bet · G301LU18 · 1979-12-31 00:00:00 — Sammanfattningsvis anser utskottet att det föreligger ettuppenbart behov av iindrade regler på konsumentförsäkringsområdel, något somutskottet för övrigt konstaterade med anledning av en motion (LU1974:22). Som berörts i motionen 82 har under remissbehandlingenförordats alt en lagändring skall anstå i avvaktan på den allmänna översynen avFAL. Denna uppfattning kan utskottet inte dela. Försäkringsrättskommitténsarbete avser hela försäkringsavtalsrätten. De återstående delarna av utredningsuppdragetär omfattande och innefattar problem av komplicerad beskaffenhet.Slutresultatet av arbetet kan därför dröja . Även om det i och för sigär förenat med vissa nackdelar att konsumentförsäkringarna bryts ut till ensärskild lagstiftning anser utskottet att behovet av ett förbättratkonsumentskydd på försäkringsområdet är så starkt att en reform inte bör uppskjutas.I anslutning härtill vill utskottet erinra om att metoden att genomföra storalagstiftningsprojekt etappvis inte är ny utan ofta tillämpats på olikarättsområden. En av nackdelarna med en lag om konsumentförsäkringar ärgivetvis att småföretagare och andra utsatta grupper av försäkringstagare intefår sitt behov av skydd tillgodosett. Avgränsningen av lagenstillämpningsområde till försäkringar som tecknas av enskild konsument kan ocksåge upphov till gränsdragningsproblem i vissa fall. särskilt när det gällermotorfordons- och båtförsäkringar. Ett exempel härpå är när enmotorfordonsförsäkring gäller ett fordon som används både privat och inäringsverksamhet. Dessa nackdelar ulgör emellertid inte hinder för att deenskilda konsumenternas ställning nu förbättras. Skyddsbehovet hos andrautsatta grupper av försäkringstagare får beaktas under det fortsallareformarbetet. Utskottet vill understryka vikten av att så också sker. Det kanvidare framhållas att konsumentförsäkringslagen i praktiken kan komma attmedföra ett bättre skydd också för andra försäkringstagare än konsumenter.Försäkringsbolagen torde sålunda vara oförhindrade all tillämpakonsumentförsäkringslagen även på andra försäkringstagare än enskild konsument,åtminstone närdet är fråga om försäkringar som inte endast förekommer inäringsverksamhet. Enligt utskottets mening kan det antas attförsäkringsgivarna av praktiska skäl kommer att i viss utsträckning utnyttjadenna möjlighet. Det finns vidare anledning förvänta alt det synsätt som präglarkonsumentförsäkringslagen även eljest kommer att färga av sig på bolagenspraxis i fråga om andra försäkringsformer. LU1979/80:18 25 Utskottet övergår härefter tillfrågan om det nordiska lagsamarbetet. 1 likhet med motionärerna anser utskottetdet angeläget att den rättslikhet som uppnåtts på olika områden i störstamöjliga utsträckning bevaras och att man strävar efler att utvecklalagsamarbetet och harmonisera rättssystemen på de områden där förutsättningarnahärför är goda. har också genom den s. k. Helsingforsöverenskommelsenförbundit sig att fortsätta lagsamarbetet i syfte att uppnå största möjligaöverensstämmelse på privaträttens område. Som utskottet framhöll i samband med1973 års reform på äktenskapsrättens område (se LU 1973:20, s. 70) får dockönskemålet om rättslikhet inte vara ett självändamål. Ett krav på att man inomvarje enskilt rättsområde skall försöka skapa eller bibehålla en nära nogfullständig rättslikhet skulle nämligen kunna innebära att en fortsattsamhällsutveckling betydligt försenas. Även om de nordiska länderna har enlikartad utveckling och i stort sett nås av samma problem händer det intesällan att problemen blir aktuella . Vad som i ett ellerflera av länderna kan upplevas som ett angeläget reformkrav kan i övriga länderfå stå tillbaka för andra probleni som för dem är viktigare. Om i varje enskildfråga, där nordiskt lagsamarbete förekommer, samtliga nordiska länder skullevänta på det land där frågan sist blir aktuell, skulle det enligt utskottetsmening kunna leda till ett reformstopp. Inom varje ämnesområde måste därförönskemålet om att skapa en ökad nordisk rättsgemenskap vägas mot möjligheternaalt i sak och inom rimlig tid genomföra en önskad reform i nordiskt samarbete. Vad särskilt gäller lagsamarbetet på försäkringsområdethade det enligt utskottets mening självfallet varit värdefullt om den uppnåddarättslikheten kunnat bevaras. Några överenskommelser härvidlag har emellertidinte kunnat uppnås trots att försäkringsrättskommittén under sitt arbete hållitflera överläggningar med de motsvarande kommittéerna i de andra nordiskaländerna. Av propositionen framgår vidare att fortlöpande kontakter hållitsmellan justitiedepartementen i de nordiska länderna under lagstiftningsärendetsberedning i . Enligt vad utskottet inhämtat harlagstiftningssamarbetel på bl. a. försäkringsområdet också diskuterats så sentsom vid ett sammanträde i är mellan juridiska utskottoch medlemsländernas justitieministrar. Beträffande reformarbetet i övriga nordiska länder kannämnas att några förslag till särskild konsumentförsäkringslag inte lagts frami något av länderna. I synes arbetet närmast vara inriktat på att förslagtill en helt ny försäkringsavtalslag, innefattande eventuella regler till skyddför konsumenter, skall läggas fram i ett sammanhang. Arbetet härmed komplicerasav alt hänsyn måste tas till harmoniseringssträvanden inom EG. Inte heller iNorge är arbetet inriktat på en särskild konsumentförsäkringslag. Vadslutligen gäller synes man där ännu inte ha bestämt sig för omkonsumentförsäkringsregler skall tas in i en särskild lag eller arbetas in i enny försäkringsavtalslag. Med hänsyntill det anförda och till vad utskottet tidigare anfört angående LU1979/80:18 26 angelägenheten av alt de enskilda försäkringslagarnasställning förbättras anser utskottet det försvarligt att den nu föreslagnadelreformen på försäkringsområdet genomförs. Några försök från utskottets sidai enlighet med önskemålen i motionen 63 att få till stånd en nordisk samordningsynes i sakernas nuvarande läge inte fruktbart. Utskottet vill i dettasammanhang också framhålla att den nu aktuella etappen av reformarbetetvisserligen berör mycket vanliga typer av försäkringar, men att de väsentligadelarna av reformarbetet ännu inle slutförts. I propositionen framhållerdepartementschefen att det är angeläget att det fortsatta lagstiftningsarbetetpå försäkringsrättens område bedrivs i nära samarbete med de andra länderna.Utskottet delar denna uppfattning och vill i likhet med departementschefenunderstryka att det är ett väsentligt intresse att man så långt möjligtåterställer enhetligheten i den nordiska försäkringslagstiftningen i sambandmed att översynen av denna lagstiftning slutförs. Utskottets i detta avsnitt gjorda ställningstagandeninnebär att utskottet inte kan ansluta sig till de uttalanden som gjorts imotionen 82 angående lämpligheten av den föreslagna delreformen. Motionenavstyrks alltså i denna del. Utskottet avstyrker också bifall lill motionen 63. Kostnadskonsekvenser m. m. Som berörts i föregående avsnittifrågasätts i motionen 82 huruvida förslaget till konsumentförsäkringslag iverkligheten tillgodoser konsumenternas intressen. De invändningar somhärvidlag förs fram riktar sig i huvudsak mot de nya förutsättningarna för attden försäkrade skall få ersättning vid försäkringsfall då han åsidosatt sinaförpliktelser mot försäkringsgivaren. Försäkringstagarens huvudförpliktelse enligtförsäkringsvillkoren är att betala till försäkringsbolaget. Han haremellertid normalt också flera andra skyldigheter mot bolaget.Sammanfattningsvis kallas de vanligen försäkringstagarens biförpliktelser.Sådana skyldigheter kan åvila även annan än försäkringstagaren som har rätttill ersättning från försäkringen. Till biförpliktelserna hör försäkringstagarens skyldighetatt när försäkringen tecknas lämna korrekta uppgifter om sådana förhållandensom försäkringsbolaget behöver veta för att meddela försäkringen (försäkringstagarenss. k. upplysningsplikt). kan vidare den försäkrade ha enfortlöpande skyldighet att upplysa bolaget om vissa förhållanden som medför attrisken för skada har ökat (s. k. fareökning). Han får inte heller åsidosättasådana säkerhetsföreskrifter (t. ex. att ha föreskrivna läs) som kan ha tagitsin i försäkringsvillkoren. När ett försäkringsfall är förestående eller harinträffat måste han vidta de åtgärder som behövs för att avvärja eller begränsaskada (s. k. räddningsplikt). Sedan ett försäkringsfall har inträffat skall hanpå olika sätt underlätta skaderegleringen och lämna korrekta uppgifter omförhållanden som har betydelse för LU1979/80:18 27 Även andra biförpliktelser kanförekomma. Till reglerna om biförpliktelser räknas ofta också de som röruppsåtligt och oaktsamt orsakande av försäkringsfallet. FAL innehåller ett flertal regler om biförpliktelser. Ivissa avseenden, t. ex. beträffande försäkringstagarens upplysningsplikt, ärbestämmelserna gemensamma för alla försäkringsformer. Åtskilligabiförpliktelser regleras dock olika allt efter försäkringsformen. Särskildabiförpliktelser kan också följa av villkoren i försäkringsavtalet. Påföljdenför att biförpliktelse åsidosätts är att försäkringsersättningen reduceraseller i vissa fall inte alls utgår. En förutsättning härför är dock i regel attöverträdelsen skett uppsåtligen eller av oaktsamhet. I propositionen föreslås att de nuvarande bestämmelsernaförenklas och förs samman till några få huvudregler, som tar sikte på de ikonsumentförsäkringsförhållanden mest betydelsefulla typfallen, nämligenåsidosättande av upplysningsplikt vid försäkringsavtalets ingående,överträdelser av föreskrifter enligt försäkringsvillkoren, framkallande avförsäkringsfallet och lämnande av oriktiga uppgifter vid skaderegleringen. Denya bestämmelserna har utformats så att de ger utrymme för en nyanseradbedömning av omständigheterna i varje enskilt fall och av i vilken månersättningen bör sättas ned. Till skillnad från vad som ofta gäller f. n. skallman alltså inte behöva välja mellan full ersättning eller ingen alls. För att nedsättningöver huvud taget skall kunna komma i fråga förutsätts att försäkringstagareneller annan försäkrad handlat uppsåtligen eller av oaktsamhet.Oaktsamhetskra-vet är olika i de fyra typfallen. Vid åsidosättande avuppgiftsplikten eller framkallande av försäkringsfallet krävs att oaklsamhetenej är ringa. Vid åsidosättande av förpliktelser enligt försäkringsvillkorenskall även en ringa oaktsamhet kunna föranleda nedsättning. Beträffandeoriktiga uppgifter vid skaderegleringen har däremot gränsen dragits vid grovvårdslöshet. Ett spörsmål med nära anknytning till frågorna ombiförpliktelser är hur sådana villkor skall behandlas som utåt sett framstårsom en begränsning av försäkringens omfattning, men som i verkligheten åläggerden försäkrade att handla på visst sätt. Ett exempel på sådanaomfatlningsvillkor eller ansvarsbegränsningar är villkor som innebär attförsäkringen täcker stöld ur låst lokal men inte ur olåst. Villkoret kan likaväl utformas som en säkerhetsföreskrift av innebörd att den försäkrade skall setill att försäkrad egendom förvaras i låst lokal. Ett annat exempel anförs idet remissyttrande som avgivits av Båtorganisationernas försäkringskommitté.Enligt en utvidgning av försäkringsskyddet för fritidsbåtar täckerförsäkringen båtskada även i fall då skadan inte orsakats genom haveri,grundstötning eller andra liknande händelser, dock endast under denförutsättningen att den försäkrade iakttagit aktsamhet. Om ett villkor skall betraktas som ett omfattningsvillkoreller som en biförpliktelse kan få stor betydelse. Principen beträffandeomfattningsvillkor är att försäkringen inte alls gäller, om det föreskrivnavillkoret inte är LU1979/80:18 28 Om det däremot är fråga om en biförpliktelsekommer en överträdelse av villkoret att bedömas enligt de tvingandenedsättningsreglerna i konsumentförsäkringslagen. Enligt departementschefen bör lagreglerna inte kunnasättas åt sidan endast därför att elt villkor rent formellt har utformats somett omfattningsvillkor och inte som en nedsättningsbestämmelse. Han förordardärför att överträdelser av omfattningsvillkor som i realiteten innebär enförpliktelse för den försäkrade skall bedömas enligt regeln om nedsättning vidåsidosättande av föreskrifter enligt försäkringsvillkoren. Under remissbehandlingen har särskilt från försäkringshållriktals kritik mot utformningen av nedsättningsreglerna. Det har framhållitsatt försäkringsbolagen inte får tillräckligt utrymme för att genomansvarsbegränsningar och andra villkor söka påverka de försäkrade att förebyggaskador. Vidare har gjorts gällande att förslaget öppnar alltför stort"slarvutrymme" och underlättar missbruk. Konsekvenserna av förslagetblir, har det hävdats, ökade kostnader för försäkringsbolagen som föranlederhöjningar av premienivån. Liknande synpunkter har inför utskottet framförtsfrån företrädare för försäkringsbranschen. Dessa tankegångar följs upp i motionen 82. Motionärernakritiserar att kraven på aktsamhet från den försäkrades sida inte har saltshögre och att omfattningsvillkor jämställs med biförpliktelser. Det framhållsatt nya försäkringstyper lanserats som i vissa fall uppställerlångtgående aklsamhetskrav eller innefattar preciserade förutsättningar förersättning. I gengäld har försäkringstagaren kunnat erbjudas gynnsammapremier. Enligt motionärerna skall utvecklingen ses mot bakgrund av de snabbaökningarna av försäkringspremierna . För konsumenterna kan detsåledes ofta var av större intresse att få en avgränsad försäkring till ettrimligt pris och med en rimlig självrisk än att få ett myckel vidsträcktförsäkringsskydd till ett pris som gör att många kanske avstår från försäkring.Motionärerna hänvisar till uttalanden av departementschefen om attkonsumentförsäkringslagen kan komma att leda till vissa premiehöjningar men attdessa inle blir så omfattande att någon avhålls från att teckna försäkring.Enligt motionärerna bygger bedömningen inte på någon djupare analys och det finnsdärför skäl att ifrågasätta riktigheten av den, särskilt mot bakgrund avutvecklingen på försäkringsmarknaden. Med hänsyn lill deninformationsskyldighet för försäkringsgivarna som förslaget innebär ansermotionärerna det tvivelaktigt om konsumenterna vinner något på attavtalsfriheten begränsas när det gäller nedsättning av försäkringsersättning. Utskottet vill för sin del framhålla att storleken avförsäkringspremierna har stor inverkan på de enskilda konsumenternas benägenhetatt skaffa sig ett tillfredsställande försäkringsskydd. Det ligger därför bådei konsumenternas och samhällets intresse att premienivån är rimlig. Som departementschefen framhåller har premierna för de vanliga LU1979/80:18 29 försäkringarna stigit oroväckande . Somexempel kan nämnas att - enligt vad som upplysts inför utskottel - årspremienför en ordinär hemförsäkring i stigit från år 1969till . Höjningarna av premienivån torde främst ha sinförklaring i den allmänna kostnadsutvecklingen och den kraftiga ökningen avantalet skadefall. Även försäkringsbedrägerier och annat missbruk lordeemellertid ha haft en betydande inverkan. Något underlag för en bedömning i vadmån redan den nuvarande premienivån lett till alt enskilda konsumenterinskränkt sitt försäkringsskydd saknas. Utskottet vill dock i sammanhanget pekapå att enligt uppgift har det vid stickprovsundersökningar i storstadsområdenavisat sig att av hushållen saknar hemförsäkring. Otvivefaktigtföreligger det en risk för att nya kraftiga höjningar av premienivån leder tillatt många konsumenter antingen helt avstår från sitt försäkringsskydd ellerockså medvetet underförsäkrar sig. En sådan utveckling är inte acceptabel frånsocial synpunkt. I sammanhanget bör också beaktas att det ligger iförsäkringsväsendets natur att ökade kostnader för försäkringsgivarna måsteövervältras på försäkringstagarna som kollektiv och att försäkringsbolagensmöjligheter att genom olika åtgärder begränsa verkningarna avkostnadsökningarna är förhållandevis små. Med hänsyn till det anförda anser utskottet att storhänsyn måste tas till konsekvenserna för premienivån vid en reform påkonsumentförsäkringsområdet. Också brottsförebyggande synpunkteroch önskemåletatt förebygga skador måste beaktas. Som utskottet ovan berört harskadeutvecklingen en stor inverkan på premiesättningen. Men även eljest är detett starkt samhällsintresse att försäkringsreglerna utformas så attförsäkringstagarna inte ger avkall på aktsamheten och i onödan orsakar enökning av antalet skadefall. Frän brottsförebyggande synpunkt är det vidareangeläget att försäkringsbedrägerierna motverkas liksom att försäkringstagarnahar anledning att försöka förhindra annan brottslighet genom att vidta preventivaåtgärder beträffande sin egendom. Vad särskilt gäller spörsmålet om åtgärdermot försäkringsbedrägerierna kan här nämnas att brottsförebyggande rådet (BRÅ)tagit upp denna fråga. I anslutning till det sagda finns det emellertid skäl atterinra om att även andra omständigheter än försäkringsreglernas utformning ärav betydelse i preventionshänseende. Som departementchefen framhåller kan redanrisken att tillfogas en skada ha en tillräckligt förebyggandeeffekt, trots att försäkringsersättning lämnas om skadan inträffar. Vidförsäkringsfall kan den försäkrade drabbas av förluster som inte ersätts avförsäkringen. Han får också stå för självrisken. 1 vissa fall tjänar vidarestraffrättsliga påföljder som påtryckningsmedel på den försäkrade att fullgörasina förpliktelser enligt försäkringsavtalet. Intresset att hålla nere premierna samt önskemålen attförhindra brott och uppkomsten av skador måste emellertid enligt utskottetsmening vägas mot den försäkrades intresse av att reglerna om nedsättning avförsäkringsersätt- LU1979/80:18 30 ning har en rinilig utformning. FAL medger i vissa fallatt hårda krav i fråga om aktsamhet ställs på de försäkrade när del gällerförutsättningarna för rätten till ersättning vid försäkringsfall. 1 likhet meddepartementschefen anser utskottet att de försäkrade särskilt vid svåra skadori betydande utsträckning bör ha försäkringsskydd även om de varit oaktsamma. Enuppmjukning av nedsättningsreglerna bör därför ske. Enligt utskottets mening innebär förslaget tillkonsumentförsäkringslag en rimlig avviigning mellan de olika intressen som görsig gällande. Den nya regleringen har i stor utsträckning grundats påförsäkringsbolagens praxis, vilken i många avseenden är betydligt förmånligareför försäkringstagarna än . Utskottet anser därför att de farhågorför en ökning av missbruket och skadorna, som förts fram i olika sammanhang, äröverdrivna. Vad särskilt gäller den kritik som i motionen riklats molbestämmelsen om nedsättning av försäkringsersättning vid överträdelse avsäkerhetsföreskrifter och andra försäkringsvillkor vill utskottet erinra omatt regeln utformats så att även en ringa oaktsamhet skall kunna föranledareducering av ersättningen. Som närmare framgår av propositionen (s. 72 och 148f.) kan således försäkringsbolagen även meddela uttryckliga ochpreciserade säkerhelsföreskrifier med höga aklsamhetskrav på de försäkrade ochdärigenom påverka dessa alt förekomma skador. Enligt utskottels mening fårförsäkringsbolagen också tillräckligt spelrum att utforma omfattningsvillkor.Så till vida innebär dock propositionen en begränsning av nuvarande möjligheterhärvidlag att omfattningsvillkor som i realiteten innebär åläggande av enbiförpliktelse kan komma att bedömas enligt de nya nedsättningsreglerna ochdärigenom förlora sin hittillsvarande rättsverkan att ersättning helt uteblir.Med hänsyn till att lagens tvingande regler inte bör kunna kringgås får enligtutskottets mening denna begränsning accepteras. Även i övrigt anser utskottet att erforderlig hänsyntagils till brottsförebyggande synpunkter och till önskemålet att förhindrauppkomsten av skador. Utskottet vill erinra om att BRÅ i sitt remissyttrandeöver kommittéförslaget särskilt betonat vikten av preventionsintressel ochfunnit att detta får anses tillgodosett. Som BRÅ också framhållit blir del dockförst genom utformningen och tillämpningen av försäkringsvillkoren möjligt attbedöma vilka effekter förslaget kan få från denna utgångspunkt. Osäkerheten angående förslagets effekter påskadeutvecklingen gör det självfallet svårt att bedöma konsekvenserna förpremienivån. Någon närmare analys av förslagets verkningar i fråga ompremiekostnaderna görs inte i propositionen. Enligt departementschefensbedömning bör dock premiehöjningen bli så begränsad att den knappast kommer attresultera i något bortfall av försäkringar eller annars få några allvarligaföljder. Inför utskottet har företrädare för departementet uppgivit attberäkningar under propositionsarbetet givit vid handen att premiehöjningen kanväntas bli högst . Från försäkringshåll har däremot hävdats attkonsument- LU1979/80:18 31 försäkringslagen kommer att medföra sådana ökade kostnaderatt premierna måste höjas med , varav 20 procentsomen direkt följdav de nya nedsättningsreglerna. Enligt utskottets mening är det beklagligt att någotunderlag för en bedömning av förslagets konsekvenser i premiehänseende intelämnats varken i propositionen eller från försäkringshåll. Att en höjning avpremierna blir ofrånkomlig står klart. Såvitt utskottet kan bedöma torde emellertiddenna höjning, även om den skulle komma att något överstiga vad som antagitsinom , inte behöva leda lill några mera allvarligaföljder. Med hänsyn till vikten av att premienivån hålls på en rimlig nivåförutsätter utskottel att regeringen med uppmärksamhet följer utvecklingen ochlar de initiativ som kan bli erforderliga om den nya lagen för med sig sådanaökningar av premiekostnaderna att konsumenter avstår från sittförsäkringsskydd. Sammanfattningsvis anser utskottet således att varkenverkningarna på premienivån eller preventionsintressel lägger några hinder ivägen för att de föreslagna nedsättningsreglerna genomförs. Utskottettillstyrker därför propositionen i denna del och avstyrker bifall till motionen82. I samband med utskottsbehandlingenav propositionen har från försäkringshåll framförts farhågor för altbestämmelserna om förnyelse av försäkring i vissa fall kan ge upphov tillpraktiska problem. De nya reglerna innebär att en försäkring förnyas vid försäkringstidensutgång, såvida inle uppsägning sker från försäkringsbolaget ellerförsäkringstagaren. Har försäkringstagaren tecknat en motsvarande försäkringhos annat bolag krävs dock inte någon uppsägning för att försäkringen skallupphöra. Från försäkringshåll har det gjorts gällande att problemen skullekunna undvikas om försäkringstagarna hade skyldighet att anmäla byte avförsäkringsbolag till sitt tidigare bolag och önskemål har framförts om all enosanktionerad regel med denna innebörd förs in i lagen. Utskottet har i och för sig förståelse för de problem somkan uppstå för försäkringsbolagen till följd av de nya reglerna. mening torde emellertid en anmaning i samband med premieavin om attbolagsbyte bör anmälas ha betydligt större effekt på försäkringstagaren än denföreslagna bestämmelsen. Med hänsyn till att lagtexten inte i onödan bör tyngasmed detaljbestämmelser kan utskottet inte tillgodose önskemålet. Utskottet villemellertid understryka vikten av all försäkringsbolagen utnyttjar möjlighetenatt i premieavierna ta in en anmaning till försäkringstagarna att anmäla byteav försäkringsbolag. Konsumentförsäkringslagen ger försäkringstagarna rätt atti vissa fall föra talan vid domstol mot försäkringsbolagens beslut. Närmarebestämmelser härom finns i 41 och 42 §§. Enligt 41 S kan konsument påkalladomstols LU1979/80:18 32 prövning av beslut varigenom försäkringsbolag vägrat honomteckna försäkring och i 42 § ges regler om domstols prövning närförsäkringsbolag sagt upp en försäkring. Talan som avses i 41 S skall väckasinom en månad från den dag då försäkringsbolaget meddelade konsumenten sittbeslut och angav skälen för beslutet samt erinrade konsumenten vad han skalliaktta om han vill få beslutet prövat. Även enligt 42 § är klagotiden begränsadtill en månad.