller på annalsätt åsamkad ekonomisk förlust (ersättning för tidsspillan). Reseersättningutgår enligt de grunder som gäller för statstjänstemän i lägsta reseklass vid tjänsteresainom landet. Dessa grunder lillämpas även om resan skett från och till ortutomlands. Kostnad för resa med låg och fartyg ersäli-dock endast med beloppmotsvarande avgift fören plats i 2 klass jämte i förekommande fall avgift försovplats eller hyllplals. Traktamente får bestämmas till högst . om dageneller, om den som har kallats har utgift för nattlogi eller andra särskildaomständigheter föreligger, till högst . Ersätining förtidsspillan får bestämmas lill högst . Förordningensbestämmelser har betydelse även i andra fall än då det gäller ersättning tillvitinen och målsägande i rättegång inför allmän domslol. Förordningen gäller t.ex. ersättning lill dem som hörs under förundersökning i brottmål och i åtskilligasammanhang inför förvaltningsmyndigheter, förvaltningsdomstolar, särskildadomstolar och domstolsliknande organ. Somframgår av redogörelsen idet föregående har uttalat sig fören översyn av aktuella bestämmelser i samma riktning som förordas i motionerna.Vid olika tillfällen därefter har bestämmelserna omarbetats och nyaförfattningar utfärdats. Ändringarna har främst inneburit höjning av gällandemaximibelopp för de olika ersättningarna. Utskoitethar vid en rad tillfällen med anledning av motioner behandlatfrågan om vitlnesersällningens sioriek. Molionerna har avslyrkls av ulskotiei,i regel under hänvisning till beslutade eller föreslående höjningar aversättningsbeloppen. Utskottet har också hänvisat lill all vittnesinställelsenär grundad på en lagstadgad skyldighet, vilken i rättskipningens intresse iprincip åligger envar. Regelmässigt har utskoitet uttalat sin anslutning tillmotionärernas uppfattning atl det är angeläget att ersättningsbeloppens storlekinte får negativt inverka på allmänhetens beredvillighet atl vittna infördomslol. Ofta har utskottet också framhållit att frågan om vittnesersältningensstorlek bör följas med uppmärksamhet. remissbehandling av de nu förevarande molionerna har tanken på enöversyn av bestämmelserna om ersällning av allmänna medel lill vitinen m. fl.vunnit allmän anslutning. Remissinstanserna har belyst de svårigheter som dennuvarande ordningen kan leda lill. Härvid har bl. a. framhållits risken för attalltför begränsade möjligheter till ersättning kan leda lill att allmänhetensbenägenhet alt lämna uppgifter under förundersökning minskar och lill altantalet rältegångsförhandlingar som får inställas på grund av vittnes utevaroökar. Utskottetansluter sig till uppfattningen all de nuvarande bestämmelserna om ersättningav allmänna medel lill vitinen m. fl. är behäftade med vissa brister. Sålundakan tillämpningen av bestämmelserna leda lill resultat som framstår somorättvisa. föreligger enligt utskottets mening en beaktansvärd riskför att ersällningssyslemet kan leda lill en minskad JuU 1979/80:14 16 effektivitetoch säkerhet i rättskipningen eftersom vittnens benägenhet att medverka tillutredningar kan vara beroende av ersätlningsreglernas ulform-ning. Vadsom nu sagts leder utskottet till uppfattningen atl ersättningssystemet bör sesöver. I första hand bör undersökas i vilken utsträckning ersättningsbestämmelsernakan bedömas inverka på effektiviteten och säkerheten i rättskipningen.