bet · G301LU4 · 1979-12-31 00:00:00 — betänkande 1979/80:4 medanledning av motioner om ändring av lagen om gravrätt m. m. delsmotionen 1978/79:858 av () vari yrkas att beslutar atttill 8 § lagen om gravrätt m. m. taga en bestämmelse som åläggerbouppteckningsförrättaren att i samband med bouppteckning som upptar gravrättanmäla en av arvingarna såsom gravrättsinnehavare, delsmotionen 1978/79:1203 av m. (m) vari yrkas att riksdagenbeslutar om ändring av lagen om gravrätt m. m. i enlighet med vad i motionenanförts. Remissyttrandenhar inhämtats över motionen 858 från och domareförbundsamt över båda motionerna från . , begravningsentreprenörers förbundoch Begravningsföreningarnas samorganisation. har berettstillfälle att yttra sig över motionerna men har avstått från att avge yttrande. Enligt lagen (1963:537) om gravrätt m. m. ärgravrätt en form av nyttjanderätt till ett visst område på allmänbegravningsplats. Upplåtelse av gravrätt får ske , ochhögst , eller för alltid. Som bevis på upplåtelsen utfärdas gravbrev. Hargravrätten upplåtits för bestämd tid har gravrättsinnehavaren under vissabetingelser rätt till en förnyelse av upplåtelsen när upplåtelsetiden gått ut.18 § stadgas att såsom innehavare av gravrätten skall anses den till vilkengravrätten upplåtits. När denne dör övergår gravrätten i enlighet med vad somkan ha blivit förordnat vid upplåtelsen eller . Finns inget förordnandeövergår gravrätten till den avlidnes efterievande make och arvingar eller denav dem som anmäls som gravrättsinnehavare. Gravrätt kan också i vissa fallöveriåtas. 110i) finns bestämmelser om förverkande av gravrätt vid vanvård. För attgravrätten skall kunna förklaras förverkad krävs att upplåtaren förelagtgravrättsinnehavaren att sätta graven i stånd och att denne inteefterkommit anmaningen. Föreläggandet skall delges innehavaren. Är denne intekänd eller är hans adress okänd skall kungörelsedelgivning användas. Enligt 11f) kan länsstyrelse också i vissa fall besluta att gravrätten skall upphöra. 1 1979/80. LU 1979/80:4 2 Gravrälten ger innehavaren i princip rätt att försegraven med gravvård. Vidare gäller enligt 12 S beträffande gravvårds utseendeoch beskaffenhet samt övriga anordningar på gravplatsen att vad upplåtarenbestämmer skall gälla. Denne får emellertid inte meddela andra föreskrifter idessa hänseenden än som är påkallat för att tillgodose en god gravkultur. Tillämpningsföreskriftertill lagen om gravrätt m. m. finns i begravningskungörelsen (1963:540). I 3 Sstadgas att för allmän begravningsplats skall finnas gravbok med uppgifterombl. a. till vilka gravplatser upplåtits. Även senare gravrättsinnehavare börantecknas om så kan ske. Enligt 4 § skall gravbrev innehålla namnet på den tillvilken upplåtelsen sker, nummer på gravplatsen eller graven, tiden förupplåtelsen och övriga villkor. Bestämmelserom bouppteckning finns i 20 kap, . Bouppteckning skall förrättas avsärskilda gode män och innehålla förteckning över boets tillgångar och skulderjämte vissa andra uppgifter. Någon särskild föreskrift om antecknande avgravrättsinnehav finns inte. Vid bouppteckning skall boet uppges av den somvårdar egendomen eller som annars är bäst förtrogen med boel. Är lillgångarnaej större än att de inte räcker till annat än begravningskostnader och andrautgifter med anledning av dödsfallet kan bouppteckningen ersättas meddödsboanmälan till domstol. Sådan anmälan görs av socialnämnd och behöver inteinnehålla några närmare uppgifterom tillgångarna i boet. I motionen 858 framhålls att någonanmälningsskyldighet inte föreligger då gravrätt övergår på ny innehavare ochatt detta förhållande kan medföra svårigheter för kyrkogårdsmyndigheterna,särskilt i fall då en gravplats inte hålls i ordning och innehavaren måstekunna nås för ett föreläggande att iordningställa graven. Enligt motionärenmåste en lång och tidsödande annonsering först ske och därefter förfiytainnan gravplatsen kan . Motionären anser att problemet lämpligen kanlösas genom en föreskrift om alt bouppteckningsförrättare i bouppteckningenskall anteckna en arvinge som gravräitsinnehavare. 1motionen 1203 anförs att det är vanligt förekommande alt gravräitsinnehavaretecknar avtal med kyrkogårdsförvaltning om vård av gravplats. Dessa avtalinnehåller ofta en klausul med krav på gravrättsinnehavaren att denne skallmedge församlingen rätt att utan gravräitsinnehavarens medgivande utföra deändringar på gravplatsen vilka församlingen anser vara erforderiiga med hänsyntill ändrad ordning för eller omläggning av kyrkogården. Enligtmotionärerna finner många människor det stötande att intrång och förändringarskall kunna göras på en grav utan att gravrättsinnehavaren lämnat sittmedgivande. En grav är ändock, fortsätter motionärerna, en plats som de fiestamänniskor fortfarande vårdar pietetsfullt och som de önskar ha kvar i det skicksom de själva eller tidigare generationer planerat den. LU 1979/80:4 3 Gravlagenbör därför enligt motionärernas mening för.ses med ett tillägg om all ändringav gravplats ej må ske utan gravrätisinnchavarens skriftliga medgivande.Kyrkogårdsförvaltning bör genom kungörelse och genom skriftliga meddelandentill gravräitsinnehavare meddela vilka förändringar de önskar utföra pågravplats och inhämta gravriiitsinnehavarens tillstånd därtill. Motionärernaär medvetna om all en sådan ordning kan leda till svårigheter. Lagen kan därförlämpligen medge kyrkogårdsförvalining alt utan gravrättsinnehavarens tillståndutföra förändringar på gravplats om svar ej gått att erhålla . Vissauttalanden under förarbetena till lagen om gravrätt m. m. Under förarbetena till lagen om gravrätt m. m.behandlades bl. a. frågan om en anmälningsskyldighet vid övergång av gravrätt.1 det till grund för lagstiftningen liggande betänkandet anfördeutredningsmannen att det skulle vara önskvärt, att gravboken lämnade besked omvem som vid varje tid är gravrättsinnehavare eller att övergång av rätteninfördes i boken. Någon obligatorisk föreskrift därom föreslås dock ej ibetänkandet. Som skäl härför åberopades att frågan ofta är oklar och att det ivissa fall möjligen skulle kunna i onödan framkalla tvister, om man vidgravrättsinnehavarens frånfälle krävde besked av de efterievande vem som ifortsättningen är innehavare. Vidare hänvisades till att i förslaget tillbegravningskungörelse intagits en bestämmelse, att anteckning om senaregravrättsinnehavare skall göras i fall där det kan ske. Departementschefenframhöll å sin sida (prop. 1963:141, s. 53) i specialmotiveringen till 8 §förslaget till lag om gravrätt m. m. följande Såsom jag framhållit i samband med den allmännamotiveringen är det även vid den ursprungliga upplåtelsen ovisst,vem som är att betrakta såsom gravrättsinnehavare. Det kan därför vara svårtatt i gravbrevet ange innehavaren. I princip måste emellertid såsom innehavareanses den till vilken rätten upplåtes. Detta har utsagts i förevarande paragraf1 fall, då upplåtelsen avser stoftet eller askan efter en person, som avliditutan arvingar eller andra närstående, eller efter en okänd person, är detoegentligt att tala om någon såsom innehavare av gravrätten, men detta ipraktiken sällsynta fall torde ej behöva särskilt beaktas i lagtexten. Ävenom det vid upplåtelsen är klart, vem som är innehavare av gravrälten, uppkommervid hans död frågan, vem som då inträder såsom innehavare. Utredningsmannensförslag ger, som jag förui framhållit, god ledning vid avgörandet av dennafråga, men del lorde ingalunda alltid vara möjligt att direkt utpeka någonsåsom innehavare; efterlänmar avliden gravräitsinnehavare make och arvingarblir dessa i regel gemensamt innehavare av gravrätten. Mot denna bakgrund harutredningsmannen ej funnit anledning föreslå någon obligatorisk skyldighet förgravrättsinnehavarens efterlevande eller andra närstående att till upplåtarenlämna besked om vem som är den nye innehavaren. Detta ställningslagande synesvara välgrundat. Även om det således ej bör stadgas vare sig skyldighet för LU 1979/80:4 4 gravrättsinnehavarensefterievande att meddela upplåtaren, vem som är ny innehavare, eller rätt förupplåtaren att erhålla besked i samma fråga, är det givetvis önskvärt altanmälan om övergång av gravräii sker i största möjliga utsträckning. Uppmaningalt göra sådan anmälan synes lämpligen kunna intagas i gravbrevet. Självfalletbör anmälan om ny innehavare av gravrätt antecknas i gravboken, och del kanäven vara lämpligt all göra anteckning härom i gravbrevet. framhåller all det f n. inte tordefinnas någon skyldighet all i bouppteckning uppta gravräti som tillgång ellerall ange alt den avlidne var innehavare av gravriiit. Del erfordras därför alten uttrycklig bestämmelse införes i om all gravräii skall antecknasi bouppteckningen för alt den föreslagna bestämmelsen skall kunna ges en reellinnebörd. Domstolsverketanför att enligt gällande rätt har bouppteckningen karaktär av enskildförrättning, normalt ombesörjd av dödsbodelägarna själva med biträde av godemän som tillkallats efter fritt val. männen har alltså inte utsetts avnågon offentlig myndighet. Med hänsyn till att bouppteckningen i princip intehar någon rättslig verkan i dödsbodelägarnas förhållande till utomstående måstedet enligt uppfattning finnas starka skäl för att införa ensådan anmälningsskyldighet som förslaget innebär. Domstolsverketanser att förslaget alt ålägga bouppteckningsförräiiarna alt anmäla en avarvingarna i boel som gravräitsinnehavare i de fiesta fall skulle kunnafungera, men au det också kan innebära att en dödsbodelägare tvångsvis utsestill gravräitsinnehavare. Enligt uppfattning får enbouppieckningsförräiining inte anta karaktären av ivångsarvsskifte, vilketskulle medföra en principiell förändring av syftet medboupptecknings-förrättningen. Enligt måste - om moiionsförslageiskall genomföras - ställning tas till frågan, vilken undersökningsplikt somskall åvila förrätiningsmännen. påpekar att det för arvingar kanvara oklart att den avlidne var innehavare av gravrätt och att detta kan varasärskilt troligt i de fall innehavaren inte vårdat graven och alltså anledningtill förverkande kan föreligga. Dessutom måste det klarläggas hur förrättnings-männenskall förfara då del inte finns någon nära anhörig som kan ta över gravrätten. Domstolsverketframhåller vidare att även om anmälningsplikt enligt motionsförslaget införes,måste det nuvarande kungörelseförfarandet finnas kvar. ifrågasätterom antalet kungörelsefall skulle bli väsentligt färre än lör närvarande. 1motsats till motionären anser , att är en relativt konlid i jämförelse med den normala tiden för upplåtelse av gravräti, . Altinnehavare av begravningsplatser vill ha återtagandet av gravrätter snabbtavklarat är inte enligt ett tillräckligt skäl för ändring.Domstolsverket hävdar att själva annonseringen LU 1979/80:4 5 inteär särskilt tidsödande. Att förfarandet lar lid grundar sig huvudsakligen påall gravrätisinnehavaren bör ha rimlig lid på sig att vidta åtgärder medanledning av föreläggandet. anser att måste förfiytamellan föreläggande och förverkande, även om gravrätisinnehavaren är känd. uppfattning innebär förslaget också en byråkrati-sering avbouppieckningsförräitningen som inte synes stå i förhållande till den nytta somförslagets genomförande skulle medföra. avstyrkerbifall till motionen, har som yttrande övermotionen 858 överlämnat ett av kyrkogårdsförvallningen avgivetijänsieutlåiande, 1 ullålandel framhålls att motionen berör ett förkyrkogårdsförvaltningen ofta mycket kännbart problem. Frågan om vem som ärgravplatsinnehavare måste utredas i skilda sammanhang, t, ex, då gravplatsåterköpes och då den överiåtes, då övergång noteras, då nytt gravbrev söks istället för förkommet samt dessutom också vid gravsättningen, I de fall tvisteruppstår angående gravrättsfrågor måste också utredas vem som ärgravräitsinnehavare. anser att nuvarande regler oftamedför en tidsödande utredning av vilka som är gravrättsinnehavare. skulle det även förenkla handläggningen när det gällergravplatser som råkat i vanvård om i varje särskilt fall gravrättsinnehavarenkunde utpekas. anser emellertid att problemet ärmångfasetterat och att den föreslagna åtgärden inte löser alla problem, t, ex,inte för korporationsgravar och gravar som redan från början har upplåtits tillfiera personer gemensamt, Kyrkogårdsförvallningenpekar på den inskränkning som ligger i motionsförslaget, attbouppteckningsförrättaren vid bouppteckning som upptar gravrätt skall anmäla enav arvingarna som gravrättsinnehavare. Enligt kyrkogårdsförvaltningen är detnumera mycket sällsynt au en gravräti upptas i bouppteckningen, då gravrätteninte anses ha något ekonomiskt värde. För att gynnsammast möjliga effekt av denföreslagna åtgärden skall uppnås, bör åtgärden kompletteras med skyldighet förbouppteckningsförrättaren att i bouppteckningen uppta gravrätt även om dettaskulle ske utan angivande av något ekonomiskt värde. Under en övergångstidtorde det vidare vara nödvändigt, framhåller kyrkogårdsförvaltningen, attbouppteckningsförrättaren förvissar sig om huruvida den avlidne var ensamgravrättsinnehavare och inte endast delaktig i gravrätten eller kanske intealls berörs av denna formellt sett. anser att 8 § ävenbör kompletteras med skyldighet för bouppteckningsförrättaren att anmäla ellertill resp. kyrkogårdsförvaltning inge bouppteckningen för notering. är det nämligen inte tillräckligt att gravrättsinnehavaren vidbehov åberopar bouppteckningen till kyrkogårdsförvaltningen, då det är förvaltningensom lar initiativet till åtgärder. LU 1979/80:4 6 församlings- och pastoratsförbiindframhåller att motionen rör ett stort och väsentligt problem för församlingarnasom innehavare av begravningsplats. Förbundet finner det angeläget attgravrättslagens bestämmelser om gravrättens övergång när gravrättsinnehavarenavlider blir föremål för en översyn. sker an;nälan om ny gravrättsinnehavare ytterst sällan, vilket ledertill en rad problem varav några har påpekats i motionen. Gravrättstidens längd,vanligtvis tjugofem till , medför att gravrätten genom arv kan övergåtill fiera släktled utan att församlingen får kännedom härom. 1 de fallgravrätt upplåtits blir detta förhållande än mer markant.Enligt förbundets mening bör i lag stadgas skyldighet att till innehavare avbegravningsplats anmäla ny gravrättsinnehavare. Även om förbundet ifrågasätterden i motionen föreslagna lagtekniska lösningen har förbundet i sak inget atterinra mot förslaget. Förbundet anser däremot det inte möjligt att mot arvingesvilja skifta gravrätten på föreslaget sätt. anser det under förarbetenatill lagstiftningen gjorda ställningstagandet mot obligatorisk föreskrift attanmäla det fortsatta innehavet av gravräti efter avliden välgrundat.Domareförbundet påpekar att motionären ej anför några omständigheter som talarför en annan ordning och anser att kungörelseförfarandet inte är ägnat attmedföra någon nämnvärd tidsutdräkt vid avgörandet i ärenden om förverkande avgravrätten. Förbundet kan därför redan från dessa utgångspunkter ej tillstyrkamotionen. Förbundet anser att den föreslagna anmälningsskyldigheten ochföreskriften att bouppteckningsförrättare i bouppteckningen skall anteckna enav arvingarna såsom gravrättsinnehavare är oförenliga såväl med vad som gällerom boupptecknings innehåll och förrattarnas uppgifter som med gällande reglerom rätten till gravplats. Förbundetanser dock att motionens syfte skulle kunna tillgodoses om i 4 §begravningskungörelsen intogs en bestämmelse om att gravbrev skall innehållauppmaning att anmäla övergång av gravrätt. Förbundet anser det ej helleruteslutet att 8 § gravrättslagen kan ändras så att de efterlevande fårmöjlighet att anmäla fier än en av dem såsom gravrättsinnehavare, eftersomanmälan om fiera senare gravrättsinnehavare kan komma i fråga i de fallgravrälten ursprungligen upplåtits till fiera personer. begravningsentreprenörersforhund anser attföreslagen ändring ej är motiverad och avstyrker därför bifall till motionen. Begravningsföreningarnas samorganisation anserstarka skäl föreligga för ett införande av krav på obligatorisk anmälan om vemsom är gravrättsinnehavare och tillstyrker därför i denna delmotionsförslaget. Samorganisationendelar däremot icke motionärens uppfattning att ålägga bouppteckningsförrättarenatt göra sådan anmälan. LU 1979/80:4 7 attsamtliga arvingar icke alltid är närvarande vid bouppieckningsförräitningensaml alt bouppteckningsförrättare icke intar ställning som boutredningsman,varför det icke kan vara förrältarens sak att tillse all anmälan omgravräitsinnehavare görs. menar att det måste ankomma pådelägarna eller, om testamentsexekutör eller boutredningsman finns, denne attgöra sådan anmälan. avstyrker därför i denna del bifall tilldet framlagda förslaget. har som yttrandeöveriämnat ett av kyrkogårdsförvaltningen avgivet tjänsteutlåtande, variframhålls att man under en följd av år vidtagit förändringar på ett mycket stortantal gravplatser. När det gäller s. k. familjegravar har åtgärder skett förstsedan representant för gravägaren lämnat medgivande. För fritt upplåtnagravplatser, som upplåtits för av , har däremot integravrättsinnehavaren eller representant för denne tillfrågats. Kyrkogårdsförvaltningenframhåller att man inte bedömt det som nödvändigt att tillfrågagravrättsinnehavare av s. k. ensamgravar då i avtalet om upplåtelse avensamgravar finns intaget bestämmelse om att gravrättsinnehavaren är skyldigatt ställa sig till efterrättelse de bestämmelser som anges i gravbrevet ellerde övriga föreskrifter som kyrkogårdsnämnden kan ha utfärdat eller kan kommaatt utfärda beträffande gravplatser. Kyrkogårdsförvallningenanseratt nuvarande lagstiftning ger det skydd för gravrättsinnehavaren somerfordras för att åtgärder beträffande gravplats inte skal! kunna vidtas utangravrättsinnehavarnas medgivande. framhålleremellertid att motionärens förslag fyller ett behov i de fall gravrättsinnehavareeller känd sådan saknas. församlings- och pastoratsförbiindenrirar om att det åligger gravrättsinnehavaren att hålla gravplatsen i ordnatoch värdigt skick. De senaste årtiondenas befolkningsomfiyttningar haremellertid enligt förbundet skapat svårigheter för gravrättsinnehavarna attvårda och underhålla sina gravplatser. I många fall är gravplatsen belägen påkyrkogård långt från hemorten. Som en service gentemot gravrättsinnehavarna harförsamlingarna därför förklarat sig beredda att mot ersättning överta ansvaretför gravplatsen i större eller mindre omfattning. Församlingens åtagande avvård och underhåll av gravplats, fortsätter förbundet, sker genom avtal mellanförsamlingen, å ena sidan, och gravrättsinnehavaren eller dennes ombud, å denandra. Vanligen åtar sig församlingen att vårda och underhålla gravplatserunder av högst . Avtalets långa giltighetstid skaparemellertid svårigheter för parterna att helt överblicka avtalets konsekvenser.Många församlingar har när det gäller redan ingångna avtal kunnat konstateraatt kostnaderna för vård och underhåll vida överstiger inbetalda avgifter. LU 1979/80:4 8 Förbundeterinrar i detta sammanhang om att den del av kostnaden som inte täcks av avgiftmåste finansieras med skattemedel, 1 församlingar med vikande skatte- ochbefolkningsunderiag innebär detta en betungande utgift. Församlingarna hardärför eftersträvat att minska utgifterna, vilket bl, a, kan ske genom ändringpå gravplats. För att möjliggöra ändringar på gravplats har i avtal med långgiltighetstid intagits en bestämmelse, varigenom gravrättsinnehavaren medgerförsamlingen rätt att utan dennes hörande utföra de ändringar i gravplatsensallmänna ordnande som kan bli erforderiiga med hänsyn till ändrad ordning elleromläggning av kyrkogården eller andra omständigheter. Förbundetvill för sin del starkt ifrågasätta en ändring i lagen om gravrätt som innebärettförbud att i avtal införa bestämmelseratt ändring av gravplats ej får ske utangravrättsinnehavarens medgivande. Enligt förbundets mening innebär detta enbegränsning av parternas avtalsfrihet. Gravrättsinnehavarens rätt får ansestillgodosedd i andra lagar. Således innehåller 36 § avtalslagen ett skydd motoskäliga villkor, I övrigt torde konsumentlagstiftningen gegravrättsinnehavaren ett tillfredsställande skydd. Närdet däremot gäller information om ändringar på gravplats delar förbundetmotionärernas uppfattning att församlingen bör lämna sådan information,exempelvis i församlingsblad. Beträffandeförslaget i motionen att tillstånd till förändringar bör inhämtas avgravrättsinnehavaren pekar förbundet på de svårigheter en sådan skyldighetskulle medföra. Gravrätten kan nämligen ha övergått tillett stort antal personer utan församlingens vetskap. Att inhämta samtligagravrättsinnehavares tillstånd torde därför i allmänhet bli förenat med storasvårigheter för församlingarna. starkt ifrågasätta den i motionen föreslagna lagändringen,varigenom parternas avtalsfrihet begränsas. De syften som motionärerna villuppnå får anses tillgodosedda genom andra lagar till skydd för konsument. begravningsentreprenörers förbund anseratt förslaget till ändring inte är motiverat och avstyrker därför bifall tillmotionen. Begravningslöreningarnas samorganisationtillstyrker utan närmare motivering det framlagda förslaget. I betänkandet behandlas två motioner vari begärsändringar i lagen om gravrätt m. m. Gravrättinnebär en nyttjanderätt till ett visst område på allmän begravningsplats.Enligt lagen om gravrätt m, m, får gravrätt upplåtas , minst 15 åroch högst , eller för alltid. Som bevis på upplåtelsen utfärdas gravbrev.Har gravrätten upplåtits förbestämd tid har gravrättsinnehavaren LU 1979/80:4 9 undervissa betingelser rätt till en förnyelse av upplåtelsen när upplåtelsetidengått ut, I 8 § stadgas att såsom innehavare av gravrätten skall anses den tillvilken gravrätten upplåtits. När denne dör övergår gravrätten i enlighet medvad som kan ha blivit förordnat vid upplåtelsen eller . Finns ingetförordnande Övergår gravrätten till den avlidnes efterlevande make och arvingareller den av dem som anmäls som gravrättsinnehavare. Gravrätt kan också i vissafall överlåtas, 110§ finns bestämmelser om förverkande av gravrätt vid vanvård. För att gravrältenskall kunna förklaras förverkad krävs att upplåtaren förelagtgravrättsinnehavaren att sätta graven i stånd och att denne inteefterkommit anmaningen. Föreläggandet skall delges innehavaren. Är denne intekänd eller är hans adress okänd skall kungörelsedelgivning användas. Gravrättenger innehavaren i princip rätt att förse graven med gravvård. Beträffandegravvårdens utseende och beskaffenhet samt övriga anordningar på gravplatsenskall vad upplåtaren bestämmer gälla. Denne får emellertid inte meddela andraföreskrifter i dessa hänseenden än som är påkallade föratt tillgodose en godgravkultur. Tillämpningsföreskriftertill lagen om gravrätt m. m, finns i begravningskungörelsen, I 3 § stadgas attför allmän begravningsplats skall finnas gravbok med uppgifter om bl. a. demtill vilka gravplatser upplåtits. Även senare gravrättsinnehavare bör antecknasom så kan ske. Enligt 4 § skall gravbrev innehålla bl. a. namnet på den tillvilken upplåtelsen sker, nummer på gravplatsen eller graven, tiden för upplåtelsenoch övriga villkor. Imotionen 858 framhålls att någon anmälningsskyldighet inte föreligger dågravrätt övergår på ny innehavare och att detta förhållande kan medförasvårigheter för kyrkogårdsmyndigheterna, särskilt i fall då en gravplats intehålls i ordning och innehavaren måste kunna nås med ett föreläggande attiordningställa graven. Är gravrättsinnehavaren inte känd måste enligtmotionären ett tidsödande kungörelseförfarande tillämpas, innan gravplatsenkan . Motionären anser att problemet lämpligen kan lösas genom enföreskrift om att bouppteckningsförrättare i bouppteckningen skall anteckna enarvinge som gravrättsinnehavare. Motionären yrkar att en bestämmelse med sådaninnebörd förs in i 8 § lagen om gravrätt m. m. Avde remissyttranden som inhämtats över motionen 858 från och framgåratt upplåtare av gravrätt ytterst sällan får kännedom om när gravrätt övergårtill en ny innehavare.