bet · G301JuU12 · 1979-12-31 00:00:00 — betänkande 1979/80:12 medanledning av motion om kontroll av verksamheten vid vissa juridiska byråer 1 motionen 1978/79:416 av () yrkasatt hos regeringen begär åtgärder för alt komma till rätta medrådande missförhållr anden gällande vissa juridiska byråer. Motionärenkonstaterar atl verksamheten vid vissa juridiska byråer inte står underoffentlig kontroll såsom fallet är i fråga om t. ex. advokatverksamhet ochyrkesmässig inkassoverksamhel. Det kan enligt motionären här vara fråga omyngre jurister som öppnat egen byrå men ännu inte vunnit inträde i Sverigesadvokatsamfund. Men det kan också vara fråga om juridiskt oskolade sakförare.Enligt motionären måste det anses i hög grad stötande atl människor kan drivajuristbyrå utan den speciella kompetens som vanligtvis kopplas till en sådan.Konsumenterna saknar enligt motionären helt möjlighet att få hjälp, när sådanabyråer begår felaktigheter. De grundläggande bestämmelserna om det svenskaadvokatväsendet ges i 8 kap. . Bestämmelserna vilar på förutsättningenatt vi i skall ha varken advokatmonopol eller advokattvång. Enligt 1 §skall det finnas ett allmänt advokatsamfund med stadgar som fastställs avregeringen. Benämningen advokat får användas endast av den som är ledamot avsamfundet. Tillledamot av får enligt 2 § antas endast den som är svenskmedborgare, äger hemvist inom riket och fyllt samt avlagt förbehörighet lill domarämbele föreskrivna kunskapsprov (juris kandidatexamen)och förvärvat sådan praktisk utbildning som föreskrivs i samfundets stadgar.Stadgarna innebär i detta hänseende att den sökande efter examen skall underminsl på tillfredsställande sätt ha utövat praktisk juridisk verksamhet,varvid han under skall ha ägnat sig åt att yrkesmässigttillhandagå allmänheten antingen som biträde hos advokat eller påräitshjälpsanstalt eller för egen räkning. Enligt 2 § krävs vidare alt densökande har gjort sig känd för redbarhet och även i övrigt befinns lämplig attutöva advokatverksamhet. Den som är omyndig eller i konkurstillstånd får inteanlas till ledamot. Lagfaren domare i eller befattningshavare vid allmändomstol eller allmän åklagare eller utmätningsman får inte antas till ledamot. 1 1979/80. JuU 1979/80:12 2 Sammaantagningshinder gäller den som eljest är anställd i statens eller kommunstjänst eller hos annan enskild än advokat, om inte samfundets styrelse medgerundanlag. Vad nu sagts gäller dock inte befattningshavare vid allmänadvokatbyrå. Ansökan om inträde i prövas enligt 3 § avsamfundets styrelse. 14§ ges bestämmelserom advokatyrkets utövning. Enligt paragrafen skall advokatvid utövande av sin verksamhet redbart och nitiskt ulföra de uppdrag somanförtrotts honom och i allt iaktta god advokaised. Lagrummet föreskrivervidare bl. a. skyldighet för advokat att hålla penningmedel och andratillgångar, som tillhör hans huvudmän, skilda från vad som tillhör honom. Enligt6 § utövas tillsyn över advokatväsendet av advokatsamfundels styrelse.Styrelsen har att tillse att advokat såväl vid utförande av talan inför domstolsom i sin övriga verksamhet fyller de plikter som åvilar honom. Jusiitiekanslernäger att hos styrelsen eller annat samfundets organ (samfundelsdisciplinnämnd) påkalla åtgärd mot advokat, som åsidosätter sin plikt eller ejlängre är behörig att vara advokat. 17 § regleras olika former av disciplinärt ingripande mot advokat. Om advokat isin verksamhet uppsåtligen gör orätt eller om han eljest förfar oredligt skallhan uteslutas ur samfundet. Är omständigheterna mildrande, kan han i ställettilldelas varning. Åsidosätter advokat eljest de plikter som advokat som åvilarhonom, kan han meddelas varning eller erinran. Om omständigheterna i fall somsist angetts är synnerligen försvårande kan han uteslutas. Ettsärskilt straffskydd för advokattiteln ges i 17 kap. 15 § tredje stycketbrottsbalken; den som obehörigen ger sig ut för advokat döms enligt dettalagrum böter. Vägledandereglerom god advokatsed har antagits av styrelse den 18 juni1971. Reglerna är upptagna i 52 paragrafer under följande rubriker: allmännabestämmelser, advokatrörelsens organisation, avböjande och frånträdande avuppdrag, förhållandet lill klienten, förhållandet lill motparten, förhållandettill domstol, förhållandet till andra myndigheter, förhållandet tillkollegerna,förhållandet till . Normerom vad god advokatsed kräverhar vidare kommit till uttryck i bl. a. avgöranden av samfundets styrelse ochdisciplinnämnd. Avgöranden i disciplinnämnden refereras i förSveriges advokatsamfund. beslöt om en genomgripandereform av samhällets rättshjälp. Reformen regleras främst i rätlshjälpslagen(1972:429), som trädde i kraft . Enligträttshjälpssystemet kan rättshjälp i princip lämnas var och en i varie rättsligangelägenhet, där behov av bistånd föreligger, oavsett om angelägen- JuU 1979/80:12 3 hetenskall behandlas vid domstol eller vid annan myndighet eller om den inte allsskall prövas av myndighet. Lagen skiljer mellan fyra slag av rättshjälp,nämligen allmän rättshjälp, rättshjälp åt misstänkt i brottmål, rättshjälpgenom offentligt biträde samt rådgivning. Allmänrättshjälp kan lämnas i fråga om varie rättslig angelägenhet där behov avsådant bistånd föreligger, såvida inte rättshjälp skall utgå i annan form.Vissa begränsningar gäller dock. Sålunda är personer i de högre inkomsllägenauteslutna från allmän rättshjälp liksom andra juridiska personer än dödsbon.Begränsningar gäller också om den rättsliga angelägenheten eller sökandensaknar närmare anknytning till . Allmän rättshjälp utgår vidare iallmänhet inte till näringsidkare i angelägenhet som har samband mednäringsverksamheten. Den allmänna rättshjälpen innebär att staten betalarkostnaderna i ärendet, bl. a. kostnad för biträde, under förutsättning all denrättssökande själv bidrar till kostnaden efter förmåga enligt vissa normer(kostnadsbidrag). Rättshjälpåt misstänkt i brottmål innefattar bl. a. biträde av offentlig försvarare.Rättshjälp genom offentligt biträde förekommer i vissa i lagen särskilt angivnaförvaltningsärenden som rör den personliga rörelsefriheten eller den kroppsligaintegriteten. Den enskildes ekonomi saknar betydelse vid prövningen av fråganom det skall utgå rättshjälp åt misstänkt i brottmål eller rättshjälp genom offentligtbiträde. Rättshjälpkan slutligen utgå såsom rådgivning. Rådgivning innebär rätt att mötenindexreglerad avgift av f n. få göra en kortare konsultation hosadvokat eller biträdande jurist på advokatbyrå. Förtillgodoseende av allmänhetens behov av rättshjälp har inrättats 30 allmännaadvokatbyråer, vilkas advokater eller biträdande jurister lämnar rättshjälp.Rättshjälp lämnas emellertid också av advokat eller biträdande jurist videnskild advokatbyrå. Ivissa fall får även annan person lämna rättshjälp. Till biträde vid allmänrättshjälp kan sålunda i vissa fall utses även annan är jurist, t. ex. enombudsman hos partsorganisation på hyresmarknaden om det gäller en hyrestvist.Även för förordnande av biträde då det är fråga om rättshjälp genom offentligtbiträde saknas speciella behörighetskrav. Här kan i vissa fall lill biträdeförordnas annan än jurist, t. ex. en välutbildad och erfaren socialarbetare.Och i brottmål kan undantagsvis annan jurist än advokat förordnas tilloffentlig försvarare, t. ex. en erfaren förbundsjurist som föreslagits tilluppdraget av en medlem i etl fackligt förbund. I samtliga fall skallförordnandet föregås av en prövning av biträdets lämplighet. (Se JuU 1972:12 s.40 ff och 1973:1 s. 36 f.) Deadministrativa uppgifterna på rättshjälpsområdet sköts regionalt av särskildarättshjälpsnämnder. Det finns f n. sex sådana nämnder, nämligen i ,, , , och . För tillsyn över verksamhetenvid rättshjälpsnämnder och allmänna advokatbyråer och för samordning avuppgifterna inom rättshjälpsområdet finns en centralmyn- 1* 1979/80. JuU 1979/80:12 4 dighet.Som sådan fungerar . Beslutsom rör allmän rättshjälp meddelas i regel av rättshjälpsnämnd. Fråga omersättning till biträde i mål eller ärende vid allmän domstol prövas dock avdomstolen. Även beslut som rör rättshjälp åt misstänkt i brottmål meddelas avden domstol som handlägger själva målet. Beslut angående rättshjälp genomoffentligt biträde meddelas däremot alltid av rättshjälps-nämnd. Beslutsom meddelats av rättshjälpsnämnd kan överklagas till centralmyndigheten ochprövas där av en särskild besvärsnämnd. Allmän domstols beslut röranderättshjälp överklagas till högre rätt enligt bestämmelserna i . Underföregående beslutades vissa ändringar i rättshjälpssysle-met vilkaträder i kraft (prop. 1978/79:90, JuU 30. rskr 268). gäller en förenklad ordning förrättegången i dispositiva tvistemål, om värdet av vad som yrkas inte överstigerett halvt basbelopp. Regleringen härom ges i lagen (1974:8) om rättegången itvistemål om mindre värden (småmålslagen). Syftet med småmålslagen var attförbättra den enskildes rättsskydd främst genom att nedbringa parternaskostnader i rättegångar om mindre värden och genom att ändra förfarandet så attdet blir möjligt för den enskilde att själv, utan juridiskt biträde, föra sintalan. Sålunda skall domstolen lämna part i sådant mål lämpliga anvisningar omvad han har alt iaktta för att la lill vara sin rätt samt vägleda parterna vidtalans utförande (prop. 1973:87, JuU 36, rskr 319). Andraformer av juridiskt biträde Vid sidan av de slag av biträde i rättsligaangelägenheter som aktualiserats i motionen och de som berörts i det föregåendeerbjuds allmänheten rättsligt bistånd i en rad skiftande former. Inte sällaningår juridisk rådgivning som etl led i annan näringsverksamhet. Det sagdagäller t. ex. revisorer, bokförings-,begravnings-ochdeklarationsbyråersamtfastighetsmäklare. Juridisk rådgivningförekommer också inom olika intresse- och branschorganisationer, t. ex. inomfackföreningar och hyresgästföreningar. Hit hör också den juridiskarådgivningsverksamhet som förekommer inom bankväsendet. mån det i dessa sammanhang är fråga om verksamhet som ombud i rättegångsker enligt 12 kap. 2 § en prövning av ombudels lämplighet.Som förut nämnts sker också en lämplighetsprövning vid förordnande av biträdeinom rättshjälpslagstiftningens ram. JuU 1979/80:12 5 Näringsrättsligreglering m. m. Marknadsföringslagen (1975:1418) ger möjlighet tillvitesingripande mot förfarande vid marknadsföring av tjänst som strider mot godaffärssed eller på annat sätt är otillböriigt. Vitesåläggande enligtmarknadsföringslagen kan också gälla otillräcklig information. Firmalagen(1974:156) erbjuder möjlighet atl ingripa med vitesförbud mot användande avfirma eller annat kännetecken som strider mot goda seder eller allmän ordningeller är vilseledande. Somförut nämnts ges ett särskilt straffskydd för benämningen advokat i 12 kap. 15§ . En särskild slrafföestämmelse finns också mot användning avbenämningen rättshjälp på sätt som är ägnat atl leda till förväxling medverksamhet vid advokatbyrå enligt rätlshjälpslagen (51 § denna lag). Sammaparagraf vänder sig också mot obehörigt användande av benämningen allmänadvokatbyrå eller uttryck som är ägnat att leda till förväxling därmed.Begagnande av vilseledande firma kan i vissa situationer också vara strafföartsom bedrägeri eller liknande brott. Utövervad nu sagts präglas lagstiftningen på området av grundsatsen attnäringsverksamheten här i landet försvensk medborgare och svensk juridiskperson är i princip fri. I samband med behandlingen av förslagettill rättshjälpslag m. m. övervägde utskottet en motion som kritiserade detförhållandet att personer som inte har några juridiska kvalifikationer inte såsällan innehar och driver juridisk byrå. Benämningen juridisk byrå var enligtmotionären för många vilseledande och gav association till juridisk sakkunskapsamtidigt som man kunde få uppfattningen att det var fråga om advokatbyrå.Motionären fann det angeläget atl bestämmelser tillskapades, som medfördeskyldighet för den som driver juridisk byrå att antingen själv inneha juridiskkompetens eller lill byrån knyta person med sådan kompetens. Med hänsyn härtillhemställdes i motionen att hos Kungl. Maj:t skulle anhålla omutarbetande av bestämmelser angående rätten att driva verksamhet underbeteckningen juridisk byrå. Utskottetfann att motionären riktade uppmärksamheten på en mindre tillfredsställandeföreteelse inom det svenska rättslivet. Utskottet uttalade vidare att detsjälvklart är angeläget att den rättssökande allmänheten inte genom illojalaförfaranden förleds att i rättssaker anlita biträde utan erforderiigakunskaper, till äventyrs mot oskäliga kostnader. Beträffande de medel som stårtill buds för ingripande mot sådana förfaranden som avsågs i motionen hänvisadeutskottet till marknadsförings- och firmalagstiftningen samt till tillämpligastraffstadganden. Utskottet konstaterade också att genomförandet avrättshjälpsreformen torde få till följd att utrymmet för JuU 1979/80:12 6 sådanajuridiska byråer som avsågs i motionen blir mindre som allmänhetensinsikterom befintliga möjligheter till kvalificerad rättshjälp blir större.Enligt utskottets bedömning syntes emellertid - trots de möjligheter tillingripande som står till buds - åtskilliga fall kunna förekomma då merverkningsfulla åtgärder erfordrades för alt stävja sådana förfaranden sommotionären vände sig mot. Frågan om sådana åtgärder borde därför enligtutskottets mening närmare övervägas inom Kungl. och förslag iämnet föreläggas i lämpligt sammanhang. Vad utskottet anförde gavsKungl. Maj:l till känna (JuU 1972:12 s. 45 f, rskr 205). tillkallades sakkunniga för en översyn avreklamationsförfarandet i konsumenttvister m. m. (reklamationsutredningen). Isitt avlämnade belänkande (SOU 1978:40) Tvistlösning på konsumentområdetberör utredningen bl. a. verksamhei i fråga omanmälningar mot vissa tjänster som tillhandahålls allmänheten. 1detta sammanhang uttalar utredningen att ärenden rörande advokattjänster börvara undantagna från reklamationsnämndens kompetensområde, framför allt medhänsyn till den tillsyn som utövas av . Annorlundaförhåller det sig enligt utredningen när juridiska uppdrag utförs av annan änadvokat. I sådana fall saknas tillsynsorgan. Utredningen nämner att frånallmänna reklamalionsnämndens sida har framhållits att anmärkningar motjuridiska byråer av olika slag inte är sällsynta. Utredningen anser bl. a. motdenna bakgrund att reklamationsnämnden bör vara oförhindrad att pröva klagomålsom gäller juridiska uppdrag när konsumentens motpart är annan än ledamot avSveriges advokatsamfund. understryker emellertid utredningen atl deti dessa fall torde vara svårt att objektivt bedöma tjänstenskvalitet samt att saken inte sällan torde vara sådan att etl ställningstagandekräver omfattande utredning. 1 dessa och liknande fall bör reklamationsnämndenenligt utredningen avböja att pröva ärendet. Inom regeringens kansli pågår f n. arbete med enproposition grundad på utredningens förslag. Rapportav en arbetsgrupp under ledning av tillsatte en arbetsgruppmed uppgift att mot bakgrund av den konsumenipolitiska utvecklingen bedöma ivilken utsträckning och i vilken form auktorisation av näringsidkare böranvändas som medel att förbättra konsumenternas situation. Resultatet avarbetet redovisades i en rapport (Rapport 1978:8-01) Auktorisationoch JuU 1979/80:12 7 Arbetsgruppenfann alt det saknas skäl att frångå den i förhärskande,restriktiva synen på auktorisation. Saken kan ställa sig delvis annorlunda näråtgärder bedöms erforderliga lill säkerställande av trygghet till liv, hälsa,säkerhet och personlig integritet samt större ekonomiska värden för denenskilde. I första hand bör man emellertid enligt arbetsgruppen undersöka ominte andra, från etableringskonirollerande synpunkt mjukare system kan gekonsumenterna tillräckligt ekonomiskt skydd. Bland de olika alternativaåtgärder som kan komma i fråga nämner arbetsgruppen, utan egetställningstagande, bl. a. en utvidgning av 4 § marknadsföringslagen till attäven avse konsumenttjänster. Som ett annat alternativ för arbetsgruppen framtanken på att ge särskilt misskötsamma näringsidkare näringsförbud för viss lideller tills vidare. Ettsådant förbud skulle enligt arbetsgruppen kunna meddelas av marknadsdomstolenpå talan av konsumentombudsmannen och kunna riktas mot näringsidkare som utövatverksamheten på ett från konsumentsynpunkt uppenbart otillbörligt sätt.Arbetsgruppen anmärker att förslaget förutsätter ett fortsatt, i princip fritttillträde till näringen i fråga och sålunda saknar motsvarighet till detgenerella näringsförbud för alla utomstående som knyter sig till obligatoriskaauktorisationssyslem. Härskall tilläggas att i skilda sammanhang förordat att institutetnäringsförbud införs på konsumenttjänsternas område för att ge möjlighet attstoppa uppenbart oseriösa näringsidkares fortsatta verksamhet. Så skedde t. ex.i skrivelse till regeringen i samband med att arbetsgruppens rapportöveriämnades. Rapporten övervägs f. n.inom regeringens kansli. Den tillkallade konsumentljänstutredningen,som haft i uppdrag att göra en utredning angående lagstiftning omkonsumentskydd, avlämnade betänkandet (SOU 1979:36) Konsumenttjänstlag. Ibetänkandet föreslås regler rörande avtal om arbete på lös sak och avtal omarbete på fast egendom, medan t. ex. sådana tjänster som juridisk rådgivninglämnas utanför. Utredningen anför bl. Utgångspunkten för den marknadsrättsligalagstiftningen är den omfattande näringsfrihet som råder i . Sedan dengamla näringsfrihetsförordningen upphävts gäller såsom en okodifieradrättsprincip, att all näringsutövning är tillåten för svenska medborgare ochjuridiska personer såvida annat inte är uttryckligen stadgat. Särskilttillstånd fordras alltså normalt inte. Inskränkningar i denna rörelsefrihetuppfattas i i allmänhet som olämpliga konkurrensbegränsningar, som lättleder till utvecklingshämman-de stelhet och tendenser till högre prisnivå ochdärigenom till nackdelar inte minsl för konsumenterna. Å andra sidan påkallarkonsumentintresset skydd mot mindre nogräknade affärsmetoder och motnäringsidkare som brister i JuU 1979/80:12 8 kompetenseller ansvarstagande, särskilt på områden där hälso- eller säkerhetsriskereller andra speciella risker föreligger. Också andra hänsyn gör sig gällandeoch har påkallat särskilda föreskrifter angående näringsverksamhetsbedrivande, t. ex. ordnings- och arbetarskyddshänsyn samt, i vissa fall, merövergripande näringspolitiska överväganden. föreslår i betänkandetatt frågan om möjligheten att meddela näringsförbud mot uppenbart oseriösanäringsidkare utreds generellt. I detta hänseende uttalar utredningen närmareföljande. Enligt utredningens mening utgör förekomsten ivissa konsumenttjänst-branscher av en "bottensats" av uppenbartoseriösa näringsidkare ett konsumentproblem som det gäller att komma till rättamed, bl. a. för att säkerställa atl den föreslagna konsumenttjänstlagen förönskvärt genomslag på fältet. Metoden att med bibehållen etableringsfrihetrikta åtgärder direkt mot de näringsidkare som så atl säga missbrukarnäringsfriheten har från både konsument- och konkurrenssynpunkt väsentligafördelar framför etl auktorisationssyslem. Utredningen förordar därför att ensärskild utredning om införande av ett näringsförbudsinstitut kommer lillstånd. Denna utredning torde dock inte böra begränsas till att avsekonsumenttjänster utan bör i vart fall avse hela konsumentområdet. Uppenbartoseriös näringsverksamhet är emellertid ett generellt problem, som inte barayttrar sig i åsidosättande av konsumentskyddets krav eller i eventuelltkonkursmissbruk utan som lika väl tar sig uttryck i åsidosättande av annanlagstiftning, t. ex. angående skatteuppbörd eller arbetarskydd. Övervägandeskäl talar därför enligt utredningens mening för att frågan om införande avmöjlighet att meddela näringsförbud mot uppenbart oseriösa näringsidkare utredsgenerellt. Betänkandetremissbehandlas f n. Utskottet har inhämtat remissyttranden övermoiionen från jusiitiekanslern, , brottsförebyggande rådet,, , hovrätten över ochBlekinge, och tingsrätter, konsumentljänstutredningen,, och . Motionsförslagethar fått ett blandat mottagande. I mer eller mindre tillstyrkande riktninguttalar sig jusiitiekanslern, brottsförebyggande rådet,, , konsumentljänstutredningen,och . ,hovrätten, tingsrätterna och domareförbundet avstyrker bifajl till motioneneller uttalar sig i avstyrkande riktning. Justitiekanslern() anser att det skulle vara att gå alldeles för långt om man, som motionärentycks vilja göra, skulle införa bestämmelser som innebär generellt förbud fördem som inte äger viss dokumenterad juridisk kompetens att utöva juridiskserviceverksamhet. Den som vill vara säker på att det biträde han anlitarbesitter dokumenterad kompetens har enligt JK JuU 1979/80:12 9 möjlighetenatt vända sig till advokat. Efteratt ha berört den moderna lagstiftningen till stärkande av konsumenternasrättsskydd liksom konsumentljänstuiredningens betänkande uttalar JK att handelar motionärens uppfattning att skyddet för dem som anlitar juridiska byråerav avsett slag är otillfredsställande. Vad som i första hand bör prövas för attkomma till rätta med olägenheterna är enligt JK:s mening någon form avkonsumentskyddslagstiftning. JK pekar också på att det föreligger ettinformationsbehov, som har anknytning till rättshjälpssystemet. anför bl.a. följande. Även när det gäller bedrivandet av juridiskverksamhet råder näringsfrihet med etl frivilligt auktorisalionsförfarande föradvokater. var tillgången på advokater och biträdande jurister påadvokatbyrå inte tillräcklig i vissa delar av landet. Genom inrättandet av deallmänna advokatbyråerna har emellertid tillgången på kvalificerade juristeröver hela landet garanterats. Rättshjälpslagen innebär all de fiesta människorkan erhålla hjälp av dessa kvalificerade jurister för en rimlig avgift. Genominförandet av lagen (1974:8) om rättegången i tvistemål om mindre värden(småmålslagen) kan dessutom alla människor kostnadsfritt vid domstol erhållaviss juridisk service i tvister som rör ett mindre belopp, högst6 . Att en del människor ändå söker sig till den kategori av juridiskabyråer som motionen tar sikte på beror säkerligen på att de saknar kännedom omvad rättshjälpslagen och småmålslagen innebär. De tror atl de hos dessa byråerkan få juridisk hjälp till en lägre kostnad än hos advokat. Sompåpekas i motionen sker en lämplighetsprövning av personer som uppträder införrätta eller önskar förordnande som biträde enligt rättshjälpslagen. 1 och meddenna lämplighetsprövning är de arbetsuppgifter som ifrågasatta juridiskabyråer kan åta sig begränsade. har den uppfattningen att antaletsådana juridiska byråer inte är stort. Att under sådana förhållanden göraundantag från principen om näringsfrihet och införa någon form aveiableringskontroll med åtföljande byråkrati torde inte vara försvarligt. Enligt mening kan man komma tillrätta med eventuella missförhållanden genom information om den möjlighet tillkvalificerad juridisk hjälp som rätlshjälpslagen och småmålslagen innebär. Detär enligt därvid angeläget att informationen på ett bättre sättän f n. når ut lill allmänheten. uppger att man inom verkethåller på att utarbeta ett sådant informationsmaterial. () understryker att det bland dem som driver juridiska byråer och somav olika skäl står utanför finns många skickliga ochansvarskännande yrkesutövare. Men står det enligt BRÅ klart atl detockså finns en del mindre nogräknade personer som verkar på detta fält.Särskilt otillfredsställande anser BRÅ vara att inget hindrar den somuteslutils ur att fortsätta sin verksamhet i oförändrad skalaoch med en inriktning som inte är förenlig med de krav som gäller föradvokalverksamhel. JuU 1979/80:12 10 BRÅ vill i detta sammanhang peka på en annan aspektän vad som direkt rör hänsynen till konsumenten. Det är nämligen enligt BRÅ:sbedömning sannolikt att åtskilligt av sådan rådgivningsverksamhet, som uppgesha förekommit i samband med organiserad och ekonomisk brottslighet, kanhärledas till okontrollerade verksamhetsformer av det slag som motionen tarsikte på. Denna sida av problemet är från samhällets synpunkt allvarlig. Vidare anför BRÅ bl.