bet · G301JuU27 · 1979-12-31 00:00:00 — med anledning av propositionen 1979/80:100 såvitt gälleranslag till domstolsväsendet m. m. jämte motioner Domstolsväsendet m. m. Utskottet tillstyrker regeringens ipropositionen 1979/ 80:100 bilaga 5 () under punkten Dl (s. 50-52) fram lagda förslag och hemställer att till Domstolsverketför /81 anvisar ett förslagsanslag av , 2, Allmänna domstolarna. Regeringen har under punkten D 2(s. 52-55) föreslagit att dels bemyndiga regeringen att vid inrätta en ordinarie tjänst för hovrättslagman och en ordinarie tjänst för hovrättsråd, tillika vice ordförande pä avdelning, båda tjänsterna med beteckningen Co, dels bemyndiga regeringen att enligt vad som förordats i propositionen föra ordinarie domartjänst över stal, dels lill Allmänna dom stolarna för /81 anvisa ett förslagsanslag av . 1 motionen 1979/80; 472'av StinaAndersson m. fl. (c) föreslås alt hos regeringen hemställer omåtgärder för att förkorta vittnenas väntetider vid domstol, 1 motionen 1979/80:795 av m,fl. (vpk)föreslås "atl hos regeringen hemställer om förslag om upphävandeav RP 10 § och däri angivna stadganden". 1 motionen 1979/80:1121 av m. fl. (c)hemställs såvitt nu är i fråga att beslutar att hos regeringen begäraätt försök görs med snabbhandläggning av enklare brottmål (yrkandet 10). I motionen 1979/80:1602 av () hemställsatt uttalar sig för en översyn av det system som ligger till grundför fastställande av dagsbotens storlek. Regeringens förslag under dennapunkt innebär bl. a. att det i inrättas en ordinarie tjänst förhovrättslagman och en ordinarie tjänst för hovrättsråd, tillika vice ordförandepå avdelning, i utbyte mot en tjänst för hovrättsråd och en adjungerad ledamot.Härigenom kan hovrätten indelas att arbeta på fyra ordinarie avdelningar.Förslaget innebär 1 1979/80. JuU 1979:/80:27 2 vidareatt det i hovrätten för inrättas en tjänst för hovrättsråd. Utskottet har inte någotatt erinra mot regeringens förslag. I etl inledande avsnitt underpunkten DDomstolsväsendet m. m. redovisar departementschefen en på begäran av (se JuU 1975/76:9, rskr 1975/76:21) vidtagen översyn av notariereformsamt sina överväganden i anslutning därtill. Översynen har gjorts avdomstolsverket, som föreslagit bl, a. att den sammanlagda tiden förnotarietjänstgöring minskas från nuvarande till . Ihuvudsak innebär departementschefens ställningstagande att en sådan förändringav uppläggningen av notariemeriteringen som föreslagits inte bör genomföras.Vissa frågor, sammanhängande med t. ex, delegering av beslutanderätt vid inskrivningsmyndigheternaoch behörighetstiderna för notarier enligt tings-rätlsinstruktionen, bör dockövervägas ytterligare. Utskottethar intet att erinra mot departementschefens uttalanden i denna del. I motionen 472 föreslås att hosregeringen hemställer om åtgärder för att förkorta vittnenas väntetider viddomstol. En undersökning av möjligheterna att bringa ned väntetiderna ärenligt motionärerna nödvändig bl. a. med hänsyn till att den ekonomiskaersättningen till vittnen ofta inte ger full kompensation för förloradarbetsförtjänst. Enligtsvensk rätt är del en allmän medborgerlig skyldighet att inställa sig somvittne vid domstol. Vittnesplikten regleras i (RB). Enligtreglerna där kallas vittnen av rätten (36 kap. 7§ RB). Rätten skall därvid setill alt vittnet får skäligt rådrum för inställelsen (32 kap. I § RB). Om ettvittne inte inställer sig till en rättegång enligt kallelsen kan han dömas tillböter. Han kan också hämtas till rätten. Vägrar ett vittne att avläggavittnesmål kan han häktas (36 kap, 20 och 21 §§ RB). Omett vittne inte inställer sig till en huvudförhandling utgör detta ett sådanthinder mot huvudförhandlingen att denna som regel skall ställas in och sättasut till en annan dag. Huvudförhandlingen får dock hållas om det kan antas althindret kommer att undanröjas före förhandlingens slut (42 kap. 2§och46kap,2§RB), Reglernainnebär sålunda inte att domstolen behöver kalla samtliga vittnen som skallhöras i ett mål att inställa sig till huvudförhandlingens börian. Det ärmöjligt för rätten att i mera omfattande mål kalla vittnen direkt att inställasig under huvudförhandlingen då de beräknas bli hörda. Oftaanses det dock nödvändigt att kalla vittnet till huvudförhandlingens börian föratt doinstolen då skall kunna bedöma om huvudförhandlingen i målet kangenomföras eller bör ställas in. De vittnen som i sådana fall inställer sig vidhuvudförhandlingens början kan då vanligen få närmare besked när vittnesförhörmed dem kan beräknas äga rum. Väntetider för vittnen kan dessutom uppstå tillföljd av tidsförskjut- JuU1979:/80:27 3 ningar utöver vad som har kunnat förutses. Väntelid kanockså uppkomma därigenom att huvudförhandlingen i tidigare mål drar ut påtiden. Frågan om väntetider för dem som har kallals tillrättegång har behandlats av justitieombudsmannen (JO), 1 ämbetsberätlelsen1975/76 s, 106 f. uttalade JO bl. a. följande. Den som kallats att infinna sig irätten kan inte alltid räkna med att målet kommer att tagas till handläggningvid den tidpunkt till vilken han kallats. Från rättens sida bör man dock inteutan vidare låta den kallade underkasta sig att vänta än vad som ärrimligt med hänsyn till målet, inställelsens syfte m. m. Enligt 32 kap. 1 §rättegångsbalken skall den som kallats till rätten erhålla skäligt rådrum. Omden kallade måste vänte längre än vad som ler sig rimligt innebär detta ipraktiken för honom atl de förutsättningar som han haft att räkna med då hanmottog kallelsen ändrats. I sädana fall finns del, bl. a. med tanke pånyssnämnda bestämmelses syfte, god anledning för rätten att inte baraunderrätta den kallade om den fördröjning som inträtt utan också aktivt beredahonom tillfälle all yttra sig däröver. En näraliggande fråga behandlas avräitegångsutredningen (Ju 1977:06), som har till uppgift att föreslå åtgärderför att göra rättegångsförfarandel vid allmän domstol mera flexibelt samtsåvitt möjligt snabbare och billigare. Del gäller här problemet med att såmånga utsatta huvudförhandlingar måste ställas in till följd av parts ellervittnes utevaro från förhandlingen. Det angivna förhållandel aktualiserarenligt direktiven för utredningen bl. a. frågor om vidgade möjligheter att delaupp bevisupptagningen på fiera rättegångstillfällen. Här kan också nämnas alt efter initiativ avräitegångsutredningen har beslutat om en försöksverksamhet medanvändning av telefon vid rättegäng. Enligt lagen härom (SFS 1979:103), somgäller fr. o. m. och till utgången av . får vid ettantal tingsrätter och hovrätter försöksvis användas telefon i rättegång vid bl.a. förhör med vittnen. Av betydelse för bedömningen av motionsspörsmålel är ocksåde regler som gäller i fråga om ersättningen lill vittnen m.fi. Bestämmelserhärom finns i RB och vissa därtill anknytande författningar. 1 de fallersättningen till vittnen m. fl. skall utgå av allmänna medel bestäms ersättningensstorlek av föreskrifterna i förordningen (1979:594) om ersättning tillvitinen. m. m. Enligt dessa föreskrifter gäller bl. a. att ersättningen förtidsspillan, dvs. förlorad arbetsförtjänst, får utgå med högst . Utskottet behandlade motioner omersättningen till vittnen m. fl, vid domstol, 1 sitt betänkande med anledningav motionerna (JuU 1979/80; 14) fann utskottet all nuvarande ersättningssystemborde ses över. Enligt utskottet borde i första hand undersökas i vilkenutsträckning ersättningsbestämmelserna kunde bedömas inverka på effektivitetenoch säkerheten i rättskipningen, och i övrigi borde vid översynen förutsättningslöstprövas olika vägar att bestämma ersättningen till vitinen m,fl. JuU1979:/80:27 4 efter smidiga och mer rättvisa grunder än dem som gällerf. Utskottet uttalade att det borde ankomma på regeringen all närmarebesluta om formerna för den förordade översynen. gav regeringen tillkänna vad utskottet hade anfört. Frågan om genomförande av den begärdautredningen övervägs f. n. inom . Långa väntetider för vittnen kan inverka menligt påallmänhetens benägenhet att medverka i rältegångsförhandlingar, vilket i sinlur kan leda lill en minskad effektivitet och säkerhet i rättskipningen,exempelvis genom alt rältegångsförhandlingen får ställas in på grund avvittnens utevaro. Del är därför angeläget att den i moiionen upptagna frågan uppmärksammas.Så sker också, som ulskotiei har redogjort för, i olika sammanhang. Oavsett vilka ändringar i gällande system som kan bliresultatet av pågående överväganden är del emellertid enligt utskottets meninghär främst en fråga om förutseende planering av domstolsarbelel. Utskottet villi anslutning härtill framhålla betydelsen av alt domstolarna ägnar särskilduppmärksamhet ål möjligheterna att förkorta väntetiderna för vittnen och andrasom kallas att infinna sig. får dock konstateras att det även med enförutseende planering av arbetel i en domslol inte kan undvikas att väntetiderändå uppstår. Som JO pekat på kan domstolen i sådana fall genom besked till ochkontakt med den kallade bidra till all olägenheterna minskar. Med dessauttalanden avstyrker uiskottei bifall till moiionen 472. I motionen 795 föreslås atlriksdagen hos regeringen hemställer om förslag till upphävande av reglerna omtingspredikan. Enligt motionärernas mening är bestämmelserna om tingspredikanbåde otidsenliga och stötande. I 10 § lagen om införande av nya stadgasatl bestämmelse i kyrkolagen eller särskild lag eller författning omgudstjänst vid allmän domstol "lände" till efterrättelse. Regler omrättegångsgudsljänst eller tingspredikan finns i 2 kap. 13 § kyrkolag.Vid sidan av dessa regler finns föreskrifter i ämnet i andra författningar, bl.a. i Kungl. Maj;ts resolution på prästerskapets besvär. om gudstjänsten finns i kyrkohandboken. Innebörden av reglerna på området är sammanfattningsvisföljande. Rättegångsgudstjänst förrättas vid börian av varie år förtingsrätterna och hovrätterna. Gudstjänsten hålls antingen i kyrkan eller idomstolens lokaler. För prästerskapets del innebär reglerna en skyldighet atthålla gudstjänsten. I fråga om rättens ledamöter sägs däremot inte annat änatl dessa "bör" bevista gudstjänsten. Det spörsmål som motionärerna har väckt har berörts isamband med behandlingen av frågan om förhållandet mellan staten och kyrkan, Ibetänkandet (SOU 1972: 36) Samhälle och trossamfund föreslog beredningom stat och kyrka således att bestämmelserna om rättegångsguds- JuU1979:/80:27 5 tjänst borde upphävas. Vid remissbehandlingen tillstyrktesberedningens förslag på denna punkt av bl, a, de domstolar som yttrade sig iden delen. Ärkebiskopen uttalade att rättegångsgudstjänst - liksomriksdagspredikan - från kyrkans synpunkt väl kan bibehållas som ett uttryck förevangeliets socialt etiska dimension. Något krav från kyrkans sida borde dockenligt ärkebiskopens mening inte resas i dessa avseenden. Reglerna om rällegångsgudsljänslen är präglade av den tidvarunder de tillkommit. Några motsvarande bestämmelser för andra delar avstatsförvaltningen finns inte; den gudstjänst som förrättas ianslutning till öppnande är inte föreskriven iriksdagsordningen såsom var fallet. Mot denna bakgrund ställer siguiskottei inte främmande till tanken att reglerna om rättegångsgudstjänslomprövas. Vidställningstagandet lill motionsspörsmålel bör följande beaktas. Som har sagts är reglerna om rättegångsgudsljänsttvingande för kyrkan så till vida alt prästerskapet därigenom påläggs atl hållagudstjänsten. Däremot kan reglerna inte anses ålägga rättens ledamöter ellertjänstemän att bevista gudstjänsten. Enligt vad utskoitet har sig bekanttillämpar man vid domslolarna i förekommande fall den ordningen att bevistandetav gudstjänsten är helt frivilligt och slår öppet för all personal. Gällandeordning strider därmed enligt utskottets mening inte mot principerna förreligionsfriheten såsom de kommit till uttryck i regeringsformen. Det sagda innebär att frågan om etl avskaffande avreglerna om rätle-gångsgudstjänslen närmast berör kyrkan. Lagändring på områdetkräver samtycke av allmänt kyrkomöte. Saken har därtill etl naturligt sambandmed frågan om relationerna mellan staten och . allmänna kyrkomöte ligger initiativetbeträffande slal-kyrkafrågans vidare handläggning hos statsmakterna. F. n.pågår utredningar i speciella delfrågor, bl. a. en utredning (Kn 1979: 06) omkyrkomötets slällning, befogenheter och sammansättning m.m., med sikte på allföra stal-kyrka-frågan vidare. När dessa utredningar har slutförts kan manräkna med atl ställning får tas till den principiella frågan om förhållandetmellan staten och kyrkan. I samband därmed måsle också motionsspörsmålet kommaupp lill bedömning. I avvaktan härpå saknas skäl lill någon åtgärd frånriksdagens sida med anledning av moiionen. Med hänvisning lill det anförda avstyrker utskottet bifalllill motionen 795. I motionen 1121 hemställs atlförsök skall göras med snabbare handläggning av enklare brottmål. Enligt motionärernasmening krävs del för att kriminalpolitiken skall vara effektiv att tiden mellanbrott och straff är kort. Den genomsnittstid som nämns i budgetpropositionen,11 månader, är enligt motionärerna för läng och kan inte accepteras; ensnabbhandläggning av enklare brottmål bör prövas. Motionsönskemåleitar närmast sikte på handläggningen i domstol. JuU1979:/80:27 6 sammanhanget riktar sig intresset i första hand påinrättande av s. k. jourdomstolar. Tanken på sådana domstolar logs upp redan av1973 års brottskommission i dess betänkande (Ds Ju 1973; 5) Åtgärder för att bekämpabrottsligheten och förbättra den allmänna ordningen. Enligt kommissionen bordebl. a. frågan om inrättande av jourdomslolar eller en på annal sätt förenkladbrotlmålsprocess utredas. Vid behandling av motioner om jourdomslolar vid 1976/77års hänvisade utskottet till den förut nämnda rättegångsutredningensarbete och fann del lämpligt att utredningen under sitt arbete med att sökaåstadkomma ett snabbare, enklare och mera flexibelt broltmålsförfarande ävenövervägde tanken påjourdomslolar. Uiskottei ansåg sig inte kunna ta ställningtill frågan huruvida en verksamhei med jourdomstolar var en lämplig väg att nåönskvärd snabbhet i förfarandet; övervägandena borde ske heltförutsättnjngslösl (JuU 1976/77:25 s. 6-7). gav regeringen tillkänna vad utskottet anfört. Sedermera har rättegångsutredningen fått tilläggsdirektivi enlighet med beslut (kommittéberättelse del 11 s. 95). Frågor rörande förenkling av förundersökningen och kortarehandläggningstider mot unga och mot narkotikamissbrukare har nyligenbehandlats av utskottet dels i samband med behandlingen av anslagen tillpolisväsendet (JuU 1979/80:24), dels i samband med behandlingen av motionerrörande narkolikabrotlslighelen (JuU 1979/80:25). Utskottet har därvidhänvisat, förutom till rätlegängsulredningen, till åtalsrättskommitténs betänkande(SOU 1976:47) Färre brottmål och till den av en arbetsgrupp inomjustitiedepartementet utarbetade promemorian (Ds Ju 1979; 15) Översyn avulredningsförfarandet i brottmål. Vidare har pekats på de förslag om förkortadehandläggningstider vid åtalsprövning mot unga som har avgelts av en arbetsgruppinom brottsförebyggande rådet. Av del anförda framgår atl frågan om förkortning avhandläggningsli-derna i brottmål, såväl under förundersökningen som underdomstolsbehandlingen, f. n. övervägs i flera olika sammanhang. Någotytterligare initiativ i den riktningen från sida kan inte anseserforderiigt. Uiskottei avstyrker med hänsyn härtill bifall till del nu berördayrkandet i motionen 1121. I motionen 1602 begärs en översynav del system som ligger till grund för fastställande av dagsbotens storlek.Enligt motionärens mening borde en av myndighet lämnad uppgift om dentilltalades ekonomiska förhållanden läggas lill grund för dagsbotensbestämmande. Böter ådöms enligt 25 kap. I § (BrB) idagsböter eller i pengar (penningböter). Dagsböter ådöms enligt 25kap. 2 § BrB till ett antal av minsl en och högst 120. Storleken av variedagsbot fastställs i pengar till belopp från och med två lill och med 500 kr.efter vad som prövas skäligt med hänsyn lill den tilltalades inkomst,förmögenhet. JuU1979:/80: 27 7 försörjningsskyldighel och ekonomiska förhållanden iövrigt. Om brottet är ringa får dagsbotens belopp jämkas. Tanken bakom dagsbotssyslemel var att få fram en metod atlberäkna det penningbelopp, räknat dag för dag, som den tilltalade kan avslå från utan att han lider nöd eller brister i sinförsöriningsskyl-dighel. Riktlinjer för dagsbotens bestämmande har föråklagarväsendets del lämnats i cirkulär från riksåklagaren, senasi (RÅ:s cirkulär C 76). Enligt dessa riktlinjer gäller bl. a. alt dagsbotenberäknas på grundval av den misstänktes årsinkomst, varmed förslås inkomstenföre skall med avdrag för kostnaderna för inkomstens förvärvande och för underhållsbidragsom den misstänkte har att utge. Lika med inkomster anses dels sådana förmånersom sjukpenning, arbetslöshetsersättning och omskolningsbidrag, dels förmånerav underhållsbidrag. Avdrag sker enligt vissa principer med hänsyn tillförsörjningsbörda lill make eller sammanboende saml till hemmavarande barn.Dagsboten fastställs i princip lill 1/1 000 av den sålunda framräknadeårsinkomsten. Från den framräknade dagsboten görs i högre inkomstlagen visslavdrag med hänsyn till skatleprogressivite-ten. Riktlinjerna i riksåklagarens cirkulär tjänar också tillledning för bedömningen i domstolarna. Den grundläggande utredningen för beräkningen avdagsbotens storlek görs av polisen under förundersökningen. Enligt 4 § tredjestycket förundersökningskungörelsen (1947:948) skall sålunda i fall dådet-finns anledning anta att dagsböter skall komma alt ådömas den misstänktesinkomst-och förmögenhetsförhållanden utredas. Uppgifterna härom antecknas iförundersökningsprolokollel. Någon rutinmässig kontroll av den misstänktes uppgiftersker inte. När det gäller utfärdande av strafföreläggande har riksåklagaren idel förut nämnda cirkuläret uttalat att den misstänktes uppgifter om inkomst-och förmögenhetsförhållanden bör godtas utan kontroll, såvida det inte finnssärskild anledning anta alt uppgifterna är felaktiga eller ofullständiga. Dennaordning motiveras med intresset av att inte onödigtvis belastautredningsförfarandet. Frågan om polisens medverkan vid personutredningen rörandeden misstänkte var aktuell i samband med den ändring som gjordes ilagen (1964:542) om personundersökning i brottmål och som innebar atl kravet påpersonundersökning ej längre skulle vara obligatoriskt för meddelande avvillkoriig dom (prop. 1978/79:76, JuU 19, rskr 158). I det ärendet hadeifrågasatts att polisen under förundersökningen skulle inhämta ytterligarepersonuppgifter för all ge domstolen underlag för påföljdsvalet saml altpolisen också skulle kontrollera lärnnade uppgifter. Från rikspolisstyrelsenssida pekades på atl polisen på detta sätt skulle få arbetsuppgifter utansamband med det polisiära arbetsområdet, vilket negativt JuU1979:/80:27 8 skulle inverka på polisens hårt ansträngda resurser. 1propositionen uttalade departementschefen beträffande då aktuella ändringar iförundersökningskungörelsen alt det fick förutsättas atl kontrollen av denpersoninfor-malion som polisen inhämtade skulle ankomma på domstolen. Riksdagenavslog med hänsyn härtill pä förslag av justitieulskottet en motion med yrkandeom att som sin mening skulle ge regeringen lill känna att förslagetinte skulle få medföra en extra belastning för polisen. Bötesstraffet utgör i rättstillämpningen den heltdominerande brottspåföljden, och man förutser en ökad användning i framlidenav böter som sanktion bl. a. vid förmögenhetsbrolt. Uiskottei vill därför,liksom tidigare (se JuU 1977/78:25 s. 36). rent allmänt konstalera atl del ikampen mot brottsligheten är utomordentligt angeläget atl bötesstraffetseffektivitet upprätthålls. I den riktningen verkar också de antagnalagändringarna beträffande bötesindrivningen (prop. 1978/79:40, LU 10, rskr159). Ytterligare åtgärder kan bli aktuella på grundval av förslag beträffande bölesförvandlingensom förväntas frän vileskommillén (Ju 1979:01), vilken har till uppgift bl. a.alt utreda frågan om slraffrättslig kompensation vid bortfallet avförvandlingsstraffel. En förutsättning för en vid tillämpning av bötesstraffetär enligt utskottets mening, förutom att verkställighelsreglerna är effektiva,också att bötesstraffels sioriek kan fastställas på en i största möjligautsträckning säker och rättvis grund. Såsom motionären påpekat är emellertid deuppgifter som för åklagaren och domstolen ligger till grund för beräkning avdagsbotens storlek vanligtvis ej kontrollerade. I den mån de till följd häravinte är tillförlitliga kan enligt utskottets mening syftet med dagsbotssyslemelbli förfelat. Möjligheterna att skapa etl system som leder till störretillförlitlighet bör därt'ör övervägas. Det är emellertid angelägel alt ettsådant syslem inte leder till onödig byråkrati och omgång under förundersökningenoch målels handläggning i domstol. Det bör ankomma på regeringen att närmare besluta omformerna för de av utskottet förordade övervägandena. Vad utskottet nu med anledning av moiionen 1602 anförtrörande överväganden om rutinerna för dagsbotens bestämmande bör somsin mening ge regeringen till känna. 1. alt beträffandeinrättande av tjänster bemyndigar re geringen atl vid inrätta en ordinarie tjänst för hov rättslagman och en ordinarie tjänst för hovrättsråd, tillika vice ordförande på avdelningen, båda med beteckningen Co, 2, att beträffandeöverstaiförande av domartjänst be myndigar regeringen att enligt vad som förordats i propositionen föra ordinarie domartjänst över stat. JuU1979:/80:27 3. all riksdagenbeträffande inedelsberäkningen till Allmänna domstolarna för budgetåret1980/81 anvisar ett förslagsanslag av , 4. att riksdagenbeträffande väntetider för vittnen avslår motionen 1979/80:472, 5. att riksdagenbeträffande tingspredikan avslår moiionen 1979/ 80: 795, 6. all riksdagenbeträffande snahbhandläggning av enklare brottmål avslår motionen 1979/80;1121 i denna del (yrkandet 10), 7. att riksdagenbeträffande överväganden om rutinerna för dagshotens be.stämmande medanledning av moiionen 1979/80; 1602 såsom sin mening ger regeringen till kännavad utskottet anförl i detta hänseende. Regeringen har underpunkten D 3 (s. 56-60) föreslagit all lill Allmännaförvaltningsdomstolarna för /81 anvisa ett förslagsanslag av . I motionen 1979/80:271 av () hemställs att som sin mening ger regeringen lillkänna vad som anförts motionen beträffande lokalisering av länsrätten iÖstergötland till . I motionen 1979/80: 1601 av () hemställsall beslutar atl länsrätten i skall lokaliseras tillMotala. Regeringens förslag under dennapunkt innebär bl. a. alt medel beräknas för 100 tjänster i denförslärkningsorganisalion med f. n. ca 70 tjänster, som byggts upp för attlänsrätterna skall kunna minska sina balanser. Länsrätternas samlademålbalanser steg under /79 med omkring 25 000 mål lill omkring240000 mål. Departementschefen uppger att han inte räknar med att länsrätternaunder /81 kommer atl kunna minska sina balanser. Uiskotteigodtar regeringens förslag lill medelsberäkning. 1 molionerna 271 och 1601framställs önskemål alt länsrätten i skall lokaliseras fillMotala. beslöt om riktlinjer för en nylänsrällsor-ganisation. Beslutet innebar alt länsdomstolarna -länsskatlerätlerna, fas-lighetstaxeringsrätterna och länsrätterna - skullebrytas ul ur länsstyrelserna och omvandlas lill fristående allmännaförvaltningsdomstolar (länsrätter), en i varie län. De nya länsrätterna skulleadministrativt samordnas JuU1979:/80:27 10 med regeringsrätten och kammarrätterna till en gemensamallmän förvall-ningsdomstolsorganisation med som centralförvaltningsmyndighet (prop. 1977/78: 170, KU 47, rskr 308). Riksdagenbeviljade därefter medel för reformen (prop. 1978/79: 100, bil. 5,JuU 26. p. 3, rskr 215). Den nya organisationen trädde i kraft . Önskemål om lokalisering av länsrätter pä annan ort änresidensorlen framfördes motionsvägen under behandling avlänsrällsrefor-men både och .