bet · G301JuU26 · 1979-12-31 00:00:00 — betänkande 1979/80:26 med anledning av propositionen 1979/80:66 med förslag tilllag om ändring i (häleri m. Propositionen m. m. 1 propositionen 1979/80:66 harregeringen () efter hörande av lagrådet föreslagitriksdagen att anta ett i propositionen framlagt förslag till lag om ändring ibrottsbalken. Rörande propositionens huvudsakliga innehåll hänvisarutskottet till vad som anförs nedan under rubriken . I samband med propositionen behandlar utskottet den underden allmänna motionstiden väckta motionen 1979/80:274 av m. (s), vari yrkas att hos regeringen begär förslag till sådan lag omgodlrosförvärv av lösöre alt den ursprungliga ägaren får starkare skyddsamtidigt som häleri försvåras. Rörande motionsmotiveringen hänvisar utskoitet till vadsom anförs nedan under rubriken . har avgett yttrande över motionen. Yttrandetfogas som bilaga till betänkandet. Det vidpropositionen fogade lagförslaget är av följande lydelse. Lag om ändring i Härigenom föreskrivs att 3 kap. 11§ och 9 kap. 6 och 7 §§ skall ha nedan angivna lydelse. 3 kap. 11 §' Misshandel, som ej är grov och somicke förövats å allmän plats, eller försök eller förberedelse lill sådant brottmå åtalas av åklagare allenast om målsägande angiver brottet till åtal ellerock åtal finnes påkallat ur allmän synpunkt. Vållande till kroppsskada eller sjukdom må, om brottet ej är grovt, åtalas av åklagare endast om målsägande angiver brottet till åtal och åtal finnes påkallat ur allmän synpunkt. Vållande till kroppsskada eller sjukdom må, om brottet ejär grovt, åtalas av åklagare endast om målsäganden angiver brottet lill åtaleller liar åsamkats skadan etter sjukdomen i verksamhet som arbetstagare ochåtal finnes påkallat ur allmän synpunkt. Den som köper något, som är frånhänt annan genom brott,eller tillgodogör sig det eller eljest därmed tager befattning ägnad allförsvåra dess återställande, dömes för häleri till fängelse i högst två åreller, om gärningen är ringa, till böter eller fängelse i högst sex månader.Delsamma skall gälla, om någon bereder sig otillbörlig av annansbrottsliga förvärv, så ock om någon genom krav, överlåtelse eller på annatdylikt sätt hävdar genom brott tillkommen fordran. Är brottet grovt, dömes lill fängelse, lägst sex månaderoch högst . Förhäleri dömes likaledes den som i näringsverksamhet etter såsom led i enverksamhet, som bedrlves vane-niä.isigt etter annars i större omfattning,förvärvar eller, på säti som är ägnat atl försvåra ett återställande, mottagernågot som skäligen kan antagas vara frånhänt annan genom brott. Är brottsom anges i första etter andra stycket grovt, dömes lill fängelse, lägst sexmånader och högst . 'Senaste lydelse 1974:596. JuU1979/80:26 3 Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse 7§ Om gärningsmannen i fall som i 6 § Om gärningsmannen i fall som i 6 § sägs icke insåg men hade skälig första stycket sägs icke insåg men anledning antaga att brott förelåg, hade skälig anledning antaga alt dömes för häleriförseelse till brott förelåg, dömes för häleri- böter eller fängelse i högst sex måna- förseelse till böter eller fängelse i der. Förhäleriförseelse skall ock dömas. om den, som på sätt i 6§ första stycket sägs medverkat vid del brott varigenom egendomen frånhändes annan, ej insåg men hade skälig anledning antaga att brott förövades. Förhäleriförseelse skall ock dömas, om den, som på sätt i 6 § sägs medverkat viddet brott varigenom egendomen frånhändes annan, ej insåg men hade skäliganledning antaga att brott förövades. Denna lag träder i kraft . Inom ramen för den översyn avlagstiftningen mot den organiserade och den ekonomiska brottsligheten som pågårinom brottsförebyggande rådet (BRÅ) lade en arbetsgrupp frampromemorian (BRÅ PM 1978:1) Sakhäleri m. m. I promemorian föreslogslagstiftning i syfte att försvåra avsättningen av stöldgods. Vidare lade ensärskild handläggare inom BRÅ fram en promemoria (BRÅ PM1978:7) Åtalsprövning vid vållande till kroppsskada m. m. I promemorianföreslogs upphävande av kravet på angivelse från målsäganden för åtal vidvållande till kroppsskada eller sjukdom som inte är grovt brott. De bådapromemoriorna har remissbehandlats av och ligger tillgrund för de förslag till lagändringar som läggs fram i propositionen. Bestämmelser om ansvar för hälerioch häleriförseelse finns i 9 kap. 6 och 7 §§ (BrB). För hälerikan den dömas som köper något, som är frånhänt annan genom brott, eller somtillgodogör sig egendomen eller annars tar befattning med den som är ägnad allförsvära dess återställande. Detsamma gäller den som bereder sig otillbörligvinning av annans brottsliga förvärv eller som genom krav, överlåtelse eller påannat dylikt sätt hävdar genom brotl tillkommen fordran. Straffet kan uppgåtill fängelse i högst två JuU1979/80:26 4 år eller, om gärningen är ringa, till böter eller fängelsei högst . Om brottet är grovt skall straffet bestämmas tillfängelse, lägst och högst . Om gärningsmannen inte insåg menhade skälig anledning anta att egendomen frånhänts annan genom brotl kan handömas för häleriförseelse till böter eller fängelse . Straffbestämmelserna om häleri och häleriförseelseförutsätter att egendom har frånhänts annan genom brott. Denna förutsättning-kravet på s. k. styrkt förbrott - innebär att åklagaren i hälerimål måste visaatt ett sådant brott föregått hälerigärningen. Situationen är emellertid oftasådan att egendomen inte kan härledas till viss brottsplats eller viss ägare.Den som innehar egendoinen kan då inte fällas till ansvar även omomständigheterna i visst fall i övrigt starkt talar för atl det är frågan ombrottsligt åtkommen egendom. Kravet på styrkt förbrott har i rättstillämpningen ansettsleda till mindre tillfredsställande resultat. Med hänsyn härtill och med hänsyntill häleribrottslighetens stora omfattning (det beräknas att stöldgods tillett marknadsvärde om ca . omsätts i ) föreslås ipropositionen att straffansvaret för häleri utvidgas på det sättet att kravetpå styrkt förbrott slopas i vissa fall. Sålunda föreslås att 9 kap. 6 § BrB kompletteras med ettnytt stycke, i vilket det föreskrivs straffansvar för häleri även om det intekan visas att den egendom som avses med åtalet har frånhänts någon genom brott.Del utvidgade ansvaret skall gälla den som förvärvar eller, på sätt som ärägnat att försvåra ett återställande, mottar något som skäligen kan anlas varafrånhänt annan genom brott. Som förutsättning för straffbarhet föreskrivsenligt förslaget att befattningen med godset sker i näringsverksamhet eller somled i en verksamhet, som bedrivs vanemässigl eller annars i större omfattning. Enligt utskottets mening har det ilagstiftningsärendet övertygande visats att statsmakterna genom lagstiftningbör ingripa mot den ökande häleri-brottsligheten. Om de föreslagna ändringarnai häleribestämmelserna genomförs ökar möjligheterna att lagfora dem somförvärvar stöldgods, och en ändring i sådan riktning bör enligt utskottelsmening genomföras. Utöver vad nu sagts vill utskottet med anledning av en inomutskottet uppmärksammad fräga om den straffrättsliga bedömningen av visstförfarande med stulna motorfordon anföra följande. Såsom en förutsättning för straffansvar föreskrivs i denföreslagna bestämmelsen i 9 kap. 6 § andra stycket BrB atl mottagandet skallvara ägnat att försvåra etl återställande. Lagrådet har beträffande den nämndabegränsningen erinrat om tidigare molivullalanden lill gällande häleribestämmelserenligt vilka ett mottagande av en sak för vanlig reparation eller i enresgodsinlämning normall faller utanför häleribestämmelserna (SOU 1940:20 s.148). Utskottet vill härtill anmärka att de åberopade motivuttalandena inte torde ta sikte på fall då någon i reparationsverksamhet JuU1979/80:26 5 systematiskt tar emot gods för all genom ändringsarbeten -t. ex. omlåck-ering av bil eller utplånande av bils chassinummer - underlättaför en orättinätig innehavare att avyttra godset. Utskottet, som inte har någon erinran mot den laglekniskautformningen av förslaget, tillstyrker regeringens förslag i denna del. Vållande till kroppsskada eller sjukdom Enligt 3 kap. 11 § andra stycketBrB får brottet vållande till kroppsskada eller sjukdom, om det inte är grovt,åtalas av åklagare endast om målsäganden anger brottet till åtal och åtalfinnes påkallat ur allmän synpunkt. För att öka möjligheterna för de rätlsvårdandemyndigheterna att ingripa mot arbetsmiljöbrott föreslås i propositionen altkravet på angivelse från målsäganden upphävs för fall då skadan eller sjukdomenhar åsamkats målsäganden i verksamhet som arbetstagare. Utskoitethar ingen erinran mot lagförslaget i denna del. I motionen 274 tas upp frågan omändring av gällande rätt när det gäller godtrosförvärv av lösöre. Mofionärernabegär förslag lill lagstiftning med stärkt skydd för ägaren av egendomen.Förslaget syftar till att försvåra häleribrottslighet. Enligt svensk rätt gäller sedanlänge att den som i god tro genom köp, byte eller gåva förvärvar lös egendomfrån den som har egendomen i sin besittning blir ägare till egendomen, även omöverlåtaren inte ägde eller annars hade rätl att disponera över den. Genomgodlrosförvärvel har den ursprunglige innehavarens äganderätt till egendomenutslocknat. I allmänhet har han dock rätt att lösa lill sig egendomen. Rörande den närmare innebörden av gällande svensk rätt,nordisk rätt i övrigt, tidigare lagförslag och riksdagsbehandling av fråganhänvisas till lagutskottets bifogade yttrande. I brottsförebyggande rådets förut nämnda promemoria (BRÄPM 1978:1) Sakhäleri rekommenderades atl statsmakterna förutsättningslöstskulle pröva frågan om en inskränkning av möjligheterna till godlrosförvärvbeträffande stöldgods. I samband med remissbehandlingen av BRÅ:s promemoriaremissbehandlades också ett inom i september 1973utarbetat utkast till lagrådsremiss med förslag till lag om godtrosförvärv avlösöre. Under remissbehandlingen stödde åtskilliga remissinstansertanken atl i brottsbekämpningens intresse modifiera möjligheterna atl göragodlrosförvärv av stöldgods. En del remissinstanser var emellertid tveksammatill JuU 1979/80:26 6 lagstiftning i ämnet. Frågan tas upp i den nu aktuella propositionen. Enligtdepartementschefen finns det i förevarande lagstiftningsärende intetillräckligt underlag för att föreslå de kraftiga avsteg från nu gällanderegler beträffande godlrosförvärv som erfordras för att en ändring i rättslägetskall fä någon kriminalpolilisk betydelse. Frågan får enligt departementschefenövervägas vidare i lämpligt sammanhang. I motionen framhålls all Sverigeintar en särställning när del gäller rätten att få behålla stöldgods somförvärvals i god tro. Det står enligt motionärerna klart att det starkagodlrosskyddel i vårt land bidragit lill atl öka stöldbrottslighelen. De anseralt del behövs en skärpning av bestämmelserna om godtrosförvärv av lösöre. Detrimligaste förefaller motionärerna vara att rättigheterna stärks för den somblivit frånhänd egendom såväl vid tillgreppsbrott som vid brott i övrigt,alltså även vid t. ex. förskingring. Det är vidare, framhåller motionärerna,viktigt att tar ställning till förmån för alt godirosreglernaändras så alt stöld och häleribroltslighet motverkas och den ursprungligeägaren får ett ökat skydd. anser i likhetmed vad lagutskottet ullalar i sitt yttrande atl de skäl som har åberopatsmot en ändring av gällande ordning fortfarande har bärkraft. Del måste, somlagutskottet framhåller, emellertid beaktas att del finns skäl som talar föratt den rätte ägaren bör behandlas gynnsamt i sådana fall då han förlorat sinegendom genom brott. Den som lånar ut sin egendom eller deponerar den hos annaneller överlämnar den till en avbetalningsköpare mot äganderättsförbehåll avslårdärigenom frivilligt från den omedelbara kontrollen över egendomen och tar enviss risk för atl mottagaren obehörigen överlåter den till en godtroende tredjeman. Den som blir bestulen framstår i jämförelse härmed typiskt sett som isärskilt hög grad oskyldig till sin förlust, och från skälighetssynpunkl ligga nära till hands atl för sådana fall lägga större vikt vid ägarensintresse av atl få tillbaka den stulna egendomen än vid en godtroendeförvärvares intresse av att få behålla den. Av de remissyttranden som inhämtatsi förevarande lagstiftningsärende kan utläsas att del numera inte torde anseslika självklart som tidigare atl godtrosförvärvaren alltid bör få behållaegendomen. Vidare är det, som lagutskottet uttalar, otvivelaktigt såatt avsättningen av egendom sotn åtkommils genom brotl i viss mån underlättasav del skydd som godtrosförvärvaren åtnjuter enligt nuvarande ordning, och enmodifiering av reglerna oin godtrosförvärv skulle kunna leda till en ökadförsiktighet hos allmänheten när det gäller handel med egendom som utbjuds påovanligt förmånliga villkor och som därför kan misstänkas vara stöldgods. I enlighet med det anförda och på de skäl som i övrigtåberopas av lagutskottet anser justitieutskottet att det finns skäl som talarför att en ändring av reglerna om godtrosförvärv bör komma till slånd. JuU1979/80:26 7 emellertid, vilket också framgår av departementschefensanförande, flera andra aspekter och rymmer flera problem än dem som har berörtsi detla lagstiftningsärende. En utredning bör därför göras för atl utrönaförutsättningarna för en ändring av den nu gällande ordningen. Utredningen börske ulan onödigt dröjsinål. Det bör an komma på regeringenatt bestämma formerna fördelföreslagna utredningsarbetets bedrivande. 1 likhet med lagutskottet villjustitieutskottet dock betona vikten av att arbetel bedrivs i nordisktsamförstånd med sikte på atl få till stånd en mer enhetlig regleringbeträffande godtrosförvärv av stöldgods m. m. i de nordiska länderna. Vad utskottet sålunda med anledning av motionen 274 anförtbeträffande utredning av rättsreglerna vid godtrosförvärv bör såsom riksdagensmening ges regeringen till känna. I övrigt föranleder propositionenoch moiionen inte något yttrande från utskottels sida. 1. atl riksdagenantar det i propositionen 1979/80:66 framlagda förslaget till lag om ändring ibrottsbalken, 2. atl riksdagenbeträffande godtrosförvärv av stöldgods m. m. med anledning av motionen1979/80:274 ger regeringen till känna vad utskottet anfört om en utredning avreglerna om sådana förvärv. Närvarande: (), (). (), i (fp). (), (),(), (). i (s), GöteJonsson (m), (), (), () ochMaja (). JuU1979/80:26 8 1979/80:1 y med anledning av motion om översyn av reglerna omgodtrosförvärv Efter samråd med justitieutskottethar lagutskottet beslutat att till justitieutskottet överlämna motionen1979/80:274 av m. fl. (s) om översyn av reglerna omgodtrosförvärv. avger följande yttrande. I motionen yrkas att hosregeringen begär förslag till sådan lag om godlrosförvärv av lösöre alt denursprungliga ägaren får starkare skydd som häleri försvåras. I svensk rätt har gälltatt i god tro gjorda förvärv av lösöre från den som har egendomen i sinbesittning blir gällande även i vissa fall då överlåtaren inte var egendomensägare eller eljest hade rätl att disponera över den. Med god tro avses attförvärvaren varken insåg eller bort inse att överlåtaren saknade befogenhet atlföreta rättshandlingen. En förulsättriing för alt godtrosförvärv skall varagiltiga är att överlåtaren uppträtt som om han ägde rätt att förfoga överegendomen. Vidare skall förvärvarén kunna stödja sig på ett laga fång, dvs.köp; byte eller gåva. Även pant- och retentionsrätt kan grundas pågodtrosförvärv. Slutligen gälleratt förvärvaren måste ha fått egendomenöverlämnad till sig. Om förutsättningarna för ett godtrosförvärv är uppfylldaanses äganderätten till egendomen ha övergått till förvärvaren. Han blirdärmed skyddad mot anspråk från den ursprunglige rättsinnehavaren på att återfåegendomen. Dennes rätt utslocknar helt; dock har han i allmänhet rätt att lösatill sig egendomen. Nuvarande ordning innebär vidare bl. a. alt om förvärvareni sin tur överlåter egendomen blir den nye innehavaren skyddad även om han känttill de faktiska förhållandena vid godlrosförvärvel, exempelvis att förvärvetavsåg stöldgods. Reglerna om godtrosförvärv har i huvudsak utbildats ipraxis och är tillämpliga i många olika typer av situationer, t. ex. vidtvesalu, vid disponerande över egendom som åtkommils genom ett civilrättsligtogiltigt fång och vid förfogande över lösöre, som stulits från ägaren. JuU1979/80:26 9 Principen att den godtroendeförvärvarens intresse har företräde framför den ursprunglige ägarens kallasexslinktionsprincipen. I tillämpas en motsatt princip,vindikationsprincipen, som innebär atl den ursprunglige ägaren har rätt att fåtillbaka egendomen från den godtroende förvärvaren utan att betala någonersättning till denne. Den finska rätlen och en i antagen lag omgodlrosförvärv bygger liksom den svenska rätten på exslinktionsprincipen. Ibåde och gäller emellertid atl godtrosförvärv inte äger rum ilösöre som frånhänts den rätte ägaren genom stöld eller vissa andraförmögenhetsbrott. Som framgår av motionen har frågan om förvärv av lösöre,som frånhänts ägaren genom brotl, också en slraffrättslig aspekt. Den som i ondtro förvärvar stöldgods och annan egendom som åtkommils genom brott kan ådrasig ansvar för häleri enligt 9 kap. 6 § . För all straff skallkunna ådömas förvärvaren krävs bl. a. att han känt till atl egendomen frånhäntsägaren genom brott. Är förhållandena sådana atl förvärvaren inte insett men välhaft skälig anledning anta atl brotl förelåg kan han straffas för häleriförseelseenligt 9 kap. 7 § . Alt förvärvaren saknat sådan god tro som skulleha gjort hans förvärv till ett godlrosförvärv är inte i och för sigtillräckligt för straffbarhet. För att ansvar för häleriförseelse skallifrågakomma ställs högre krav på förvärvarens oaktsamhet. Utanför delstraffbara området faller den ovan berörda situationen då lösöre blivit föremålför godtrosförvärv och sedan överläs av en person som känner till eller haranledning misstänka att egendomen frånhänts ägaren genom brott. Nordiskt lagstiftningsprojekt angående godtrosförvärv I en skrivelse lill de nordiskaländernas regeringar hemställde presidium att dessa,skulleinleda gemensamt utredningsarbete i syfte atl nå fram till mera enhetligaregler än de nuvarande beträffande verkan av god tro vid förvärv av lös egendomi de fall ursprunglige ägaren eller innehavaren gör anspråk på att återfåegendomen. Med anledning av framställningen från Nordiska rådettillkallades i , . och särskilda sakkunniga meduppdrag att kartlägga gällande regler samt att åtminstone i princip föreslå delagändringar som lämpligen kunde anses böra komma i fråga för att uppnårättslikhet i de nordiska länderna på området. utredningsarbete lades betänkanden fram iDanmark, och . Det svenska betänkandet (SOU 1965:14) Godlrosförvärvav lösöre innehöll ett lagförslag som nära överensstämde med motsvarandeförslag från de danska och finska utredningarna. Förslaget byggde påexslinktionsprincipen. Huvudregeln var alt den som i god tro förvärvat lösöreoch fått det i sin besittning fick full äganderätt till egendomen. Dennahuvudregel kompletterades med särregler för två olika JuU1979/80:26 10 Den ena av dessa gällde egendom som frånhänts denursprunglige ägaren genom stöld eller rån. För att godtrosförvärv skulle kommatill stånd i ett sådant fall krävdes att förvärvaren kunde visa atl han medskälig noggrannhet hade undersökt överlålarens åtkomst. Den andra särregeln vartillämplig vid förvärv av sådan egendom som allmänt säljs på kredit medäganderättsförbehåll och innebar att förvärvaren skulle ha en viss plikt alt.undersöka säljarens rätt att överlåta egendomen. Lagförslaget upptog vidareregler om rätt i vissa fall för den ursprunglige ägaren att återlösa egendomsom varit föremål för godtrosförvärv. Vid remissbehandlingen av de tre betänkandena utsattesdessa för åtskillig kritik i de olika länderna. Karakteristiskt för kritiken var att remissinstanserna ivart och ett av länderna ansåg där gällande rätl vara tillfredsställande ochmotsatte sig ändring samt fann alt de sakkunnigas förslag innebar en olämpligkompromiss. Särregeln för stöldgods mötte hårt motstånd hos de svenskaremissinstanserna, som ansåg att den på ett betänkligt sätt luckrade uppexslinktionsprincipen, eftersom förvärvaren inte hade någon möjlighet att iförvärvsögonblicket avgöra om egendomen var av det slag som särregeln var .tillämplig på. I och ansågs det å' andra sidan inte acceptabeltatt gå ifrån vindikationsprincipen när det gällde stöldgods. Sedan del visat sig att någon samnordisk lagstiftning påområdet inte skulle komma till stånd, ansågs från svensk sida något behov avatl gå vidare med detla lagstiftningsärende inte föreligga. Maj;t beslötdärför 1973 att avskriva frågan från vidare handläggning. hadeemellertid ärendet framskridit så långt alt man inom justitiedepartementetutarbetat etl utkast till lagrådsremiss med förslag till lag om godtrosförvärvav lösöre. Lagförslaget innebar närmast en kodifiering av gällande rätt. Detsaknade motsvarigheter till de i utredningsförslaget intagna särreglerna om förvärvarensundersökningsplikt. Lagrådsremissen skilde sig från innehållet i gällande rättpå i huvudsak två punkter. För det första begränsades rätten för den som blivitfrånhänd egendom genom brott att lösa till sig egendomen till de fall därfrånhandandel skett genom stöld eller annat tillgreppsbrott. För det andraslogs fast alt lösenbeloppet skulle fastställas enligt vederlagsprincipen,dvs. skulle motsvara vad förvärvaren utgett för egendomen. I denna del innebarlagrådsremissen närmast ett klarläggande. Enligt gällande rätt är det nämligenosäkert om lösenbeloppet skall beräknas enligt vederlagsprincipen eller om detskall motsvara egendomens värde vid inlösningstillfället (värdeprincipen). Förslag angående godtrosförvärv från brottsförebygganderådet Frågan om godtrosförvärv av egendomsom frånhänts ägaren genom brott har tagits upp i en promemoria frånbrottsförebyggande rådet, (BRÅ PM 1978:1) Sakhäleri m. m. 1 promemorian, somBRÅ överlämnat till justitie- JuU 1979/80:26 11 departementet, framlades förslag till lagstiftning somsyftade lill att försvåra avsättningen av stöldgods. Förslagen innebar atl detnuvarande kravet på styrkt förbrott vid häleriförseelse enligt 9 kap. 7 §brottsbalken skulle slopas samt atl en följdändring skulle ske i lagen(1974:1065) om visst stöldgods m. m. I promemorian rekommenderades också altstatsmakterna förutsättningslöst skulle pröva frågan om en inskränkning avmöjligheterna till godtrosförvärv beträffande stöldgods. Enligt promemorianskulle en försiktig nedtoning av exslinktionsprincipen i vissa fall kunnaförstärka den allmänpreventiva effekten av de föreslagna ändringarna ibrottsbalken och stöldgodslagen. Det framhölls alt den som tvekar om ett"förmånligt erbjudande" får ytterligare anledning atl avslå frånaffären, om han vet att han inte kan göra ett godtrosförvärv utan måste lämnaifrån sig egendomen, om det visar sig vara fråga om stöldgods. Vidare anfördesatt man vid en lösning av frågan om godtrosförvärv av stöldgods kan väljamellan en rad mer eller mindre långtgående allernaliv. För statsmakternasställningstagande skulle enligt promemorian en remissbehandling av 1973 årsutkast till lagrådsreniiss vara av värde. Promemorian har remissbehandlats, varvid yttranden äveninhämtats över utkastet till lagrådsremiss. Tanken atl i brottsbekämpningens intresse modifieramöjligheterna all göra godlrosförvärv av stöldgods har fått stöd av åtskilligaremissinstanser. Röster som är kritiska mot lagstiftning i ämnet saknas dockinte. Av de instanser som intar en positiv hållning uttalar sig några tillförmän för innehållet i utkastet till lagrådsremiss, andra ansluter sig lillprinciperna i betänkandet (SOU 1965:14) Godtrosförvärv av lösöre och en tredjegrupp anser atl den nya norska lagstiftningen i ämnet utgör en lämpligförebild. Även andra lösningar förordas. Huvuddelen av de positivt inställdaremissinstanserna begränsar sig dock lill atl instämma i rekommendationen attändra reglerna så att de bidrar till att motverka stöld- och häleribroltslighet.