bet · G301KU50 · 1979-12-31 00:00:00 — Öm de då avlämnas inomuppgiven tid antecknas heller ingen avvikelse i de av kammarkansliet upprättadeförteckningarna. I den första propositionsförteckningen angavsdrygt en tredjedel av de 162 aviserade propositionerna på så vagt sätt somfebruari eller februari/mars. 1 de fall angivits att avlämnandet planerats tillviss vecka eller slutet resp. början av vi.ss månad har dessa inte inräknats iovannämnda tredjedel. I den reviderade förteckningen av angavsockså ungefär en tredjedel av de aviserade 110 propositionerna för avlämnandeicke preciserad tid. u", CC r-l -n- o rt fN] rj OC r-1 rir-i m r-i rvi rt o OC -n- r- r-- Cl rsi rsi o cc >v"i v"j r 1 Tt o r- r, 0 o (1 O i/". W"- r-- O QC O »Ti t£: 2 'iT O. 1, tr, -T TT 'Ai r- r-- o 2: .SS- ' c ~ ~ ic I P = 2X I 2; :0 := I I/: y; E r, -1- ?1 r, rl OC rj OC C vC -Tt ii - -2 ii ii i£ ii 1' t: i/v y ii .2., = = 3 '5 c " - t= = = " ,:<; - I/: _: D- v. y; i; Q. Q. Q. g-- Q. Q- Cl D- t/1 c/1 .1 i: D. W Q ,- 1 U c ,2 o,0 o -O i/i v o o. c c > ON r-li?-)O0Cr*1c> r-- o<. oi o rv| c o r-in-j-incr-oco r--r--r-r--r-r-r--r--r- i O O O O O CT o o S u- fU i- > . c c: c: c c c c c c c c c j= j= x:x: j= x: , OJ U o » OJ CQ CQ CD CQ CQ o OJ OJ ' 'i CQ CQ CD ' Q t/= ,_ o JJ D. O O O. -C x: CQ CD KU 1979/80:50 000(NC(NOrJOOO OO c Q. r r- Oi -o cJ o ( (N rri so -rr - (N »ri OOOO-CZr-lcNfO'(N'' Tj--Hr-)OTi-,iin\or-jrot< 0''rTfTt-Tfr-(Ntnr*"TfTi- S « il C tra , a T3 ra ,- ,i 3 ' 00 D. cnr*"OONsor-irir-Ti-ov-irj atL,t/5:tLimDD: 6 ] 979/80. > u o I ra -o * Jj "S c D. c E o "> ii < S a.-jr 2 (Nr-0000(NOOO(N''O "c=ra *- I I I 1 I I I I in i j--iir--[ I irJlr*-) o o a. poo'''iinooorJ'ior E o t/i "3 (U U c ra c "" c :ra :ra.c. 3 13 c oo Cl O TS 00 CL -'OOOO --HlO-OOOO (oori "loo(NOoo OOOOO'r-1'OO''tNOO'-' D£t/5;U-1CQ;D5X O) "O r: ra c L.IJ > ra ra S£ = oij r*-, O r*-i i/", r- i/~( 'LT; OC m (X. o U-) ' 1/-, OC rg oc un -i- ir, III III III I rs] OC - TT ir. ' Ov O r (1 OC sC h-; -rt -Tt-' r-'r-I r r ri r. r-x r-j iTj ur, r-' OC r-' I - ::< I o I o OC I OC OC I OC 1- CQ OJ Ofj f"f il - .5/1 rin ir-, I/-; ri (1 'r C C: r-i 1. un o r-i r-i r-j ri Tt r-j r- o -+-+ -* a r-i -i- o OC a un ri OC mj in m, rsi OC sc m 'n r>i r sC »n r OC c S c < 12 a vc OC o -i- -* r, r o rsl \C 00 OC On r- r*-,on ri on r-- o n-Ttr-- or-- or-cc - 1 ' r-irMpsl r*~, rn r*~> 'T'' un un, un r--r-r-- r-r-r- r-r-r-- r--r-r-- r-r-r-- r-- r- r-- .2 :;; a> -= s - ora -O 1J =cg :0 "U <=ra "O D i: c/1 _ KU 1979/80:50 J E -B Cl P XI oo o t: a. I =" ra ° = c c: _y VI ra S § rä .E c/1 li::t/5 c C_ O Os i2 c/3 :o -2. > iZ *- i -= ra (_ aj u ra _ c E < -iS : ra C CL C E O < :« D. "ra =0 u > X X ;0 c: _; _c - ' CL c 3 . ra (/ t/i j: > c 3''- OJ 1/2 OO iJ b:I EiS c/1 " c/3 Q KU 1979/80:50 Antaletförfattningar i SFS som utkommit från trycket senare än före ikraftträdandet före före före dagar före dagar före kraftträdandet kraftträdandet ikraftträdandetikraftträdandet kraftträdandet 7 dagarföre ikraftträdandet före ikraftträdandet före ikraftträdandet före ikraftträdandet 3 dagarföre ikraftträdandet före ikraftträdandet före ikraftträdandet 9 dagarefter ikraftträdandet efter ikraftträdandet 26 33 4959 30 20 39 ' Avser SFS 1979:54, lag om beslutanderätt för stiftelsesom har bildats för att främja tillkomst och utveckling av tillverkande förtillverkande företag i . KU 1979/80:50 86 PM beträffande regeringens utövning av normgivningsmakten regeringsform (RF)medförde stora förändringar i fråga om normgivningssystemet. Trots detta varavsikten inte att den fördelning av normgivningsmakten mellan riksdag ochregering, som i praxis vuxit fram på grundval av regeringsform, skulleförändras på något mera genomgripande sätt. De tekniska lösningarna skiljer sigemellertid i hög grad från den äldre regeringsformens. En grundläggande strävanvar att ersätta den tidigare praxisregleringen med skrivna bestämmelser. Regleringen i RF bygger på följande huvudprinciper.Lagstiftningsmakten skall ligga hos ensam. skall varasuverän inom hela normgivningsområdet. Regleringen skall garantera att deviktigaste normbesluten fattas av . om normgivningsmaktens fördelning finnshuvudsakligen i 8 kap. Dessutom finns det i andra kapitel ett stort antalspridda bestämmelser. Det förutsätts i RF att detaljregleringen avnormgivningskompetensens fördelning i betydande utsträckning skall ske i vanliglag. En närmare redogörelse för systemet lämnas nedan i avsnittet RF:s reglerom normgivningsmakten samt i underbilaga 1. Normgivningssystemet RF började tillämpas den 1januari 1975. Genom olika beslut därefter har antagits en relativt omfattandeföljdlagstiftning. Genom denna har normgivningskompetensens fördelning mellanriksdag, regering, förvaltningsmyndigheter och kommuner detaljutfor-mats. tillämpning av det nya normgivningssystemethar tiden synts vara mogen att börja utvärdera detta. Har systemet motsvaratförväntningarna och lett till önskade resultat? Eller har den kritik mothuvudprinciperna i systemet, som bl. a. redovisades i flera remissyttrandenöver grundlagberedningens förslag till författningsreform, visat sig varaberättigad? har i sin i 12 kap. 1 § RFföreskrivna granskning av statsrådens tjänsteutövning och regeringsärendenashandläggning inte närmare tagit upp frågan om regeringens utövning av sinnormgivningsmakt enligt RF och enligt delegeringsbeslut. Vid åretsgranskning skall enligt utskottets heslut göras en början i detta hänseende.Undersökningen skall vara av stickprovskaraktär. Den skall begränsas till tvådepartement- kommunikations- och bostadsdepartementen - oeh avse åren 1978 och1979. Departementen är slumpvis utvalda. Undersökningens huvudsyfte bör enligtutskottets heslut vara att ge underlag för en bedömning om fördjupade ochvidgade undersökningar i ämnet är påkallade. KU 1979/80:50 87 Undersökningsområdet är i förstahand de förordningar som har publicerats i SFS och somhar beslutats av legeringen inom bostads- och kommunikationsdepartementen. Genom denna promemoria redovisas kansliets granskning avifrågavarande regeringsförordningar. I propositionen 1975:8 omföljdlagstiftning med anledning av den nya regeringsformens bestämmelser omnormgivning lämnas i ett särskilt avsnitt en sammanfattning av regelsystemet iRF om normgivningsmakten. Avsnittet har följande lydelse. Reglerna RF omfördelningen av normgivningskompetens mellan olika organ, i första handriksdagen och regeringen, skiljer sig i hög grad från motsvarande regler i 1809års RF. Avsikten då den nya RF beslutades var emellertid att denkompetensfördelning som har rått och som har utvecklats i praxisskulle i huvudsak gälla också (prop. 1973:90 s. 207). Enligt det centrala stadgandet i 87 S 1 mom. RFskulle bl. a. allmän civil- och kriminallag stiftas av gemensamt medkonungen. Ur bestämmelserna i 89 § gamla RF kunde utläsas att som ett moment ikonungens styrande makt ingick befogenhet att besluta författningar som rörderikets allmänna hushållning eller grunderna för allmänna inrättningar av allaslag (den s. k. ekonomiska och administrativa lagstiftningen). Av 89 § framgickvidare att Konungen kunde överlämna till att gemensamt med honombesluta författningar tillhörande dessa två kategorier. Den gräns som i praxis kom att dras kring området för densamfällda lagstiftningen kan endast högst ofullständigt härledas ur de regler i1809 års RF vilka angav de ämnen som måste regleras i denna form. Helt allmäntkan sägas att den praxis, som med tiden stabiliserade sig, till den samfälldalagstiftningens område hänförde bestämmelser som innebar väsentliga ingrepp imedborgarnas frihet och egendom över huvud taget, vare sig dessa bestämmelservar att anse som civil- eller kriminallag i gängse mening eller ej. 1 fråga omstraffrätten innebar detta bl. a. att föreskrifter om mera långvarigafrihetsstraff (normalt fängelse mer än ) ansågs vara förbehållna densamfällda lagstiftningen. Den nya om normgivningsmakten finns samlade i8 kap. Grundlagsreformen innebär först och främst att den samfälldalagstiftningen försvinner. De centrala delarna av nornigivningen läggs hosriksdagen ensam. beslutar föreskrifter i form av lag. Huvuddelen avnornigivningen i övrigt tillkommer regeringen antingen direkt på grund avbestämmelser i eller på grund av delegationsbeslut fattade av i lag.Av regeringen beslutade författningar kallas i den nya RF för förordningar. Den nya RF innebär att - i motsats till vad somgäller - kan besluta förskrifter inom regeringens helanormgivnings-område utan föregående regeringsinitiativ (8 kap. 14 S). En frågainom regeringens område som på detta sått har lagt under sig kommerpå grund av den formella lagkraftens princip (8 kap. 17 §) att kunna reglerasendast av så länge lagstiftningen består. KU1979/80:50 88 I den nya RF anges ett antal ämnendär normgivningskompetensen i första hand skall ligga hos och utövasgenom lagstiftning. De viktigaste av de bestämmelser som beskriver dettaprimära lagoinråde finns i 8 kap. 2. 3 oeh 5 §§. Genom bestämmelserna i 2 Sförs hela den civilrättsliga nornigivningen till det primära lagområdet.Bestämmelserna i 3 S innebär att till detta område vidare skall räknasföreskrifter om förhållandet mellan enskilda och det allmänna, som gälleråligganden för enskilda eller i övrigt avser ingrepp i enskildas personligaeller ekonomiska förhållanden. Till det primära lagområdet hör med andra ord deför enskilda betungande delarna av den offentliga rätten - bl. a. den statligabeskattningen och straffrätten. Med "ingrepp i enskildas personliga ellerekonomiska förhållanden" förstås sådana åtgärder från lagstiftarens sidasom ällmänt anses innebära inskränkningar i enskildas dittillsvarandehandlingsfrihet, möjligheter att förfoga över egendom etc. Bestäinmelserna i 3§ har utformats på sådant sätt att även en förskrift, som t. ex. i någothänseende begränsar omfattningen av ett redan föreliggande ingrepp i enskildasförhållanden och därför kan sågas gå i "berättigande" riktning,omfattas av kravet på lagform. I 5 S föreskrivs lagform för viss normgivningsom gäller kommunernas ställning. Enligt denna paragraf skall grunderna förändringar i rikets indelning i kommuner samt grunderna för kommunernasorganisation och verksamhetsformer och för den kommunala beskattningen bestämmasi lag. I lag skall enligt samma paragraf också meddelas föreskrifter omkommunernas befogenheter i övrigt och om deras åligganden. Det år tydligt att det primära lagområdet år större än detområde som f. n. regleras genom samfälld lagstiftning. Denna utvidgning harskett framför allt genom att viss ekonomisk och administrativ normgivning somhittills har utövats av Kungl. Maj:t har förts över till det primäralagområdet. Detta har åstadkommits bl. a. genom att alla strafforeskrifter harförts in under 3 S. som förutsattes vid den nya RF:s tillkomst, skallkunna i huvudsak bibehålla nuvarande kompetensfördelning mellan riksdag ochregering, blir det därför nödvändigt att återföra en del av vad som faller inomdet primära lagområdet till regeringen. En sådan möjlighet öppnas genombestämmelser om delegation av priinärkompetens till regeringen. Deviktigaste av dessa bestämmelser finns i 8 kap. 7 och 8 SS. Reglerna i 7 Savser delegation på den offentliga rättens område. Denna delegationsmöjlighetavser m. a. o. de normgivningsområden som beskrivs i 8 kap. 3 och 5 SS. Inomdessa kan delegation äga rum beträffande följande ämnen: I. skydd för liv, personlig säkerhetoch hälsa, 2. utlännings vistelse i riket, 3. in- och utförsel av varor, av pengareller av andra tillgångar, tillverkning, kommunikationer, kreditgivning ochnäringsverksamhet. 4. jakt, fiske samt natur- och miljövård, 5. trafik ochordningen på allmän plats. 6. undervisning och utbildning. Av 8 S framgår attriksdagen kan bemyndiga regeringen att meddela föreskrifter om moratorium(anstånd med betalningar). Någon annan delegation inom civilrättens område årinte möjlig. De i 8 kap. 7 S angivna delegationsmöjligheterna ärförsedda med viktiga begränsningar i två hänseenden. För det första fårregeringen aldrig med stöd av ett bemyndigande meddela föreskrifter sombegränsar någon av de svenska medborgare tillkommande fri- och rättigheter sombeskrivs i 2 kap. 1-3 SS RF. Undantag har emellertid gjorts för vissaförskrifter om tystnadsplikt. För det andra får regeringen inte meddelaföreskrifter om annan rättsverkan av brott än böter. kan emellertidenligt 7 S tredje stycket i en delegationslag föreskriva t. ex. frihetsstraffför överträ- KU1979/80:50 89 delse av föreskrifter som regeringen meddelar med stöd avdelegationen i lagen (blankettstraffstadgande). Föreskrifter som regeringen har beslutat med stöd avbemyndigande skall enligt 8 kap. 12 S underställas om såbestämmer. Detta gäller även i fråga om bemyndigande enligt andra bestämmelseri RF än de i 8 kap, intagna. De delar av det primära lagområdet som inte kan öppnas förregeringen genom delegation utgör det obligatoriska lagområdet. somredan har nämnts, bl. a. föreskrifter som innebår begränsningar av de i 2 kap.angivna fri- oeh rättigheterna (med undantag av vissa föreskrifter omtystnadsplikt) samt föreskrifter om annan rättsverkan av brott än böter. Tilldet obligatoriska lagområdet hör vidare föreskrifter som enligt bestämmelser i grundlagpå annat ställe än i 8 kap. 2. 3 och 5 SS RF skall meddelas genom lag. Det noringivningsoniråde som ligger utanför det primäralagområdet kan betecknas som regeringens primärområde. Inom detta harregeringen nämligen en direkt på 8 kap. 13 S första stycket 2 grundadbehörighet att besluta föreskrifter. Till detta område hör i första handhuvuddelen av den gamla administrativa lagstiftningen. Dit hör också förenskilda berättigande eller i fråga om enskildas rättsställning"neutrala" föreskrifter inom den offentliga rätten, t. ex.bestämmelser i statsbidragsförfaltningar. Regeringen har vidare på grund av 8 kap. 13 S förstastycket I behörighet att utan särskilt bemyndigande i lag rr\eAåe\aföreskrifter om verkställighet av lag. Detta gäller även om lagen ligger inomdet obligatoriska lagområdet och verkställighetsföreskrifterna således rör ettämne som i princip inte får regleras annat än i lagform. Bestämmelsen omverkställighetsföreskrifter får emellertid inte tillämpas på sådant sätt attRF:s övriga kompetensfördel-ningsregler sätts ur kraft. Det är inte avsett skall förfara på så sått att beslutar mycket allmänt hållnalagregler inom det obligatoriska lagområdet som sedan fylls ut av regeringenmed "verkställighetsföreskrifter". Jag hänvisar i denna fråga tillmina uttalanden i prop. 1973:90 s. 211. Av 8 kap. 11 S framgår att , som denbemyndigar regeringen att meddela föreskrifter i ett visst ämne, kan medge attregeiingen överlåter åt förvaltningsmyndighet eller koinmun (härmed avses i RFbåde primärkoinmun och landstingskommun) att meddela bestämmelser i ämnet(subdelegatlon). kan också uppdra direkt åt förvaltningsmyndighetunder att meddela bestäninielser. Föreskrifterna i 11 S gör det formelltmöjligt för regeringen att - efter bemyndigande - delegera vidare hela dennormgivningskompetens som den har fått av . Vid stadgandets tillkomstförutsatte jag emellertid att subdelegatlon i allinänhet skulle komma attomfatta endast en del av den normgivningskompetens som regeringen har fått avriksdagen. Såvitt gällde vissa avgifter kunde det dock. yttrade jag, varaändamålsenligt att regeringen överlämnade beslutanderätten i dess helhet tillförvaltningsmyndighet eller kommun. Jag uttalade i sammanhanget vidare attstrafflestäninielser aldrig bör subdelegeras. Jag har i det föregående nämnt att föreskrifter om skatttill staten genom bestämmelserna i 8 kap, 3 S förs in under det primäralagområdet. Delegationsreglerna i 8 kap, 7 S gäller inte i fråga om skatt.Riksdagen kan däremot enligt 8 kap, 6 S i viss begränsad utsträckning bemyndigafinans- och skatteutskotten att gemensamt besluta vissa föreskrifter om skatt,1 fråga om tullar finns en särskild delegtitionsmöjlighet enligt 8 kap. 9 S.Detta lagrum KU 1979/80:50 90 innebär att regeringen efter bemyndigande i lag kanmeddela föreskrifter om tull på införsel av vara. Sådana offentligrättsliga (/i'g///('/soin innebäråligganden för enskilda eller ingrepp i deras ekonomiska förhållanden faller pågrund av bestäinmelserna i 8 kap. 3 S inom det primära lagområdet. 1 fråga omsådana avgifter öppnas en delegationsmöjlighet i 8 kap. 9 S. Enligt de därintagna bestämmelserna kan regeringen eller kommun efter riksdagensbemyndigande - givet i lag eller annan form - meddela sådana förskrifter omavgifter som på grund av 3 S annars skall meddelas av . Som jag redanhar antytt öppnar bestämmelserna i 8 kap. 11 S också på detta område möjlighettill subdelegatlon. Föreskrifter om andra statliga avgifter ån de angivnahör till regeringens i 8 kap. 13 S angivna kompetensområde. De författningar som förelåg /75fortsätter självfallet att gälla även efter denna tidpunkt. Detta framgår av p.6 i övergångsbestämmelserna till RF. Enligt nämnda författningsrumäger äldre författning eller föreskrift fortsatt giltighet utan hinder av attden inte har tillkommit i den ordning som skulle ha iakttagits vid tillämpningav den nya RF. Det föreskrivs vidare att ett bemyndigande, som har beslutats avkonungen och gemensamt eller av ensam, får utnyttjas ävenefter det att den nya RF har trätt i tillämpning, tills bestämmerannorlunda. I underbilaga 1 återgesstatsrådsberedningens sammanfattning av normgivningsmakten enligt den nya RF.Redogörelsen ingår i statsrådsberedningens anvisningar förförfattningsskrivning- den s. k. gröna boken. Den har också intagits istatsrådsberedningens anvisningar för propositionsskrivning - den s. k. rödaboken. Det avsnitt i underbilaga 1 som avser skatter och avgifter (s. 122-123)återfinns endast i sistnämnda anvisningar. Det bör understrvkas att sammanfattningen ovan och iunderbilaga I inte beaktar de ändringar som vidtagits i RF genom besluten omvidgat skydd för fri- och rättigheter m. m. 1976 och 1979. ändringar,som trädde i kraft , saknar relevans för denna undersökning,som ju är begränsad till förordningar som beslutats . Återgivandet av statsrådsberedningens sammanfattning haransetts befogat av två skäl. Sammanfattningen år relativt svåråtkomlig utanfördepartementen. Den tjänar vidare till ledning för de handläggare som i departementensysslar med utarbetandet av förslag till regeringsförordningar och styr därföri viss mån detta arbete. Någon anmärkning ur saklig synpunkt mot innehållet iden i underbilaga 1 återgivna sammanfattningen synes inte befogad. Den återgerpå ett korrekt sätt reglerna om normgivningsmakten enlisit RF. KU 1979/80:50 91 Frågan om följdlagstiftning tillRF:s nornigivningsregler och delegeringsbeslut i samband därmed aktualiseradesså snart RF triitt i kraft. 1975:8 framlades en rad förslag i dessahänseenden. Beträffande arbetet på en anpassning till den nya omnormgivningsmakten anförde dåvarande justitieministern ipropositionen följande (s, 40-41): Det framgår av den redogörelse somjag har lämnat, å ena sidan, att det normgivningsområde, inom vilketenligt nya RF primärt råder krav på lagform, är vidsträcktare än området församfälld lagstiftning enligt RF och, å andra sidan, att avsikten harvarit att i huvudsak behålla regeringens nuvarande handlingsmöjligheter. Vidtillkomsten av"den nya RF förutsattes som jag har nämnt att de bådaståndpunkterna skulle förenas på så sätt att överlåter - delegerar -normgivningskompetens till regeringen inom de ramar som RF anger. Det är iförsta hand delar av Kungl, Maj:ts hittillsvarande s, k, ekonomiskalagstiftningsmakt som genom delegation bör föras tillbaka till regeringenskompetens. Om regeringen inte utrustas med tillräckliga bemyndiganden, kaneffekten bli en olycklig försvagning av regeringens styrande funktion,som belastas med ett växande antal lagstjfitningsärendenutan principiell vikt. Lagstiftning om delegation - en principiell nyhet i 1974års RF - framstår därför som den f. n, angelägnaste uppgiften i arbetet påanpassning till den nya om normgivningskompetensen. Sådanlagstiftning är som nämnts också huvudföremålet för propositionsförslagen. Jagskall i det avsnitt som följer närmare behandla problem som är förknippade meddelegationslagstiftningen. Övergången till den nya RF:s system för normgivningföranleder också andra åtgärder än beslut om delegering. Det är sålunda intesjälvklart att det för alla fall, där det är möjligt, bör utverkasbemyndiganden som täcker redan gällande regeringsföreskrifter. Vidare framgårav vad jag har sagt förut att långt ifrån alla föreskrifter som primärt hörtill kompetensområde är delegeringsbara. Jag kan erinra om att tilldet obligatoriska lagområdet räknas bl. a. regler som begränsar någon av de iRF särskilt angivna fri- oeh rättigheterna samt bestämmelser om annanrättsverkan av brott än böter. Gällande författningar uppvisar emellertidtalrika exempel på föreskrifter av denna typ som har meddelats av regeringen.Skall regeringsförfattningar, för vilka inte bör eller kan utverkas riksdagsbeinyndigande,ändras eller upphävas, krävs för framtiden lagbeslut (se dock i det följande omverkan av äldre fullmaktsregler). I hittillsvarande lydelse behåller emellertidde äldre föreskrifterna sin giltighet med stöd av övergångsbestämmelserna tillRF. Att i längden låta föreskrifterna stå kvar i författning på lägre nivå änlag är å andra sidan enligt min mening knappast godtagbart. Det skulle te sigförvirrande, om författningsbeståndet även efter en lång övergångstid uppvisadeinslag från två, principiellt skiljaktiga system för normgivning. Bland de förslag som jag lägger fram nu finns några somgäller transformation till lag av föreskrifter i regeringsförfattning.Flertalet avser bestämmelser om fängelse eller förverkande med anledningavjiverjrädelse av föreskrift som regeringen meddelar med stöd av ettbemyndigande. Allmänt sett bör emellertid enligt min mening gälla, att frågor om KU 1979/80:50 92 transformation eller upphävande av regeringsföreskrifterinom lagområdet, vilka inte kominer att täckas av bemyndigande, ges ganska lågprioritet. Arbetet med att inpassa det äldre författningsbeståndet i den nyaRF:s systematik är inom vissa områden komplicerat och ganska tidskrävande.Några praktiska olägenheter med en viss tids anstånd föreligger inte. Arbetetbör bedrivas kontinuerligt, men det bör inte få medföra att annatlagstiftningsarbete eftersatts. Inte sällan kan det visa sig lämpligt att göraden behövliga anpassningen i samband med att det regelkomplex i vilket den berördaförfattningen ingår ses över av andra skäl. I åtskilliga lagar förekommer bemyndiganden eller andrafullmaktsliknan-de bestämmelser som tillåter regeringen att beslutaföreskrifter inom det obligatoriska» lagområdet. Också dessa regler behållermed stöd av sin giltighet tills vidare. Lika litetsom regeringsföreskrifter inom det obligatoriska lagområdet bör de emellertidbestå framöver. Vad jag yttrade om arbetet med att seöver regeringsförfattningar, som kan tänkas inkräkta på lagområdet, men sominte får stöd genom delegering. bör gälla också genomgången av äldrebemyndiganderegler i lag och lagstiftningsåtgärder med anledning därav. 1 propositionen utvecklades vissaallmänna synpunkter på frågan om delegering av normgivningsbefogenhel. 1 dessadelar anförde föredragande departementschefen följande: Jag har redan framhållit att deförslag till bemyndiganden som jag nu lägger fram inte syftar till att geregeringen några nya befogenheter. Vad saken gäller är att på vissa områden ochinom vissa ramar förse regeringen med kompetens att ändra och att upphävabestämmelser som f. n. år upptagna i kungörelser eller andraregeringsförfattningar och att besluta nya föreskrifter av samma art. Det hade naturligtvis varit en fördel att över helanormområdet i ett sammanhang kunna presentera förslag till de bemyndiganden somf. n. förefaller påkallade. Av praktiska skäl har detta emellertid inte varitmöjligt eller lämpligt. De nu framlagda förslagen kommer alltså att följas avandra.