bet · G301JuU11 · 1979-12-31 00:00:00 — medanledning av motioner om klinisk läkarundersökning vid misstanke omtrafiknykterhetsbrott 1 motionen 1978/79:244 av m. (s) yrkas att , måtte besluta atl hos regeringen hemställa attrutinerna i samband med blodprovstagning vid misstanke om rattonykterhetomprövas i enlighet med vad i motionen anförts. Motionärernaanför att de rutinprov som utförs i samband med blodprovstagningen borde kunnautföras av en sjuksköterska i stället för en läkare. Läkarens medverkan bordeenligt motionärerna begränsas till de fall då medicinska skäl föreligger ellerom den misstänkte så begär. Som skäl för en sådan ordning anför motionärernaatt det för den misstänkte är besvärande alt behöva vänta på att läkare får tidatt utföra undersökningen, att polisens resurser borde användas till merangelägna uppgifter än att vänta på att läkarundersökning blir utförd samt kan ifrågasätta om det kan vara rätt att ta läkares tid i anspråk för attutföra de enkla rutinprov det är fråga om. I motionen 1978/79:1748 av () yrkasatt hos regeringen begär omprövning av gällande regler (lag) i syfteatt förenkla rutinerna i samband med blodprovstagning på rattfyllerimisstänkta. Enligtmotionären är det en utbredd uppfattning bland domare, åklagare ochförsvarsadvokater att den kliniska läkarundersökningen saknar egentligbetydelse och att den endast i vissa fall är avgörande för domstolensställningstagande. Motionären anför också att förfarandet innebär väntan förden misstänkte och den eller de polismän som har hand om fallet i fråga samtatt de knappa polis- och läkarresurserna kan användas bättre. Av rättssäkerhetsskälbör enligt motionären möjligheten finnas kvar till klinisk undersökning avläkare i samband med blodprovslagning. Medicinska skäl kan föreligga och denmisstänkte skall, anser motionären, ha möjlighet att -efter egen begäran - fåen sådan undersökning utförd av läkare, men där inga speciella skäl ellerönskemål föreligger bör den kliniska läkarundersökningen slopas. Dock börenligt motionären övervägas huruvida en enklare undersökning utförd avlegitimerad sjuksköterska i direkt anslutning till blodprovstagningen skallvara obligatorisk. 1 1979/80. JuU 1979/80:11 Gällandebestämmelser m. m. Regler om straffrättsligt ansvar för onykterhet vidförande av motordrivna fordon finns i 4 § lagen (1951:649)om straff för vissatrafikbrott (trafikbrottslagen). Enligt 1 mom. första stycket skall den dömasför rattfylleri som vid förande av motordrivet fordon eller spårvagn varit såpåverkad av starka drycker, att det kan antas att han inte på betryggande sättkunnat föra fordonet eller spårvagnen. Straffet är fängelse i högst ett åreller, där omständigheterna är mildrande, böter, dock lägst 25 dagsböter. Enligt1 mom. tredje stycket skall den som fört motordrivet fordon eller spårvagnefter att ha förtärt starka drycker i sådan mängd alt alkoholkoncentrationen ihans blod under eller efter färden uppgick till eller däröveranses ha varit så påverkad av starka drycker under färden som sägs i förstastycket. Enligt2 mom. gäller att om det inte är styrkt att föraren varit så påverkad, som sägsi 1 mom. första stycket, men han har fört fordonet eller spårvagnen efter attha förtärt starka drycker i sådan mängd atl alkoholkoncentrationen i hans blodunder eller efter färden uppgick till 0,5 men ej till , så skallhan dömas till böter, dock lägst 10 dagsböter, eller fängelse i högst sexmånader. Gärningen betecknas i praxis som rattonykterhet. Imål om trafiknykterhetsbrott används som särskilt bevismedel protokoll omalkoholpåverkan m. m., vari redovisas resultatet av dels blodprovs- ochurinprovsanalys, dels klinisk läkarundersökning jämte läkarens uttalande om denmisstänktes påverkansgrad. Blodprovstagningenoch den kliniska undersökningen äger rum med stöd av bestämmelser i 28 kap.rättegångsbalken, Enligt 12 § första stycket i delta kapitel får sålunda i ochför utredning om brotl kroppsbesiklning äga rum på den som kan skäligenmisstänkas för brott vara fängelse kan följa. Om del erfordras får enligtparagrafens andra stycke vid kroppsbesiktning tas blodprov och utföras annanundersökning, som kan ske utan nämnvärt men. Är fara i dröjsmål får åtgärdernabeslutas av polisman. Förrättningen skall äga rum inomhus och i avskilt rum.Blodprov får inte tas av annan än läkare eller legitimerad sjuksköterska.Endast läkare får utföra annan mer ingående undersökning. Angåendeskyldighet för vissa läkare att ta blodprov och utföra klinisk undersökningfinns bestämmelser i 5 § allmänna läkarinstruktionen (1963:341, ändr.1972:689). Närmare bestämmelser om blod- och urinprov för alkoholbeslämning harmeddelats av , som också har utfärdat anvisningar för denkliniska undersökningen i mål om trafiknykterhetsbrott. Överden kliniska undersökningen skall föras särskilt protokoll. Vid undersökningensöker läkaren utröna om den misstänkte företer tecken på sjukdom av vissa slagsamt inhämtar uppgifter om eventuell medicinering och alkoholförtäring. Vidarelåter läkaren den misstänkte utföra vissa prov JuU 1979/80:11 3 föratl utröna om denne företer tecken på påverkan. Därvid undersöks bl. a.balansförmåga (gång rakt fram över golvet, vändning under gång samt"skärpta prov"), allmänt uppträdande, orientering i fråga omtid och rum, tal, inpräglingsförmåga, baklängesräkning och framställningsförmåga.Läkaren får därefter i protokollet anteckna sin slutsats av undersökningen.Läkaren skall därvid ange om enligt hans uppfattning den undersökte är a) ejpåverkad b) påverkad av alkohol och i så fall lätt, medelmåttigt ellerhöggradigt samt c) påverkad av sjukdom, utmattning, sömnmedel eller andrastimulerande eller bedövande medel. I irafiknykterhetsbrottskommitténs betänkande (SOU1970:61) Trafiknykterhetsbrott redovisades en undersökning rörandeförhållandet mellan läkarens bedömning huruvida påverkan föreligger ochutfallet av blodprovet. Resultatet av undersökningen sammanfattades på följandesätt. Av undersökningen framgår sålunda att många föraremed straffbar blodalkoholhalt, särskilt lägre sådan, vid den kliniskaundersökningen uppfattas såsom ej påverkade. Bland förklaringarna härtill tordesärskilt böra framhållas följande, nämligen dels alt den kliniskaundersökningen saknar tillräckligt känsliga undersökningsmetoder, dels attvissa undersökta personer, särskilt om de är alkohollillvänjda, har en högalkoholtolerans eller en förmåga att strama upp sig vid undersökningstillfället- vilket gör att deras påverkan inte avslöjas - och dels att bedömningarna kanskifta mellan olika läkare. Åandra sidan framgår av undersökningen att många förare enligt läkarensuppfattning är påverkade fastän de inte har strafföar blodalkoholhalt, dvs. 0,/oo eller däröver. Rörande frågan om den kliniska undersökningen bordebehållas anförde kommittén: Med hänsyn till de brister som enligt ovan vidlåderden kliniska undersökningen är det naturligt atl det har salts i fråga om inteundersökningen kan avskaffas. Emellertidsynes hela problemet med den kliniska undersökningen ha kommit i ett annat lägegenom det alltmer ökade drogmissbruket och den ökning i antalet drogpåverkadeförare som har föranletls av detta. Antalet fall där drograttfylleri misstänksär visserligen fortfarande mycket lågt, endast ett par procent av samtligamisstänkta fall av trafiknykterhetsbrott. En genomgång av läkarprotokollen ochpolisprotokollen vid misstänkta fall av trafiknykterhetsbrott från mitten av1960-talet visar emellertid atl den misstänkte i av fallen enligtegen uppgift hade före körningen förtärt olika slags droger (se avsnitt9.11.1). Enligt uppgift har siffran numera stigit lill omkring 20 96.Självfallet kan i verkligheten drogförtäring ha förekommit i ett ännu störreantal fall utan att det har framkommit under utredningen. Uppenbarligeninnebär detta att den kliniska undersökningen har ökat i betydelse. Genom ensådan undersökning kan symtom på drogpåverkan avslöjas. Detta kan iförekommande fall föranleda att särskilt blod- och urinprov tas för JuU 1979/80:11 4 1detta sammanhang bör anmärkas att det kan bli möjligt alt isamtliga blodprovs- och urinprovsfall rutinmässigt företa analyser av olikadroger men alt denna möjlighet ännu saknas. Tills vidare får man därför räknamed atl sådan provtagning som avser droganalys i allmänhet inte kommer tillstånd utan en klinisk undersökning. Ävenett annat skäl talar för att man tills vidare behåller den kliniskaundersökningen. Genom att sådan undersökning företas kan det nämligenklariäggas om ett onormalt uppträdande hos den misstänkte beror på sjukdomeller skada. I detta hänseende betyder den kliniska undersökningen enrättssäkerhetsgaranti. Medhänsyn till vad sålunda har anförts anser kommittén alt den kliniskaundersökningen bör behållas. Kommittén tog avstånd från tanken att uppgiften attutföra klinisk undersökning skulle överföras på sjuksköterskor. a. följande. Otvivelaktigt skulle det från olika synpunkterinnebära en besparing och lättnad om sjuksköterska i stället för läkare kunde utföra blodprovstagning och annan undersökning för utrönande av alkoholpåverkan. Olika skäl talar emellertid mot en sådan lösning. Debedömningar som sker vid klinisk undersökning är delvis av så kompliceradbeskaffenhet alt de svåriigen torde kunna göras av annan än läkare. Av sådannatur är särskilt de frågor som hänger samman med läkemedelspåverkan. Detgäller här såväl en bedömning av de symtom som uppträder vid sådan påverkan somett ställningslagande till frågan om särskilt blod- och urinprov skall tas förläkemedelsanalys och i så fall vilka läkemedel som analysen bör inriktas på. I propositionen 1974:154 med förslag till visslagstiftning om trafiknykterhetsbrott föreslogs att 28 kap. 13 § andra stycketrättegångsbalken skulle ändras så att blodprov får tas både av läkare ochlegitimerad sjuksköterska. Förslaget godtogs av (JuU 1974:37, rskr352). 1propositionen konstaterades att den kliniska undersökningen i allmänhet tordeha föga betydelse som bevismedel i brottmålet. Betydelsen från den misstänktessynpunkt av att en läkare medverkar i utredningen borde emellertid inteunderskattas. Förutom dessa psykologiska skäl kunde enligt departementschefenockså vissa rättssäkerhetshänsyn åberopas för att undersökningen skullebehållas. Genom undersökningen kan enligt vad departementschefen uttalade bl.a. klariäggas om ett onormalt uppträdande hos den misstänkte beror på sjukdomeller skada, något som en lekman ibland kan ha svårare atl avgöra. Den kliniskaundersökningens betydelse angavs också ha ökat till följd avdet ökade missbruket av läkemedel och andra droger. Departementschefenanslöt sig till trafiknykterhelsbrottskommitténs uppfattning atl de kliniskaundersökningarna i samband med blodprovstagning JuU 1979/80:11 5 Beträffande etl, bl. a. under remissbehandlingen av kommitténsbetänkande, framlagt förslag att klinisk undersökning skulle behöva äga rumendast i fall då misstanke förelåg om påverkan av annat medel än alkoholanförde föredragande departementschefen följande. En sådan begränsning kan emellertid komma att ledatill att många drogpåverkade förare inte blir föremål för någon kliniskundersökning. Man måsle nämligen räkna med fall då det först genom en av läkareföretagen undersökning uppdagas, att en person, som företer sedvanliga teckenpå alkoholpåverkan, i själva verket är under inflytande av annat medel änalkohol eller av alkohol i kombination med annat medel. Bestämmelser som påföreslaget sätt begränsar användningen av klinisk undersökning i mål omtrafiknykterheisbrott torde därför inte böra införas. Liksom bör sådanundersökning alltid utföras av läkare. Försöksverksamhetmed ny typ av alkoholmätare och harnyligen beviljat medel för en försöksverksamhet med en ny typ av alkoholmätare.Genom försöksverksamheten hoppas man kunna få underlag för ett beslut om altersätta blodprovstagningen med kontroll av utandningsluft genom den nyaapparaten. Denna är av bordsmodell och ger ett besked omblodalkoholhallen. Den nya apparaten skall , som omfattaren tid av , räknat från , finnas i två exemplarvid ett polisvaktdistrikt i , dit i princip alla som i blir misstänktaför trafiknykterhetsbrott skall föras . Apparaten skallanvändas parallellt med blodprov. Utskottet har inhämtat yttranden över motionernafrån riksåklagaren, , , hovrätten för NedreNorrland, statens rättskemiska laboratorium, , , . Automobil Klubben och Svenska hälso- ochsjukvårdens tjänstemannaförbund. Samtligaremissorgan utom och läkarförbundet uttalar sig itillstyrkande riktning. Riksåklagaren (), som åberopar yttranden frånöveråklagarna i och samt cheferna förlänsåklagarmyndigheterna i och , anför attbestämmelserna om kroppsbesiktning har betydelse som sträcker sig långt utöverden nu aktuella frågan om trafiknykterhetsbrotten. En ändring av dessabestämmelser bör därför enligt RÅ inte ske utan atl ha föregåtts av ingåendeöverväganden rörande konsekvenserna utanför trafiknykterhetsbrottens område; enprak- JuU 1979/80:11 6 tisktbetydelsefull förenkling av rutinerna vid utredning av trafiknykterhetsbrottkan emellertid ske ulan lagändring genom alt man avstår från all som hittillsså gott som undantagslöst utnyttja möjligheten att företa kliniskläkarundersökning av den misstänkte. EnligtRÅ skulle den kliniska undersökningen utan större olägenhet ur bevissynpunktkunna undvaras i flertalet fall. En minskning av antalet kliniskaläkarundersökningar skulle, anser RÅ, kunna medföra ett mera ändamålsenligtutnyttjande av tillgängliga läkarresurser. RÅframhåller atl den kliniska undersökningen i vissa fall kan fylla enviktig funktion ur bevis- eller rättssäkerhetssynpunkt. Delta gäller enligt RÅsärskilt fall där den misstänkte kan antas vara drogpåverkad eller lida avsjukdomstillstånd som kan inverka på bedömningen av gärningen. Här bör, anför RÅ,särskilt märkas atl misstanke om drogpåverkan kan göra del erforderligt attsärskilt blod- och urinprov tas för droganalys. En läkarundersökning kan enligtRÅ vara av värde även i fall där den misstänkte är utlänning som tillfälligtvistas i riket och åklagaren måste ta ställning till eventuella tvångsmedelinnan resultatet av blodanalysen föreligger. I fall som de nämnda bör liksomhittills, anser RÅ, den kliniska undersökningen företas av läkare, och någonlagändring är således inte erforderlig. Beträffande förslaget i motionerna attklinisk undersökning av läkare alltid skall äga rum i fall där den misstänktebegär det, anför RÅ atl det saknas anledning att på detta område reglera fråganom utredningsåtgärder som begärs av den misstänkte på annat sätt än som eljestgäller vid förundersökning. Enligt RÅ medför nämnda regler att en begäran omläkarundersökning från den misstänktes sida torde komma att villfaras om detkan antas att åtgärden skulle ha betydelse för förundersökningen. Motbakgrund av det anförda ställer sig RÅ positiv till tanken atl avstå från ettrutinmässigt utnyttjande av klinisk undersökning vid misstanke omtrafiknykterhetsbrott. 1 fall där sådan undersökning undantagsvis på grund avomständigheter av det slag som berörts i det föregående är påkallad bör dendock liksom utföras av läkare. () uttalar att den kliniskaundersökningens värde som bevis har diskuterats i olika sammanhang inompolisväsendet, särskilt , och att det rätt allmänt har ansettsatt bevisvärdet är ringa. Det har, anför RPS, från flera håll ifrågasatts ominte denna undersökning borde avskaffas eller användas endast i speciellasituationer. RPSdelar uppfattningen att den kliniska undersökningen har föga värde sombevismedel oavsett om misstanken avser påverkan av starka drycker eller annatberusningsmedel, t. ex. sömntabletter, thinner eller narkotika. Enligt RPSförekommer det för övrigt redan nu förhållandevis ofta atl klinisk undersökninginte utförs vid misstanke om trafiknykierhetsbrott. Undersökningen underiålssålunda i de fall blodprov tas av legitimerad sjuksköterska och läkare intefinns tillgänglig inom rimlig tid. På grund av svårigheter att nå JuU 1979/80:11 7 läkare(ej tillgänglig eller endast anträfföar på långt avstånd från polisstation) hardessa fall ökat i antal. Denna utveckling kan enligt RPS väntas fortsätta. RPStillägger att nuvarande regler för klinisk undersökning medger att sådanundersökning får underiåtas när läkare inte är anträfföar inom en sådan tidrymdefter blodprovstagning att den kliniska undersökningen fortfarande kan väntasfylla något meningsfullt syfte. Motbakgrund av vad här anförts anser RPS att den kliniska undersökningen kanslopas. Skulle i undantagsfall utöver resultat av blodprovsanalys ytterligarebevisning krävas kan denna enligt RPS erhållas genom vittnesmål av de polismänsom ingripit mot den misstänkte, av polismän som varitnärvarandevidblodprovstagningellerav läkare eller sjuksköterska, som tagitblodprov. , som inhämtat synpunkter frånprofessorerna , uttalar atl i de fall då graden avalkoholpåverkan hos den misstänkte är ställd utom tvivel ingen anledning finnsatt vidhålla kravet på läkarundersökning i och för sig. Sådan bör dock framgentkomma till stånd dels i de tveksamma fallen av alkoholpåverkan, dels dåpåverkan av läkemedel, narkotiska preparat eller sjukdom kan misstänkas. Socialstyrelsenerinrar om pågående försöksverksamhet med luftunder-sökningsleknik vidmisstanke om brott mot trafiknykterhetslagstiftningen samt upplyser att alltfler länder övergår lill luftundersökningsteknik och har slopatläkarundersökningen. För svenskt vidkommande torde enligt styrelsen dock enbegränsning av antalet läkarundersökningar vara att föredra jämfört med atthelt upphöra med denna verksamhet. Hovrätten för Nedre biträder de synpunktermotionärerna anfört och tillstyrker att en översyn kommer till slånd avreglerna för läkares medverkan vid undersökning i samband med blodprovstagningvid misstanke om rallonyklerhetsbrott. (professor ) anför följande. Läkarundersökningen av för onykterhet i trafikmisstänkta personer varav stor betydelse innan man införde fastapromillegränser. Intill1976 var det den alkoholhall som föraren hade i blodet under körningen som varstrafföar och läkarundersökningen var fortfarande av en viss betydelse. Dålagstiftningen ändrades så att det i princip var alkoholhalten i blodet vidprovtagningen som var avgörande blev resultatet av läkarundersökningenpraktiskt taget utan värde. fick också en legitimerad sjuksköterskataga blodprovet om det icke fanns någon läkare tillgänglig. Enligt minerfarenhet tar man numera i domstolarna ej hänsyn lill läkarundersökningen ochfiera hundra blodprov tages också av sjuksköterskor. Läkarundersökningenhar ocksåett mycket begränsat värde, bl. a. på grund av den tolerans föralkohol som de flesta rattfyllerimisstänkta har, och som gårmellan körningen och läkarundersökningen hinner veder- JuU 1979/80:11 8 börandeatt nyktra till. Detär min åsikt att läkarundersökningen kan slopas i likhet med vad som har sketti och och att personal inom sjukvården tas i anspråk för atl tagablodprov. 1 de fall där föraren av motorfordonet är "påverkad" menalkoholhalten i blodet visar O promille eller mycket lågt värde måste enläkarundersökning göras. uttalar atl ett borttagande av denkliniska läkarundersökningen skulle innebära en betydelsefull försämring avrättssäkerheten, även om utredningsmetoden som sådan har betydelse endast i ettmindre antal av samtliga fall. Samfundet lämnar följande exempel påsituationer, där enligt samfundets mening den kliniska undersökningen kanpåverka utgången i målet. Slraffmätningen i de mål som gäller rattfylleri äri ganska hög grad anpassad till den hos föraren befunna alkoholhalten i blodet.Härvid kan det bli fråga om gränsfall, i vilka domstolen tvekar ompromillehalten bör föranleda en eller två månaders fängelse. I sådant fallborde utfallet av den kliniska läkarundersökningen kunna ha betydelse. Har dentilltalade vid undersökningen kunnat utföra proven på ett sådant sätt attpåverkansgraden framstår såsom lindrig, borde detta vara en omständighet sompekar mot det lägre straffmälningsalternalivet, medan det högre framstår sommotiverat om proven utförts mindre väl. Ometl till synes perfekt genomfört kliniskt prov är förenat med en påfallande högpromille, kan detta i sin tur vara en indikation på att den tilltalade ärabnormt tillvand vid alkohol, dvs. alkoholsjuk, vilket bör motivera vidarepersonlig och medicinsk utredning till underiag för avgörande huruvidaindividualpreventivt betingad påföljd är motiverad. Detkliniska provet kan även vara ägnat att visa att brottet är av störresvårighetsgrad än vad som framgår av övrig bevisning. Så kan vara fallet då enhög påverkansgrad är föranledd av en låg alkoholhall i kombination med ettintag av tabletter eller narkotika. Delta kan komma att bli obeaktat, om intealkoholblodprovet och övrig bevisning kompletteras av resultatet från kliniskundersökning. 1ett hänseende torde man närmast kunna anse att den kliniska läkarundersökningeni viss mån ökat i betydelse under senare lid. Här syftas på de nya, i viss månmera nyanserade reglerna för återkallelse av körkort, införda genom 1977 årskörkortslag. Särskilt genom 24 § i nämnda lag har möjlighet öppnats att tagaavsevärt större hänsyn till omständigheterna i det särskilda fallet än enligttidigare gällande bestämmelser om körkortsåterkallelse. Även bortsett från defall, innefattande "synnerliga skäl", som nämnda lagrum behandlar,torde man ha skäl att förvänta sig en praxis i körkortsåterkallel-semålen, ävende som gäller trafiknyklerhel, som är något mindre stel och mera anpassad tillomständigheterna i det särskilda fallet. Härvid måste det vara en fördel att hatillgång till utfallet av en klinisk läkarundersökning, såsom en av deomständigheter, som skall vägas in i bedömningen. Det skulle enligt samfundets mening inte varatillfredsställande atl inskränka den kliniska undersökningen till fall då denmisstänkte begär sådan undersökning. Den misstänkte kan normalt inte förväntasha sådant kunskaps- eller erfarenhetsunderlag att han har någon som helstmöjlighet att bedöma huruvida det kan antas vara förenligt med hans intressenatt begära JuU 1979/80:11 9 läkarundersökningeller att avstå därifrån. Följden av en sådan ordning skulle enligt samfundetmed all sannolikhet bli densamma som f n. gäller beträffande den erinran, somskall lämnas misstänkta personer om rätlen atl anlita offentlig försvarareredan under polisförhör; bortsett från polisförhör angående de allvarligastebrotten blir denna erinran enligt samfundet sällan någonting mera än en tombokstav och en rad i förhörsprotokollet. Detrör sig enligt samfundet inte om några alldeles enkla undersökningsåtgärder.Även i detta hänseende bör, anser samfundet, rättssäkerheten fordra altnuvarande ordning behålls, dvs. att undersökningen görs av en läkare med dennesmera omfattande utbildningsbakgrund och typiskt sett större erfarenhet av liknartdeundersökningar. I enlighet med det anfördaavstyrker samfundet bifall till motionerna. framhåller att domstolarna i detövervägande antalet fall av trafiknykterhetsbrott tillämpar presumtionsreglernaom strafföarhet vid viss alkoholhalt i blodet. Den kliniska undersökningen vidblodprovstagningen saknar då betydelse för bedömningen av ansvarsfrågan. 1andra situationer, då det gäller att styrka viss grad av påverkan hos föraren,kräver enligt förbundet domstolarna regelmässigt annan bevisning utöver undersökningsprotokollet.Den kliniska undersökningen har således inte heller i dessa fall någonsjälvständig betydelse. 1 undantagsfall kan dock enligt förbundet den kliniskaundersökningen ha någon betydelse för påföljdsfrågan, varvid dock må beaktasatt sådan undersökning mestadels görs så efter körningen att den barakan tillerkännas mindre värde. Förbundetinstämmer i påståendet i motionerna alt den nuvarande ordningen har uppenbaranegativa följder. Med tanke på den kliniska undersökningens begränsade värde ärdet därför enligt förbundet befogat att ifrågasätta om tillgängliga resurserutnyttjas tillfredsställande, när alla personer, som misstänks förtrafiknykterhelsbroil, rutinmässigt underkastas läkarundersökning.