bet · G301JuU25 · 1979-12-31 00:00:00 — med anledning av motioner om straffrättsliga åtgärder m.m.mot narkotikabrottslighet I moiionen 1978/79: 1169 av GöstaBohman m. fl. (m) hemställs, såvitt nu är i fråga, atl som sin meningger regeringen till känna vad i motionen 1978/79: 1108 anförs angående skärptåtalspraxis vid otillåtet innehav av narkotika (yrkandet 1). 1 den sistnämnda motionen anförs bl. a. att åtalspraxisvid innehav av mindre mängder narkotika har utvecklats mot etl ökat antal fallav åtalsun-derlåtelser: över 700 fall . Motionärernauppger att narkotikamarknaden har anpassat sig till detta och att langarna inormalfallet inte har mer narkotika på sig än all de undgår åtal. Enligtmotionärernas uppfattning står denna ålalspraxis i strid med lagstiftningensursprungliga intentioner, där det bl. a. uttalades att allt otillåtet innehavav narkotika skall vara straffbelagt. Enligt motionärerna kan inte innehav av en viss mängdnarkotika för eget bruk anses utgöra någon lämplig grund för beslut omåtalsunderlåtelse. Om narkotikan är avsedd att användas av innehavaren elleratt langas vidare torde enligt motionärerna i flertalet fall vara omöjligt attavgöra: den ertappade själv uppger självfallet all innehavd är avsett för egetbruk. Motionärerna framhåller att den pågående översynen av principerna föråtalsunderlåtelse också bör beröra rapporteftergifl. 1 motionen 1978/79: 1181 av BlendaLittmarck m. fl. (m) hemställs, såvitt nu är i fråga, atl hosregeringen begär förslag lill ändringar i narkotikastrafflagen i enlighet med imotionen anförda riktlinjer (yrkandet I delvis) saml alt som sinmening ger regeringen lill känna all domstolsärenden som rör missbrukare börbehandlas med större skyndsamhet än som sker (yrkandet 2). Enligt de i moiionen angivna riktlinjerna börnarkotikastrafflagen ändras så alt brotl som avser cannabis och andraTHC-preparal får en avsevärt restriktivare behandling än , atl böterutgår ur straffskalan för samtliga former av narkotikabrott samt altstraffminimum för grovt narkotikabrott höjs. Motionärerna anför till stöd för yrkandet om ändringarna inarkotikastrafflagen bl. a. atl narkotikamissbruket nu har blivit säomfattande all spridandel av t. ex. i det närmaste rent heroin ledertill att åtminstone några tiotal narkomaner avlider. Motionärerna uppgervidare att cannabis och andra THC-preparal enligt nya forskningsrön geråtskilliga allvarliga missbruksföljder, bl. a. skador på arvsmassan. De senastvunna rönen I 1979180. JuU1979/80:25 2 om THC-preparalens farlighet motiverar enligt motionärernaen omvärdering av dem i narkotikastrafflagen. 1 motionen framhålls alt åklagarna i full överensstämmelsemed av riksåklagaren utfärdade direktiv har varit generösa med åtalseftergifter,något som är klart otillfredsställande. Det torde enligt motionärerna vara enutbredd uppfattning all en persons missbruk i vart fall skall föranleda någonsamhällets åtgärd, som kan befria denne från missbruk. Motionärerna framhåller atl en skärpt ålalspraxis i detöverväldigande flertalet fall inte skulle medföra annal än fler bölesdomar. Pågrund av narkomanernas betalningsoförmåga och belalningsovilja är emellertidböter en meningslös påföljd, och motionärerna menar att väsentliga förbättringarkan nås om böter utesluts ur straffskalan för alla former av narkotikabrott.Samhället markerar då att det inte ulan vidare accepterar vare sig missbruketeller langningen. Prioriteringen hos polisen blir högre och rapporteftergiftkan lagligen inte längre meddelas. Åtalsunderlåtelse enligt 20 kap. 7 § förstastycket 1 omöjliggörs också. Villkorlig dom, skyddstillsyneller fängelse blir de tillämpliga påföljderna. Om behov bedömsföreligga av bötespåföljd kan sådan ådömas jämte endera villkorlig dom ellerskyddsfillsyn eller jämlikt särskilda straff-nedsättningsregler. Om t. ex.nyklerhetsvårdslagen ändras till atl avse även narkotika kan en föreskrift omnarkomanvårdande behandling bli en lämplig påföljd. Motionärerna pekar också på all domstolen för all kunnadöma till villkorlig dom eller skyddsfillsyn måste genom personundersökningeller på annat sätt inhämta uppgifter om den misstänktes personliga förhållandenoch om vilka åtgärder som är lämpligast för dennes återanpassning i samhället.I praktiken torde del enligt motionärerna bli myckel vanligt atl domstolarnainhämtar en sådan utredning, vilket i sin lur avsevärt ökar möjligheterna atlskilja den vårdbehövande missbrukaren från langaren. Vad gäller slraffminimum för grovt narkotikabrott erinrasi motionen om alt detla är fängelse . medan minimislraffel för grovtspridande av gift eller smitta är fängelse . Motionärerna anför härvidatt importörens, tillverkarens och slorlangarens intentioner är alt tjäna pengarpä narkomanernas ohälsa och atl vetskapen om vilka risker de utsätter narkomanernaför ingalunda avhåller dem från den verksamhei som de bedriver. Langarnasverksamhet riktar sig huvudsakligen mot ungdomen och medför dessutom - tillskillnad från spridande av gift eller smitta - enorma vinster. Mot dennabakgrund kan det enligt motionärerna ifrågasättas om inte straffminimum förgrovt narkotikabrott är alldeles för lågt vid en jämförelse med grovt spridandeav gift eller smitta. I moiionen 1978/79:2106 av EssePetersson (fp) och () hemställs, såvitt nu är i fråga, attriksdagen hos regeringen anhåller atl åtgärder skyndsamt vidtas i enlighet medvad som anförs i motionen angående åtalsunderlåtelse vid narkotikabrottslighet. JuU1979/80:25 3 1 motionen anförs bl. a. atl genomde föreskrifter som rättsövervakande myndigheter har utfärdat under årens lopphar smålangningen av narkotika i praktiken blivit legaliserad - även om detstrikt formellt inte förhåller sig så. Enligt motionärerna är denna ordningohållbar, om man har för avsikt alt stoppa narkotikalangningen. 1 moiionen 1979/80: 800 av GullanLindblad (m) och () hemställs all hos regeringenanhåller om förslag till skärpta straff för grovt narkotikabrott. Motionärerna anför att samhället pä alla legitima sättmåste skydda människor mot den illegala narkotikahanteringen. Ett sätt atlkomma till rätta med narkotikahandeln vore enligt motionärerna atl skärpastraffen för dem som har gjort sig skyldiga till grova narkotikabrott. 1 motionen 1979/80: 1117 av WiggoKomstedl m. fl. (m) hemställs, såvitt nu är i fråga, att hosregeringen begär en skyndsam utredning samt förslag syftande till atl skärpastraffpåföljderna för narkotikabrott (yrkandet I). Motionärerna anför bl. a. alt de som ägnar sig åtnarkotikahandel i yrkesmässiga former måste, genom bl. a. länga straff,oskadliggöras för sä som möjligt. Enligt motionärerna är det angelägetmed en skärpning av såväl minimislraffel som del högsia fängelsestraffet, tioår, i narkotikastrafflagen. 1 moiionen 1979/80: 1118 av IngerLindquist m.fl. (m) hemställs, såvitt nu är i fräga, atl hosregeringen begär en översyn av straffbestämmelserna i narkotikastrafflagen ochvarusmugglingslagen (yrkandet I). Motionärerna anför att det straffhot om fängelse upp som vilar över del grova narkotikabrottet är etl betydande instrument ikampen mot den internationella narkolikatrafik som är inriktad på . Föratl slraffhotet skall bli verkningsfullt anser motionärerna emellertid atlmaximistraffen bör höjas, eftersom en sådan höjning erfarenhetsmässigt kommeratt medföra alt domstolarna generellt anser sig böra ådöma längre tids fängelseän vad som är fallet. Motionärerna ifrågasätter vidare om inte slraffminimum förnarkotikabrotten är alldeles för lågt vid jämförelse med de verkningarnarkomanin har för såväl enskilda som samhället. Motionärerna erinrar om atlminimislraffel för grovt narkotikabrott, fängelse ; inte har ändratssedan år 1969 och all böter har utgjort minimislraffel för narkotikabrott ochnarkotikaförseelse alltsedan narkotikastrafflagens tillkomst . 1 deltasammanhang berör motionärerna den åtalspraxis som har utbildat sig vid innehavav mindre mängder narkotika och konstaterar atl riksåklagaren i cirkuläret RÅC1:94 har förordat en skärpning av praxis när det gäller JuU1979/80:25 4 ålalsunderlålelser på ett sätt som bör innebära enförbättring på området. Motionärerna uttalar dock all en skärpt ålalspraxisendast medför en ökning av antalet bölesdomar och alt del torde vara klart allvarken langare eller missbrukare kan avhållas genom bötesstraff. Enligt motionärernasmening kan väsentliga förbättringar nås bara om användningen av böter gesundantagskaraklär. Härigenom blir, framhåller motionärerna, villkorlig dom.skyddstillsyn eller fängelse den tillämpliga påföljden, och domstolen får dågenom personutredningen i målet avsevärt ökade möjligheter att skilja denvårdbehövande missbrukaren från langaren. 1 motionen 1979/80: 1861 av EssePetersson (fp) hemställs alt beslutar alt som sin mening geregeringen lill känna alt alla former av innehav och langning av narkotika,även av små mängder, skall beivras och atl åtalsunderlåtelse för vissanarkotikabrott i fortsättningen inte får generellt tillämpas. Till stöd för yrkandet hänvisar motionären till vad somanförs i motionen 1979/80; 1860. 1 den moiionen framhålls atl det i kampen motlangning och innehav av narkotika inte räcker med minskning av de nuvarandeålalsun-derlåtelserna, "utan här måste alla former av försök tilllegalisering avskaffas". Vad som avses med narkotikadefinieras i narkotikaförordningen (1962; 704). Enligt den av socialstyrelsenmed stöd av förordningen upprättade förteckningen över narkotika (SFS1974:712) förslås med narkotika bl. a. cannabis. Ett av de aktiva narkotiska ämnenai cannabis är lelrahy-drocannabinol (THC). THC kan framställas också påsyntetisk väg. Åmnei finns upplaget på narkotikaförteckning. Narkotikabrott m. in. Narkotikastrafflagen (1968:64)innehåller bestämmelser om straff för den som uppsåtligen och ulan atl varaberättigad därtill tillverkar, salu-håller, överlåter eller innehar narkotika.Brotten är indelade i tre grader: narkolikaförseelse (2 §), narkotikabrott (1§) och grovt narkotikabrott (3 §). Straffskalan omfattar för narkolikaförseelseendast böter, för narkotikabrott böter eller fängelse i högst och förgrovt narkotikabrott fängelse i lägst ett och högst . Vid bedömande huruvida brottet är grovt skall enligt 3 Ssärskilt beaktas om det har utgjort ett led i en verksamhet som har bedrivits istörre omfattning eller yrkesmässigt, avsett särskilt stor mängd narkotikaeller eljest varit av särskilt farlig art. JuU1979/80: 25 5 Om smuggling av narkotika gesstraffbestämmelser i lagen (1960:418) om straff för varusmuggling. Ävenvarusmugglingsbrolten är indelade i tre grader. Straffet för varusmuggling ärböter eller fängelse i högst . Är varusmugglingen med hänsyn till godsetsvärde och övriga omständigheter alt anse som ringa är straffet böter, högst 500kr. Är varusmugglingen att anse som grov skall dömas till fängelse lägst sexmånader och högst eller om gärningen gällt narkotika till fängelse,lägst etl och högst . Enligt reglerna i 26 kap. 2 § får vidådömande av gemensamt straff för flera brotl del högsta straff som kan följapå något av brotten överskridas med högst tvä år. Regler om åtalsunderlåtelse finns i20 kap. 7 § (RB). Av särskilt intresse är här stadgandet iförsta stycket punkt I som föreskriver all åklagare får besluta alt inte talaå brotl om det kan antas att i händelse av lagföring annan påföljd än böterinte skulle komma atl ådömas och den misstänktes lagföring inte finns påkalladur allmän synpunkt. I punkt 2 ges åklagaren rätt att underiåla åtal om brottethar förövats innan den misstänkte har dömts för annat av honom förövat brotteller till fullo har undergått straff eller annan påföljd för sådant brott ochdet är uppenbart att det nya eller nyupptäckta brottet i jämförelse med delandra brottet är utan nämnvärd betydelse med hänsyn till påföljden. Enligtpunkt 3 -som får tillämpas endast av RÅ (de s. k. RÅ-fallen) - får åtalunderiåtas. om del i annat fall än som avses i punkterna I och 2 av särskildaskäl är uppenbart alt påföljd inte erfordras för att avhålla den misstänktefrån vidare brottslighet och alt det med hänsyn lill omständigheterna inteheller eljest är påkallat att åtal väcks. I punkt 4 föreskrivs möjlighet till åtalsunderlåtelsemot bl. a. vårdbehövande narkotikamissbrukare. En förutsättning är att vårdenkommer till stånd utan lagföring. För ungdomar i åldern ges särskilda regler ilagen (1964:167) med särskilda bestämmelser om unga lagöverträdare. Lagen geråklagare möjlighet att - utöver vad som följer av 20 kap. 7 § RB - underlåtaåtal för brott som har begåtts av den som fyllt 15 men inte . Sådanbefogenhet har åklagaren i två fall. Det första är atl den underårige utan lagföring blirföremål för sådan åtgärd som med skäl kan anlas vara lämpligast för hanstillrällaförande. I lagen nämns övervakning enligt 26 § barnavårdslagen(1960:97). omhändertagande för samhällsvård enligt 29 S samma lag eller annandärmed jämförlig åtgärd. Enligt bestämmelsen kan åtalsunderlåtelse ske ävenutan egentliga värdåtgärder, nämligen om den underårige blir föremål för annanhjälp- och stödåtgärd. Det andra fallet där befogenhet att underlåta åtalföreligger enligt lag är alt brottet uppenbariigen skett av okynneeller förhastande. Lagen innehåller inte någon begränsning i fråga om kretsenav brott vid 11 1979/80. JuU1979/80: 25 6 vilka åtalsunderlåtelse kan ske. Enligt sista stycket i I§ skall åtal emellertid ske, om det är påkallat ur allmän synpunkt. Bestämmelser om särskild älalsprövning finns också i 69 §barnavårdslagen, 57 § nyklerhetsvårdslagen (1954:579) och 21 § lagen(1964:450) om åtgärder vid samhällsfarlig asocialitet. Enligt 12 § första stycket polisinslruklionen (1972:511)skall polisman som får kännedom om brott som hör under allmänt åtal rapporterasaken till vederbörande förman så snart det kan ske. 1 andra stycket ges delundantaget från rapporteringsskyldigheten att polisman får underiåla att avgerapport eller vidarebefordra rapport lill åklagare beträffande brott för vilketinte stadgas svårare straffan böter och inte heller normerade böter, om brottetmed hänsyn till omständigheterna i del särskilda fallet är obetydligt. Regler om handläggningen avbrottmål finns i RB. Föreskrifter om skyndsam behandling av vissa mål ges där ifråga om mål vari den tilltalade är anhållen eller häktad. I sädana fall skallenligt 45 kap. 14 § andra stycket RB som regel huvudförhandlingen hållas inomen vecka från den dag då åtalet väcktes. 1 fråga om mål mot den som inte harfyllt gäller enligt lagen med särskilda bestämmelser om ungalagöverträdare alt målet alllid skall behandlas skyndsamt. Om allmänt åtalväcks mot den som inte har fyllt för brott för vilket är stadgal fängelsei skall enligt samma lag de lidsfrister tillämpas som enligt RBgäller för häktade, även om den tilltalade inte är häktad: dock gäller istället för den lid av som i RB är föreskriven för hällande avhuvudförhandling av . Beträffande handläggningen av brottmål gäller vidare sedanden särskilda regler om viss försöksverksamhet i fråga omnarkomanvård av personer som vanemässigl missbrukar narkotika och som harbegått brotl på vilket kan följa fängelse. Bestämmelser härom finns i lagen(1979:661) med vissa bestämmelser om handläggningen av brottmål i anslutninglill försöksverksamhet på narkomanvårdens område. Enligt den lagen, som gällerlill utgången av , får en domstol under rättegången i brottmålförklara målet vilande i avvaktan på resultatet av narkomanvård som dentilltalade har förklarat sig villig alt undergå. Ett sådant mål skall tas upppå nytt bl. a. om den tilltalade har misskött narkomanvården eller har begåttnytt brotl. Har målet inte återupptagils tidigare skall det alllid tas upp såsnart som möjligt efter del att har förflutit från beslutet omvilandeförklaring. JuU1979/80: 25 7 Förarbeten, rättspraxis m. m. Utförliga redogörelser förförarbetena till narkotikastrafflagen och till regler omåtalsunderlåtelse samt för domstolarnas påföljdspraxis i narkotikamål hartagils in i utskottets betänkanden JuU 1977/78:4 och 1978/79:4. Utskottethänvisar här i första hand lill dessa redogörelser. 1 propositionen 1968; 7 med förslag lillnarkotikastrafflag anförde departementschefen i frågan om avgränsningen av detstraffbara området vid innehav av narkotika bl. a. följande. Jag vill i delta sammanhang erinraom all allmänna narkotika-konvention, som ratificerat, kräveralt allt otillåtet innehav av narkotika skall vara straffbelagt. Vi är därförförpliktade att kriminalisera varje olovligt innehav av sådana narkotiska medelsom omfattas av konventionen. Någon särbehandling är alltså f. n. inte möjligbeträffande innehav av sådana medel. Som kommittén framhållit talar också andra skäl förkriminalisering av innehav. Jag vill bland dessa skäl särskilt trycka på vadrikspolisstyrelsen framhållit, nämligen atl polisen för atl kunna komma åt dengrövsta narkotikabrottsligheten, de olaga överlåtelserna, måste kunna göraingripanden mot allt olovligt innehav. Allt innehav av narkotika bör därförvara straffbelagt. Även del förhållandel att det är svårt all göra en rimliggränsdragning mellan tillåtet - ringa - innehav och otillåtet innehav talarför alt ringa innehav alltjämt skall vara strafftelagt. Jag vill ingalunda bagatellisera risken av attkriminalisering av innehav kan få vissa negativa verkningar. Jag har förståelseför att argument kan anföras mot kriminalisering och är angelägen alt ånyounderstryka, alt strafflagstiftningen inte får vara ett hinder för strävandenaatt bereda missbrukare tillfredsställande vård. Som jag förut framhållit är delmin mening alt de rätlsvårdande myndigheterna bör tillvarata alla möjligheteratt inom ramen för gällande påföljdsbestämmelser och regler om beslut att inteåtala för brott se till atl de vårdbehövande får erforderlig vård. När detgäller valet av påföljd bör hänsyn las lill den omständigheten att en personinnehaft medlen för eget bruk. Frågan kompliceras av det icke ovanligaförhållandel att samma person kan inneha narkotika såväl för eget bruk som föratt överlåta den till andra, främst för att därigenom bli i stånd all självfortsätta sitt missbruk. I sådana fall får del ankomma på de rätlsvårdandemyndigheterna alt med beaktande av samtliga omständigheter bestämma den ivarie särskilt fall lämpligaste påföljden. Liknande synpunkter anfördes iandra lagutskottets av godkända utlåtande över propositionen (2LU1968; I s. 44 f.). 1 betänkandet JuU 1978/79:4 har lagils in vissastatistiska uppgifter rörande antalet godkända strafförelägganden/domar ochmeddelade åtals-underiåtelser för brotl mot narkotikastrafflagen(huvudbrott eller bibrott) och uppgifter om hur antalet ålalsunderlålelserunder har fördelat sig efter tillämpat lagrum. JuU1979/80: 25 8 betänkandet, Av uppgifterna framgår bl, a. alt antaletålalsunderlålelser enligt 20 kap, 7 § första stycket I RB under åren 1975-1977varierat mellan drygt 900 och knappt 800. vilket motsvarar omkring 20 procentav det totala antalet godkända strafförelägganden/domar och meddeladeåtalsunderlåtelser. Tillgänglig rältsslatistik för ger vid handen allantalet åtalsunderlåtelser för narkotikabrott har ökat. Antalet sådanaun-derlåtelser enligt 20 kap. 7 § första stycket I RB uppgick detta år tillomkring 1 000. Av rättsstatistiken framgår att av de personer som dömts för normalbrottel narkotikabrott dömts tillböter. Genom införandel avnarkotikastrafflagen höjdes maximistraffet för brotl motnarkotikabestämmelserna från fängelse till fängelse i fyra är. Minimislraffelför grovt narkotikabrott blev fängelse . 1 fråga om brottennarkotikaförseelse och normalbrottel narkotikabrott bestämdes de straffsatsersom alltjämt gäller. Beträffande strafflatiluderna anförde departementschefen ipropositionen (prop. 1968:7) atl böter införts i straffiatituden förnormalbrottel särskilt med tanke på de ungdomar i åldern närmast somär inblandade i narkotikabrottslighet. Vikten av alt straftteslämmelserna utformadesså alt samhällets ansträngningar alt bereda vård ål vårdbehövandenarkotikamissbrukare inte motverkades talade enligt departementschefen ocksåför all böter borde ingå i straffskalan. beslöts atl straffsatserna för grovtnarkotikabrott och för grov varusmuggling skulle höjas till fängelse i lägstett och högst (prop. 1969; 13). 1 den propositionen underströk departementschefen altstraffskärpningen var avsedd all bereda domslolarna ytlerligaie utrymme förall döma ul avsevärda straff främst för dem som i stor skala för egen vinningutnyttjar andras okunnighet, nyfikenhet eller beroende av narkotiska medel. Straffmaximum för grovt narkotikabrott och varusmugglingavseende narkotika höjdes är 1972 till (prop. Motivet fördenna höjning var enligt uttalanden i propositionen den utveckling av straffsatsernasom skett i och i i övrigt. Föredragande statsrådet anfördeatt man vid övervägandena kring maximistraffels längd fick se till attstraffskalan för grovt narkotikabrott inte blev så vid att maximistraffettedde sig orimligt högt i jämförelse med straffen för andra frånkriminal-politisk synpunkt likvärdiga brott i vårt rättssystem. Som jämförelsemed grova narkotikabrott nämndes i propositionen spridande av gift eller smitta,mordbrand och allmänfarlig ödeläggelse. för vilka brott det högsia straffet ärfängelse eller på livstid, när brottet är giovi. uttalade vidare alt han inte såg något behov av en allmän JuU 1979/80:25 9 höjning av straffsatserna för narkotikabrott av olikagrader och inte heller fann det önskvärt med en generell skärpning avdomstolarnas praxis. Den aktuella lagändringen var avsedd all få effekt endastbeträffande den farligaste brottsligheten inom den kategori av förbrytelser somlagtekniskt hörde hemma under rubriken grovt narkotikabrott. Liknande synpunkter anfördes i lagstiftningsärendet avjustilieutskoltel som med anledning av motioner med yrkande om högreminimistraff för grovt narkotikabrott i sitt av godkända betänkande(JuU 1972; 14) uttalade att det. för alt lagstiftningen inte skulle fä effektför annan än den avsedda kategorien förbrytelser, var angeläget atl den undregränsen i straffskalan förblev oförändrad. Utskottet framhöll vidare atlslraffhöjningen självfallet inte fick uppfattas som atl de kriminalpoliliskaåtgärderna borde prioriteras i kampen mot narkotikan. Enligt utskottets meningvar verksamma insatser på vårdsidan oundgängligen nödvändiga om narkotikaproblemetskulle kunna lösas; kriminalpoliliska åtgärder kunde endast i begränsadutsträckning bidra härtill. 1 propositionen 1971; 100 föreslogsen vidgning av åklagares möjligheter atl underiåla åtal vid mindre allvarligabrotl. Lagtekniskt innebar förslaget att man tog bort den dåvarandebegränsningen i 20 kap. 7 § första stycket 1 RB. alt det skulle vara uppenbartall annan påföljd än böter skulle komma atl utdömas. I stället skulle åklagarefå rätt att underiåla åtal, om det kunde antas att påföljden inte skulle bliannal än böter. Departementschefen erinrade om all den föreslagna ändringendock inte innebar något frångående av principen alt en kriminaliserad gärningregelmässigt skulle följas av en påföljd. I fråga om åtalsunderlåtelse vidnarkotikabrottslighet anförde deparfementschefen härefter bl. a. följande. Vid sådan brottslighet förekommerredan nu åtalsunderlåtelse i betydande omfattning. Detta hänger samman med altdel straffbara området har gjorts mycket vidsträckt pä grund av all del ansettsvara av stor betydelse för att kunna utreda den allvarligare brottsligheten atläven i och för sig bagalellariade förfaranden omfattas av straffbudel. Som jaghar framhållit tidigare bör inte i delta sammanhang ske någon omprövning av denstraffrättsliga lagstiftningen. Från denna utgångspunkt bör det enligt minmening finnas ökat utrymme för åtalsunderiåtelse vid narkotikabrottslighet. Detär sålunda angelägel att inte genom ingripande med åtal spoliera möjligheternaatt ge narkotikamissbrukare nödvändig vård. Eftersom åtalsunderlåtelse vidnarkotikabrottslighet bör begränsas lill rena bagatellfallen är det enligt minmening lämpligare alt utnyttja möjligheterna till åtalsunderlåtelse enligt 20kap.