bet · G301UU15 · 1979-12-31 00:00:00 — betänlande 1979/80:15 med anledning av motion om insyn i FN:s medlemsländersinre förhållanden I motionen 1978/79:352 av TageAdolfsson m. fl. (m) hemställs att anhåller hos regeringen attregeringen i FN tar initiativ för att tillgodose de krav på insyn ochinformation i FN:s olika medlemsländer som anförts i motionen. Insyn och information omförhållandena i olika länder är givetvis viktig för FN:s och regionala organsmöjligheter alt förverkliga sina syften. Detta gäller mänskliga rättigheter,som utförligt behandlas i motionen, men även politiska frågor. Tillgång tillfullgod information utgör inte endast ett behövligt underlag för beslut ochåtgärder. Den utövar också ett betydande tryck genom opinionen på regeringaratt leva upp till sina internationella förpliktelser. Frihet att insamla och distribuera information finns fastslageni konvention om medborgerliga och politiska rättigheter. slåraktivt vakt om denna frihet. I internationella organ är emellertid möjligheterna att påofficiell väg erhålla information om förhållanden i medlemsländerna delvisbeskurna. En grundläggande regel i är artikel 2 punkt 7, i vilkendet heter: "Ingen bestämmelse i dennastadga berätfigar att ingripa i frågor, som väsentligenfalla inom vederbörande stats egen behörighet." Innebörden av regeln har varitomstridd. Den har ofta givits såväl restriktiva som mera extensiva tolkningar.I fråga om ingrepp mot mänskliga rättigheter har uppfattningen dock efter hand,framför allt hos de västliga demokratierna, utvecklats därhän att ett påtalandeav brott mot sådana rättigheter inte utgör en inblandning i andra staters inreangelägenheter. Från svensk sida framhålls således allfid att en invändning medhänvisning till artikel 2:7 inte kan accepteras när det gäller attbehandla uppenbara kränkningar av mänskliga rättigheter. Staternas suveränitet gör emellertid att det i många fall,och ofta i de mest angelägna, tyvärr visar sig svårt att få till ståndutsändande av delegationer för att göra undersökningar på platsen. Först måsteen majoritet ställa sig bakom ett sådant förslag. Här verkar grupp- ochregionalsolidaritel ofta 1 1979/80. UU1979/80:15 2 Därefter krävs för ett genomförande av aktionengodkännande av mottagarlandet. Som exempel på fall av sådana hittillsverkningslösa undersökningskommissioner kan nämnas dem som beslutats för att påplatsen undersöka frågan om försvunna på och förhållandena i ockuperadearabiska områden. I det senare fallet har grupper tillsatts av FN:sgeneralförsamling och säkerhetsråd samt av , WHO och FAO. De har iflertalet fall inte blivit insläppta i områdena. En av för demänskliga rättigheterna utsedd arbetsgrupp för skydd av mänskliga rättigheteri släpptes efter flera fruktlösa försök in i . En annan form för internationell insyn utgörs avmöjligheten att FN:s generalsekreterare får i uppdrag att rapportera omförhållandena i visst land. Generalsekreteraren utser därvid ofta en särskildrepresentant att företa undersökningen. Vidare kan nämnas FN:s kolonialkommittés rapporter om ännuinte avkolonialrserade områden, t. ex. och . Dessa brukarinnehålla tillförlitliga uppgifter som dock inte heller grundas på fakta somofficiellt inhämtats på platsen. På en rad olika vägar framkommer också, utan besök ilandet, omfattande information om apartheidsituationen i . I kan undersökningar av påstådda brott mot fackligarättigheter ske inom ett särskilt underorgan. sedan vederbörande statfått yttra sig över klagomål,-rapporterats om sådana kränkningar i en radländer. Möjligheterna till rättsliga åtgärder på detinternationella planet vid brott mot mänskliga rättigheter är ännu relativtbegränsade. Det mest utvecklade systemet finns inom ram, därenligt den europeiska konventionen 1950 angående skydd för de mänskligarättigheterna och grundläggande friheterna upprättats en kommission och endomstol. Här kan brott mot i konventionen skyddade rättigheter behandlas på etttämligen effektivt sätt. Till denna konvention är dock endast de europeiskademokratierna anslutna. ESK:s slutakt ger möjlighet att påtala kränkningar avmänskliga rättigheter, men innehåller inte något som kan etablera ettmaskineri för undersökning. Inom FN-systemet har efter hand utvecklats en vissprocedur för behandling av klagomål mot enskilda länder om brott mot mänskligarättigheter. Inom FN:s kommission för de mänskliga rättigheterna finns ettkonfidentiellt förfarande beträffande klagomål som uppvisar "ett sammanhängandemönster av grova och tillförlitligt styrkta kränkningar av mänskligarättigheter". Denna procedur har dock visat sig föga effektiv. Den är tillämpligendast på grova och systematiska kränkningar. Undersökning av särskilt tillsattkommitté kräver också i detta fall berörd stats samtycke. Ett steg på vägen mot en något bättre kontroll gerkonventionen om medborgerliga och politiska rättigheter som trätt i kraft.Ett särskilt UU1979/80:15 3 fakultativt protokoll till konventionen öppnar möjlighettill enskild klagorätt inför för de mänskliga rättigheterna, somupprättats enligt konventionen. Övervakning av staternas efterlevnad sker pätre sätt: a) Granskning avrapporter. Konventionsstaterna avger rapporter angående åtgärder och framsteg,vilka granskas av kommittén. Denna kan göra uttalanden med anledning avrapporterna. b) Konventionsstatkan rikta klagomål mot annan konventionsstat, vilket dock kräver att de berördastaterna i särskild förklaring erkänt kommitténs behörighet i detta hänseende.Meningen är att kommittén i dessa fall skall söka uppnå en förlikning. c) Framställningav enskilda personer. Denna möjlighet kan ha större praktisk betydelse men ärockså mer kontroversiell och har därför intagits i det nämnda fakultativaprotokollet till konventionen. En förutsättning för rimlig effektivitet är attdetta protokoll fär vid anslutning. Så är ännu ej fallet. verkar aktivtför att få fler stater att ansluta sig till protokollet. Slutligen kan nämnas att i FN. a. svenskmedverkan, igångsatts ett arbete på en övergripande analys av alternativametoder inom FN-systemet för att förbättra ett effektivt åtnjutande avmänskliga rättigheter och grundläggande friheter. Till detta arbete hör ocksåfrågan om inrättande av en befattning som FN:s högkommissarie för de mänskligarättigheterna. Dennes uppgift skulle vara att opartiskt utreda fall av påståddakränkningar av mänskliga rättigheter och på ett informellt satt söka fårättelse till stånd. Detta förslag har dock rönt starkt motstånd frånmånga stater som uppfattar det som en otillåten inblandning i deras inre angelägenheter. Som framgår avbakgrundsredogörelsen finns i internationella organ en rad möjligheter attbeivra uppenbara kränkningar av mänskliga rättigheter. Dessa har emellertid sinbegränsning bl. a. i medlemsstaternas suveränitet, varav kan följa åberopandeav principen om icke-inblandning i inre angelägenheter och vägran att låtaundersökning pä platsen äga rum. Trots detta tas i skilda organisationer, bl.a. med aktiv medverkan av , i många fall initiativ i syfte att fåtillgång till den typ av information som avses i motionen. De svårigheter som redan nu föreligger att erhålla insynoch information visar emellertid att det torde finnas små möjligheter att genomett nytt generellt initiativ av den art som yrkas i motionen få någon avgörandeförbättring till stånd. Detta hindrar inte att , i de sammanhang därtillfälle erbjuds, t. ex. i ESK. liksom fortlöpande bör söka vidgainformationsmöjligheterna. Utskottet anser att det material som självständigamassmedia kan tillhandahålla, kompletterat med den bevakningsverksamhet sombedrivs av UU1979/80:15 4 organisationer som t. ex. ,fortfarande utgör den bästa källan för information om förhållandena i olikaländer. Utskottet hemställer med hänvisning till det anförda att riksdagenavslår motionen 1978/79:352. Närvarande vid ärendets slutbehandling: (). (), (). (ni), (c), (), (). JanBergqvist (s). (), (), Axel (), PaulGrabö (c) och (). GOTAB 641.12 Slockholm 1979