bet · G301LU9 · 1979-12-31 00:00:00 — betänkande 1979/80:9 med anledning av motion om tilläggsdirektiv till utredningen angåendeföretagsinteckning I betänkandet behandlas motionen 1978/79:691 avKnut () vari hemställs att hos regeringen begär enutvidgning av direktiven till ulredningen angående företagsinteckning enligtvad som i motionen anförts. Påbegäran av utskottet har yttranden över motionen avgivits av Sverigesadvokatsamfund. I moiionen framhålls alt det i den ekonomiskakrisens spår har förekommit, att kommuner och andrakapitalplacerare köpt industrifastigheter, varefter produktionen fortsalt meddet säljande företaget som hyresgäst. En sådan transaktion anges medförapåtagliga fördelar fördel säljande företaget i form av förbättrad likviditetoch lönsamhet men anges också kunna skapa kreditsäkerhetsmässiga problem avbestående art. Motionärenerinrar om att ett förelags maskinutrustning enligt nuvarande lagstiftning hörtill fastigheten. De pantbrev som uttagits i fastigheten kommer efter överiåtelseav en industrifastighet att även i fortsättningen den maskinutrustningsom det säljande företaget ej längre äger. Detta innebär i sin lur attsäljaren, om han hyr lokalerna av köparen, i princip inte kan ta utföretagsinteckning i maskinerna. Endast kundfordringar och varulager kanutgöra säkerhet för förelagsinteckning, anförs det i motionen. Föratt företagets maskinvärde skall kunna utnyttjas som säkerhet fordras attmaskinerna nedmonteras, avlägsnas från fastigheten, varaktigt placeras utanförfastigheten samt först därefter återförs till fastigheten. Först efter dennamycket omständliga och långdragna procedur kan maskinerna ingå iinteckningsunderiaget vid företagsinteckning. Änstörre problem uppstår enligt motionären om fastigheten säljs vidare. Frånkreditsäkerhelssynpunkt måste man då skilja på de inventarier som fanns vidöverlåtelsen och de som anskaffats . har i allmänhet köparnavarit solventa men man kan enligt motionären lätt tänka sig vilka svårigheter somkan uppslå vid konkurs då del gäller att avgöra hur mycket avförsäljningssumman för maskinerna som skall falla på företags!nteckning- I 1979/80. LU 1979/80:9 2 enoch hur mycket kronofogden skall få. Enligtmotionärens uppfattning kan man endast komma till rätta med problemen genom enändring i lagstiftningen så alt maskinerna aldrig av pantbrev ulanendast av företagsinleckning oberoende av vem som äger fastigheten. Imoiionen anmärks, att en ändring i lagstiftningen torde komma all nödvändiggöraomfattande övergångsbestämmelser och alt moiionsförslagei följaktligen inte börgenomföras ulan föregående utredning. En sådan borde enligt motionären kunnagöras av ulredningen (Ju 1972:12) angående företagsinteckning. Enligt lagen (1966:454) om företagsinteckning fårföretagsinleckning till säkerhet för fordran meddelas i en företagaresnäringsverksamhet (1 §). En förutsättning härför är att näringsidkaren skulleha varit bokföringsskyldig enligt bokföringslag om denna fortfarandegällt, eller alt han driver jord- eller skogsbruk (2 §). Företagsinleckninggäller i näringsidkarens lösa egendom, i den mån denna hör till den intecknadeverksamheten. 1 lagen uppräknas vilka typer av lös egendom som kan bli föremålför företagsinteckning. Hit hör bl. a. inventarier, varor eller andra lösören,byggnader som inte hör till tomträtt samt vissa nytijanderätter ochimmaterialrätler(4 §). Till kategorin lösören räknas t. ex. maskiner, redskap,fordon, kreatur, kontorsinventarier, råvaror, varor under tillverkning ochvarulager samt vissa reservdelar (prop. 1966:24 s. 92). Ett företag kan som säkerhet för kredit även låtapantförskriva sin industrifastighet. Reglerna om panträtt i fastighet och omvad som är att anse som fast egendom återfinns i jordabalken (JB). Tillfastighet hör bl. a. byggnad, ledning, stängsel och annan anläggning somanbragls i eller ovan jord för stadigvarande bruk (2 kap. I S JB). Till byggnadhör fast inredning och annan utrustning som är ägnad till stadigvarande brukför byggnaden. I butikslokaler skall vidare hyllor, diskar ochskyltfönsteranordningar anses höra till byggnaden. I fabrikslokaler gällermotsvarande för kylsystem och fiäktmaskineri (2 §). Avsärskilt intresse i förevarande sammanhang aren bestämmelse om s. k.industritillbehör till fastighet. Till fastighet som helt eller delvis ärinrättad för industriell verksamhet hör, utöver vad som följer av 1 och 2 §§,maskin- och annan utrustning som tillförts fasligheten för att användas iverksamheten huvudsakligen på fastigheten. Fordon, kontorsutrustning ochhandverktyg LU 1979/80:9 3 hördock inte till fastigheten (3 §). Föremål som nyttjanderättshavare eller eljestannan än fastighetsägaren tillfört fastigheten hör inte heller till denna, ominte föremålet och fastigheten kommit i samme ägares hand. Detsamma gällerbeträffande sådana föremål som kan utgöra industritillbehör och som tillförtsfastigheten av fastighetsägaren utan att denne ägde föremålet - det kan varaförhyrt eller övertaget med äganderättsförbehåll. 1 viss analogi härmed stadgasatt om fastighetsägaren förvärvat sådant föremål under villkor omåtertagandeförbehåll hör föremålet inte till fastigheten så länge villkoretgäller (4 § första stycket). Detkan tänkas att ett föremål, exempelvis en maskin, har tillförts enindustrifastighet av en annan person, normalt en rörelseidkare, än fastighetsägarenoch att maskinen ingår i rörelseidkarens företagsintecknade egendom. Maskinenoch fastigheten kan sedermera komma i samme ägares hand, antingen genom attfastighetsägaren förvärvar verksamheten eller genom att näringsidkaren förvärvarfastigheten. I sådana fall tillhör maskinen likväl inte fastigheten om inteinteckningen i maskinen har upphört eller- för det fall att det ärnäringsidkaren som förvärvat fastigheten - om inte förfiutit frånlagfartsansökningen. Inteckningshavaren har möjlighet att inom angivna tidväcka talan om betalning för sin fordran (4 § andra stycket). Dethittills anförda gäller de sakrättsliga verkningarna av ett föremålsinförlivande med industrifastighet. I obligationsrättsligt hänseende gäller attsåväl återtagande- som äganderättsförbehåll föriorar sin verkan kontrahenternaemellan när fastigheten tillförts föremålet så att det enligt I och 2 §§ hörtill fastigheten (5 § första stycket). Överiåtsett fastighetstillbehör gäller inte överlåtelsen mot tredje man förränföremålet skiljs från fastigheten på sådant sätt att det kan anseshöra till denna (7 §). Föremål som har karaktären av tillbehör, t. ex. till enindustrifastighet, kan alltså inte utgöra separat objekt för en sakrätt.Upplåts panträtt i föremålet gäller således inte panträtten mot tredje man. Hurdet i paragrafen föreskrivna avskiljandet skall åstadkommas varierar allt eftertillbehörets beskafTenhel och andra omständigheter. Eniigt lagberedningen (SOU1947:38 s. 109) är det fysiska avskiljandet inte alltid avgörande. Ett renttillfälligt bortflyttande av ett tillbehör, exempelvis för reparation, bör intemedföra att föremålet i rättsligt hänseende får en annan karaktär . Urlagförarbetena angående begreppet industritillbehör JB trädde i kraft den . Reglerna i 2kap. JB om tillbehör till fastighet hade i allt väsentligt övertagits från 1966års lag om vad som är fast egendom. gällde på detta område 1895års lag angående vad till fast egendom är att hänföra. Enligt lag skulletill "fabrik eller annan för industriell verksamhet 1» 1979/80. LU 1979/80:9 4 inrättadbyggnad" höra varje motor, maskin, kärl eller därmed jämförligt redskap,som för sin användning kräver och jämväl vilar på fast, från grunden berettunderlag. Genom anknytningen till underiaget kom lillbehörsbegrep-pet att blirelativt snävt begränsat. 11947års lagberedningsJÖrslagtWX ny jordabalk kritiserades den bestämning avindustritillbehörskretsen, som lag innehöll. Den hade visat sigmedföra tolkningssvårigheter i tillämpningen. Det kunde enligt beredningen varasynnerligen vanskligt alt avgöra såväl om en viss maskin krävde ett fast, frångrunden berett underiag som när ett sådant underlag verkligen var för handen.Svårigheterna sammanhängde delvis med att bestämningen blivit föråldrad tillföljd av den tekniska utveckling som ägt rum efter tillkomsten av lag.Enligt beredningens förslag borde tillbehörskretsen begränsas ytterligare.Såsom industritillbehör borde enligt beredningen betraktas sådana maskiner, somingick i fabriksbyggnadens utrustning för industriell drift i allmänhet ellervilkas användning i vart fall inte var begränsad till viss industri ellerverksamhetsgren. Exempelvis skulle väverimaskiner, maskiner för skotillverkningoch pappersmaskiner inte kunna utgöra tillbehör till fast egendom (SOU 1947:38s. 98 f). Beträffandetillbehörsbestämningen innehöll jordabalksförslag (SOU 1960:25) frånlagberedningen endast obetydliga förändringarav förslag. ]f.. jordabalksutredningen hade i uppdrag att omarbeta vissa delar avlagberedningens jordabalksförslag. Revisionen kom bl. a. att omfatta reglernaom industrilillbehör. I motsats till lagberedningen prövade jordabalksutredningeni sitt belänkande (SOU 1963:55) utvägen att låta kretsen av industrilillbehörfå en mycket vidsträckt räckvidd. I betänkandet anfördes att kritiken motlagberedningens olika förslag främst hade avsett två förhållanden.Beredningens förslag var synneriigen radikalt, i praktiken skulle väldigavärden komma att omrubriceras från fast till lös egendom. Verkningarna ikredithänseende skulle bli allvariiga genom att maskinerna i sin nya egenskapav lös egendom inte skulle kunna begagnas som kreditunderlag ens itillnärmelsevis samma omfattning som om de ingått bland fastighetstillbehören.Sistnämnda invändning hade enligt jordabalksutredningen sin giltighet oavsetthur företagsinteckningsinstilutet skulle komma att utformas. Utredningenövervägde för sin del bl. a. att föreslåen tillbehörsbeslämningpå ungefär sammagrundval som den som uppbar reglerna lag. Utredningen konstateradeemellertid att den inte kunnat finna någon lösning som uppfyllde det ytterstberättigade kravet på distinkt rättsgestaltning. Möjligen förhöll det sigrentav så, yttrade utredningen (s. 243 f), att önskemålet om en differentieringav maskinbeståndet alltefter graden av yttre anknytning till fabriksbyggnadenfaktiskt var oförenligt med det samtidiga önskemålet om en okomplicerad ochlättillämplig regelutformning. I stället föreslog utredningen alltså, atttillbehörskretsen skulle få en vidsträckt räckvidd. Närmare bestämt inbegrepden nya bestämningen praktiskt taget samtliga maskiner och andra inventarier,som begagnades i LU 1979/80:9 5 Den mest väsentliga vinningen härmed var enligtutredningen att begreppsbestämningen inte skulle splittra vad som reelltutgjorde en organisk enhet, dvs. fabriken jämte dess maskinutrustning.Lagförslaget fick i angiven del följande lydelse: "Till fastighet varaindustriell eller därmed jämförligverksamhet bedrives höra tillika maskiner och annan utrustning, somtillförts fastigheten för att å eller i anslutning till denna användas i verksamheten(industritillbehör) ." 11966års pioposition med förslag till lag om vad som är fast egendom (prop. 1966:24)föreslogs en regel med samma lydelse som den nuvarande bestämmelsen i 2 kap. 3§ JB. Departementschefen framhöll (s. 69) bl. a. all jordabalksutredningensförslag om en mycket extensiv lillbehörskreis hade klara fördelar. a. drogsför varje enskild fastighet upp en skarp gräns i förhållande till olika slag avlös egendom. Vidare kunde det rent principiellt anses vara en fördel attförslaget inom fastighetspanlrätlens ram sammanhöll vad som utgjorde enorganisk enhet, nämligen de anläggningstillgångar som samverkar tillproduktionsresultatet. Med hänsyn härtill och i betraktande av den storabetydelse man från industrins och bankvärldens sida tillskrevutredningsförslaget borde detta åtminstone i sina huvuddrag läggas till grundför lagstiftning, trots att en vidsträckt bestämning av tillbehörskretsen kundeskapa vissa problem. För alt minska tillämpningssvårigheterna uteslöts dockfordonen, kontorsinventarierna och handverklygen från industritillbehörskretsen. Samtliga remissinstanser delar motionärensuppfattning att frågan om industrilillbehörens rättsliga ställning bör utredas. Sverigesadvokatsamfund anser alt de frågor som berörs i motionen är av betydelse fördet ekonomiska livet. Samfundet finner alt det Skulle vara värdefullt omfrågorna utreds i lämpligt sammanhang. industriförbundanför i sill yttrande bl. a. följande! föreslog att en utvidgad kreis avföremål i form av maskiner skulle få räknas som tillbehör t ill fastighet ivilken det förekom industriell verksamhet välkomnades detta varmt av industrin.Med ökande investeringsbehov och begränsade självfinansierings-möjligheter varman vid myckel nöjd med den utökning av kreditunderlaget för fastighetsinieckningsom ett inräknande av maskinparken i tillbehörskrelsen till fastighet förindustriell verksamhet kom att utgöra. Man önskar från industrins sida idaginte någon ändring i bestämmelsen i 2 kap. 3 § JB om vad .som skall räknas somtillbehör till indusirifastighei. Delallmänna ekonomiska lägel för svensk industri har emellertidenligt industriförbundet i allt högre grad inneburit att enskilda företagönskar - eller varil ivungna - att förstärka del egna kapitalet. Vidare harindustriföretagens strukturproblem blivit alltmer påfallande. LU 1979/80:9 6 omständigheteraktualiserar överväganden rörande industriföretagens ägarinnehav avtillverkningsfastigheter, anförs det i yttrandet. Eliallt vanligare sätt indusiriförelagatt förstärka det egna kapitalet harenligt industriförbundet blivit att företagel avyttrar sinlillverkningsfas-lighel till den kommun där faslighelen är belägen. Andrakalegorier av köpare av induslrifasligheter är SPP, privata företag som harbehov av "tunga" inveslering.sobjekt för längre tidsperioder samt, påallra senaste liden, konsortier av privatpersoner. kombinerasfastighelsförsäljningen med ett hyresavtal. Industriföretaget/säljaren hyralltså efter försäljningen den ifrågavarande industrifastigheten av köparen.Den maskinpark som förelaget monterat in i fasligheten, och somalltså är tillbehör till faslighet, har säljaren dock ofta velat ha kvaräganderätten till. Delta önskemål har köparna ej haft något alt erinra emot ochparterna har avtalat härom i köpehandlingarna. I obligationsrättsligt hänseendeär avtalet ulan några invändningar, framhåller industriförbundet. Enligt 2 kap.7 § JB krävs dock, för all sakrältsligl skydd avseende säljarens maskinparkskall åstadkommas, all maskinparken skiljs från faslighelen. Avskiljandet måstedessutom ha en viss "kvalitet". 1 yttrandet konstateras att enseparation av ett industriföretags maskinpark från fasligheten i övrigt av enmängd skäl är ogenomförbar och alt följaktligen möjligheterna tillföretagsinleckning i den ifrågavarande maskinparken inte finns eftersomdensamma sakrältsligl sell ulgör lillbehör lill fastighet. Iyttrandet redovisas resultatet av en enkät som industriförbundet under vårengenomfört bland ett femtiotal industriföretag av varierande storlek ochindustriinriktning. a. aii företagen i de fall man genomfört nu angiven typ avförsäljningar varit medvetna om avsaknaden av sakrältsligl skydd förmaskinparken men "chansat" på att inga problem skulle uppslå medhänsyn lill köparens ekonomiska ställning, an man laborerat med leasingkonstruktioner av maskinparken efter försäljning, att man i några fall avståttfrån alt genomföra en i övrigt ändamålsenlig försäljning, att nuvarande regleri 2 kap. 3 i; JBärav stort värde och ej bör ändras samt an man är synnerligenmån om att ett alternativ lill separationsregeln i 2 kap. 7 !? Delframkom vidare att vissa industrikoncerner vid strukturförändringar tvingatslill konstlade lösningar i fråga om äganderältsövergångar av koncerninternafastigheter för att avsevärda lagfartskoslnader skulle undvikas.Industriförbundet anser att frågan om möjligheterna eller snarare bristen påmöjligheter till dispens i lagfartsskaiteärenden vid nödvändiga strukturrationaliseringarär ett område som bör aktualiseras vid sidan om det problem som remissen avser. 1yttrandet efteriyses sammanfattningsvis ett alternativ till separalionsre-gelni 2 kap. 7 § JB. Den nya regeln bör vara så beskaffad all ett industriföretag,som vid försäljning av en industrifastighet önskar behålla äganderätten tillsin maskinpark, skall kunna åtnjuta sakrältsligl skydd i LU 1979/80:9 7 maskinparkenulan att denna avlägsnas från fastigheten. Bland de lösningar som enligtindustriförbundet skulle kunna diskuteras är en anteckning i fastighelsboken omall viss egendom, som annars ulgör lillbehör till fastighet, ej ingår ifactigheten. En sådan konstruktion skulle förenas med ett krav på medgivandefrån pantbrevsinnehavare och någon form av publici-teisförfarande. Industriförbundettillstyrker att företagsinteckningsuiredningen genom lilläggsdirektiv erhålleri uppdrag all lägga fram förslag om förenklade regler, ägnade alt skapa ettsakrältsligl skydd för sådana industrilillbehör som säljare avindustrifastighet önskar behålla äganderätten till. anför att de i motionenredovisade problemen inte är ovanliga och att den ifrågavarande stödformentenderar att öka. anser därför frågan om industrilillbehörsrättsliga status väl värd att utreda. utgår ifrån alt detknappast kan vara rationellt att ändra nuvarande lagstiftning på sådant sätt,all industritillbehör generellt överförs lill underlaget förföretagsinleckning. Det synes enligt bankföreningen naluriigt, attutredningsarbetet bedrivs i samverkan mellan den tillsatta ulredningen(Ju 1979:02) med uppdrag alt utreda frågor angående panirällsreglerna ifastighets-, sjö- och lufträtten och utredningen angående företagsinteckning. tillstyrkermotionsförslaget ulan närmare motivering. Utredningen (Ju 1972:12) angåendeföretagsinleckning har i uppdrag att se över lagstiftningen omföretagsinleckning. Någon mera genomgripande förändring avföretagsinteckningens allmänna karaktär åsyftas inte. Enligt direktiven börulredningen bl. a. undersöka om överensstämmelse kan uppnås mellan företagsinteckningslagenoch JB i fråga om sättet för tipplåtelse av säkerhelsrätt saml inteckningensform och innehåll och sättet för dess ulfiirdande. Ulredningen har även attutreda vissa frågor som sammanhänger med effekterna för förelagsinteckningarnasdel av ändringarna i kommun- och länsindelningen , vidarespörsmål om införande av automatisk databehandling påförelagsinieckningsområdet. Det står dock utredningen fritt att ta upp andraspörsmål som aktualiseras under arbetets gång. Folkpartiregeringentillsatte en utredning med uppdrag att se över panirällsreglernai JB, sjölagen (1891:35 s. 1) och lagen (1955:227) om inskrivning av rält tillluftfartyg m. m. (direktiv 1979:5). En första uppgift för ulredningen är attklarlägga de svårigheter som möter i den praktiska tillämpningen avpanirällsreglerna i JB och sjölagen. När del gäller JB bör utredningen främst undersöka vissa problem rörande tillämpningen av LU 1979/80:9 8 godlrosregelni 6 kap. 7 ij JB i samband med övergången lill automatisk dalabehandling.Likformiga panträttsregler på jordabalks-, sjö- och lufträttsområdena bör ommöjligt skapas. Ulredningen är dock oförhindrad alt föreslå en meragenomgripande ändring av sjölagens panlrättskonslruktion och motsvarande reglerpå lufträttsområdel, även om delta skulle innebära alt det skapas skillnadermellan å ena sidan fastighetsrätten och å andra sidan sjö-och lufträtten. (Ju 1977:05) skall utreda frågor om överlåtelse och panlsätlning av byggnad påannans mark m. m. Utredningsarbetet skall i första hand inriktas på allåstadkomma en registerpantrält som kan tillgodose bostadsarrendatorernaskreditbehov. En sådan reform skulle enligt direktiven få betydelse främst fördem som har eller vill skaffa sig ett fritidshus. Även spörsmål som hängersamman med överlåtelse av byggnad omfattas av utredningsuppdraget. I direktivenerinras vidare om att en byggnad på annans mark förlorar karaktären av lös egendomoch blir lillbehör lill den faslighet som den står på, om byggnaden ochfaslighelen får samma ägare. Byggnaden kommer i så fall alt omfatias av deinteckningar som finns i fastigheten, varigenom en panträtt som har upplåtits ibyggnaden kan bli värdelös. Ulredningen har att överväga hur problemet medkolliderande inteckningar bör lösas. Ett sätt kan enligt direktiven vara alllåta byggnaden behålla sin karaktär av lös egendom. För uppkomsten av panträtt i lös egendom fordras iregel att egendomen överlämnas till borgenären. Genom lagstiftningen omföretagsinleckning har emellertid för vissa näringsidkare öppnats möjlighet altutnyttja lös egendom som kreditunderlag utan att näringsidkaren skall behövaavstå från besittningen av egendomen. Enligt lagen (1966:454) omförelagsinteckning får sådan inteckning lill säkerhel för fordran meddelas i enföreiagares näringsverksamhet. En förutsättning härför är att näringsidkarenskulle ha varit bokföringsskyldig enligt bokföringslag om dennafortfarande gällt, eller att han driver jord- eller skogsbruk.Förelagsinteckningen gäller i den lösa egendom som hör till den intecknadeverksamheten, exempelvis inventarier, varor, vissa maskiner, redskap ochfordon. Ettförelag, som äger den faslighet i vilken verksamheten bedrivs, kan som säkerhetför kredit även låta pantförskriva fastigheten. Reglerna om panträtt ifastighet och om vad som är alt anse som fast egendom återfinns i jordabalken(JB). Till fastigheten räknasbl.a. de allmänna fastigheisiillbehören samtindustritillbehören. Sistnämnda tillbehörskategori omfattar maskiner och annanutrustning som tillförts fastigheten för alt användas i verksamhetenhuvudsakligen på fastigheten. Fordon, kontorsutrustning och händverktyg hördock inte till fastigheten. I 2 kap. JB ges föreskrifter om vad som i sak-ellerobligationsrättsligt hänseende skall gälla bl. a. när föremål, som kan LU 1979/80:9 9 utgöralillbehör till fastighet, tillförts fastigheten av annan än fastighetsägarenellernärsådanl tillbehör överlåts. a. stadgas all överlåtelsen inte gällermot tredje man förrän föremålet skiljs från fastigheten på sådant sätt att detinte längre kan anses höra till denna. Ett tillfälligt bortflyttande av etttillbehör, t. ex. för reparation, medför inte att föremålet rättsligt får enannan karaktär . Imotionen 1978/79:691 framhålls att det harförekommit att kommuner och kapitalplacerare köpt industrifastigheter avrörelseidkare som efter försäljningen fortsatt produktionen i fasligheten mennu som hyresgäster. En sådan försäljning förbättrar rörelseidkarens likviditetmen kan enligt motionären skapa kreditsäkerhetsmässiga problem av beståendeart. Rörelseidkaren kan t. ex. inte ta ut företagsinleckning i de maskiner somingår bland industritillbehören eftersom dessa utgör lillbehör tillfastigheten. Endast om maskinerna nedmonteras, avlägsnas och varaktigt placerasutanför fastigheten samt därefter återförs till denna skulle de enligtmotionären kunna såsom lös egendom ingå i inteckningsunderiaget vidförelagsinteckning. I motionen anförs vidare att stora problem också kan uppståom fastigheten säljs vidare och köparen försätts i konkurs. Motionären anseratt lagstiftningen bör ändras så att maskiner aldrig skall kunna avpantbrev utan endast av företagsinteckning, oberoende av vem som ägerfastigheten. Motionen utmynnar i ett yrkande om att skall begära attdirektiven till företagsinteckningsuiredningen utvidgas i enlighet medmotionärens synpunkter. Remissinstansernahar genomgående tillstyrkt att de frågor som berörs i motionen utreds. anser det lämpligt att dessa frågor jämte de synpunkter som framkommitvid remissbehandlingen blir föremål för närmare överväganden. Som framgått avden redogörelsen (s. 7 ovan) har utredningen (Ju 1972:12) angåendeföretagsinteckning i uppdrag att se över lagstiftningen angåendeföretagsinteckning. Utredningen skall enligt direktiven bl. a. undersöka omöverensstämmelse kan uppnås mellan företagsinteckningslagen och JB i fråga omsättet för upplåtelse av säkerhetsrätt samt inteckningens form och innehålloch sättet fördess utfärdande.