bet · G301JuU25 · 1979-12-31 00:00:00 — 7 § första stycket I RB än alt införa bestämmelser om särskildälalsprövning i narkotikastrafflagen. När det gäller ungdomar kanåtalsunderlåtelse för narkotikabrott dessutom komma i fråga även enligt 1964års lag. JuU1979/80:25 10 Som framgår av del anförda bör åtalunderlåtas endast vid mindre allvarliga narkotikabrott, t. ex. innehav avmindre mängd narkotika för egen förbrukning eller överlåtelse av mindre mängd isamband med konsumtion. Del missbrukarklienlel som systematiskt finansierarsitt eget missbruk genom att sälja narkotika i små portioner bör normalt intekomma i åtnjutande av åtalsunderlåtelse. Tillämpningen får ske med beaktandeav den allmänna inställningen att överlåtelse av narkotika är atl bedöma som enmycket allvarlig och samhällsfarlig brottslighet. I sill av godkändabetänkande med anledning av propositionen anförde justitieutskottet (JuU 1971;II) all utrymmet för en vidgadanvändning av åtalsunderlåtelse enligt 20 kap. 7S första stycket I RB i frågaom narkotikabrottslighet måste bli mycket begränsat. Utskoitetanförde vidare bl. a. följande. Åtalsunderlåtelse pånarkotikaområdet enligt förevarande lagrum bör som departementschefenframhåller begränsas lill de mindre allvarliga brotten, t. ex. innehav avsmärre mängd narkotika för egen förbrukning eller överlåtelse av sådan mängd isamband med konsumtion. Det missbrukarklienlel som systematiskt finansierarsill eget missbruk genom att sälja narkotika bör. i den män bötesstraff överhuvud taget kommer i fråga, endast i undanlagsfall komma i åtnjutande avförmånen av åtalsunderlåtelse. får emellertid beaktas angelägenhetenav att samhällets ingripanden i görligaste mån anpassas sä att de intemotverkar utan understöder ansträngningarna att ge narkotikamissbrukareerforderlig vård - en synpunkt som också understrukits i förarbetena tillnarkolikaslrafflagstift-ningen (prop. 1968:7 s. 107. 2LU 1968: I s.44). Utrymmet för åtalsunderlåtelse bör därför vara något mindre begränsat omåtgärden bedömes kunna bidra till all narkotikamissbrukare beredes nödvändigvård. Detsamma synes i viss utsträckning kunna gälla dä lagföring av någon, somredan underkastat sig vård för sitt missbruk, kan antagas få negativa effekterpå vederbörandes inställning till vården. Tillämpningen måste dock alllid ske -och del bör enligt utskottels mening kraftigt understrykas - med beaktande avde allvarliga, inte sällan förödande verkningar som narkotikabrottsligheten kanmedföra. Riksåklagaren har avlandels länsåklagare begärt information om handläggningen av narkotikamål medavseende på bl. a. praxis för åtalsunderlåtelse enligt 20 kap, 7§ förstastycket I RB, En rapport över inkomna uppgifter har tagits in i en promemoriaden . Rapporten omfattar uppgifter rörande 69 åklagardistrikt. Deninnehåller beträffande praxis vid ålalsunderlålelser enligt nyssnämnda lagrumföljande. Sådan åtalsunderlåtelse meddelasvid innehav för eget bruk av cannabis och cenlralstimulanlia i pulver-, kapsel-eller tablettform men inte vid innehav av opium, morfinbas. morfin, heroin,kokain, LSD och andra hallucinogener. Åtalsunderlåtelse synes inte förekomma vid överlåtelse avnarkotika utom vid överlåtelse i samband med konsumtion av obetydlig mängddärav. Följande variationer rörande grunderna föråtalsunderiåtelse vid narkotikainnehav påträffas i praxis. JuU1979/80:25 II a) Undanlagsvis upp lill högst cannabisharls (eller ); ,, , . b) Någongång upp lill högst cannabis; ,, , . , , Mölndal.Oskarshamn. c) Upptill högst cannabis: ,, , , . d) Någoteller några gram cannabis: ,, , . e) Upplysningar från övrigadistrikt indikerar ingen utbildad praxis. a) Undantagsvis upp lill högst 15påsar eller cenlralstimulanlia eller ibland 100 tabletter: b) Upp till någotgram cenlralstimulanlia: , . c) Upp till någrapåsar eller cenlralstimulanlia: d) Obetydlig mängdcenlralstimulanlia t. ex. injektionsdos: , , . e) Upplysningarna från övrigadistrikt indikerar ingen utbildad praxis. Det kan påpekas all enligt vad som upplysts de övre gränser för sådan åtalsunderlåtelsevid narkotikainnehav som anges tillämpade i t. ex. Slockholm inte har deninnebörden atl åtalsunderlåtelse regelmässigt meddelas för innehav av mindremängder än så. I stället gäller dessa gränser undanlagsvis. De flesta iStockholm meddelade fallen av åtalsunderiåtelse beträffande t. ex.cannabisharls uppges gälla innehav av mindre mängder iin ett gram. Enligt vad utskottet har inhämtatövervägs f. n. inom en höjning av slraffminimum för grovtnarkotikabrott och grov varusmuggling avseende narkotika. Riksåklagaren har åren 1968, 1969,1971 och 1972 utfärdat cirkulär angående tillämpningen av bestämmelserna omåtalsunderiåtelser såvitt gäller narkotikabrott (C 43, C 56, C 67 och C 74). Enredogörelse för innehållet i cirkulären har lämnats i justitieutskoitetsbetänkande JuU 1978/79:4. Icirkuläret frän anförs bl. a. följande. JuU1979/80:25 12 I cirkulär C 56 förekom, såvittgäller avgränsningen av mindre allvarliga narkotikabrott, en hänvisning till demängder narkotika (cannabis eller en kvantitet av vissacenlralstimulanlia svarande mot högst 100 tabletter) som fleraåklagarmyndigheter - och riksåklagaren - bedömde kunna föranleda åtalsunderlåtelsevid innehav. Gjorda erfarenheter talar för alt åtal bör kunna underlåtas ävennär det gäller något större mängder. Då det gäller medel som innehafts för egenförbrukning har del i vissa mål förekommit att åklagaren och domstolen gjortberäkningar på hur stora mängder som gått åt under längre - ibland årslånga -missbruksperioder, varefter vederbörande åtalals och dömts för innehav av dessakvantiteter. I de fall innehavet avslutats genom egen förbrukning bör del isådana fall vara möjligt att underlåta åtal vid avsevärda mängder. 1 de fallmedlen funnits i behäll bör åklagaren, såvitt gäller hänsynstagandet tillmängden medel, kunna underlåta åtal vid en mängd som svarar mot någon veckasförbrukning. Större försiktighet är dock motiverad vid prövningen av dennaandra situation. Särskilt gäller det i fråga om andra medel än cannabis. Riksåklagaren har den 3 januari1980 utfärdat ett nytt cirkulär som gäller vissa frågor rörande handläggningenav narkotikamål (RÅC I; 94),Beträffande åtalsunderlåtelse vid narkotikabrottslighet konstaterarriksåklagaren i cirkuläret all erfarenheten har påvisat vissa olägenheter medden praxis vid åtalsunderlåtelser som har utvecklats i enlighet med deriktlinjer som har angetts i tidigare cirkulär. Sålunda har del enligtriksåklagaren visat sig atl svårigheter kan föreligga när det gäller alt kommatill rätta med detaljförsäljningen av narkotika, eftersom langarna ofta vidförsäljningen inte för med sig större mängd narkotika än vad som kan uppfattassom en missbrukares behov för eget bruk. Vidare har användandet av främstcannabispre-parat spritt sig till nya grupper. Riksåklagaren anför atl detsålunda förekommer missbruk i viss utsträckning även bland socialt etablerade,vuxna personer som antingen har använt narkotika eller nu debuterarsom missbrukare och för vilka ett bötesstraff kan vara lämpligt från bådeindividualpreventiv och allmänpreventiv synpunkt. Den utveckling som enligt detsagda har kunnat iakttas synes riksåklagaren i viss mån kunna motverkas genomen mera restriktiv praxis för åtalsunderlåtelse. Mot bakgrund av del anförda har riksåklagaren ansett delerforderligt att på grundval av förarbetena till narkotikastrafflagen och 20kap. 7 § första stycket I RB ompröva rekommendationerna angående tillämpningenav åtalsunderlåtelse med stöd av nämnda lagrum. Han har därvid stannat för attförorda en begränsning av sådan åtalsunderlåtelse till fall som avser endastinnehav för eget bruk av vad som uppgår till eller svarar mot högst en rökbit (0,75-1gram) cannabisharls eller en dos (0,1-0,) cenlralstimulanlia utomkokain, dvs. en så liten mängd narkotika all den normalt inte uppdelasytterligare och vidareförsäljs. Med hänsyn till bl. a. svårigheterna atl i delenstaka fallet bedöma denna kvantitets sioriek förordar riksåklagaren åtal itveksamma fall. Ger således omständigheterna skäl till JuU1979/80:25 13 antagande all innehavet trots den ringa mängden inte ärför eget bruk bör sålunda enligt riksåklagaren åtalsunderlåtelse inte meddelas. Riksåklagaren framhåller vidare att i konsekvens med detanförda åtal inte heller bör underlåtas mot den missbrukare som påträffas medett innehav av narkotika som motsvarar en viss lids egen förbrukning. Av storvikt är enligt riksåklagaren vidare all åialsunderlåtelse enligt 20 kap. 7§första stycket I RB i huvudsak begränsas till förseelser avförstagångska-raklär. Enligt riksåklagaren är del därför angelägel atl man, dåfråga om åtalsunderlåtelse kommer upp, i tillgängliga register kontrollerarhuruvida dom, strafföreläggande eller åtalsunderlåtelse har meddelats. Vad gäller olovligt innehav av snabbt och kraftigtberoendeframkallande narkotika såsom främst heroin och kokain men även opium,morfinbas och morfm bör enligt riksåklagaren åtalsunderiåtelse enligt 20 kap.7§ första stycket I RB inte förekomma annat än i fall då det rör sig om innehavav mängder som är närmast försumbara. Likartad bedömning bör gälla i fräga ominnehav av till sina verkningar på annat sätt särskilt farliga hallucinogenersåsom LSD och därmed jämförliga ämnen. Riksåklagaren framhåller härtill att vidöverlåtelse eller innehav i överiåtelsesyfle av nu berörda ämnenåtalsunderlåtelse över huvud tagel inte bör komma i fråga. Riksåklagaren anför vidare i cirkuläret att det vidtillämpningen av del sagda bör beaktas att del från rehabiliteringssynpunkl ärönskvärt atl undvika all de personer som har beträtts med innehav av mindremängd narkotika för eget bruk onödigtvis blir stämplade som tillhörandekategorin narkotikabroltslingar. En möjlighet härtill är enligt riksåklagarenalt använda strafföreläggande för narkotikaförseelse. Som framgår av redogörelsen ovanunder rubriken , rättspraxis m. m, har frågan om straffsatserna förnarkotikabrott behandlats av vid ett flertal tillfällen tidigare. Härskall endast erinras om justitieutskottets betänkande JuU 1972: 14 varibehandlades motionsyrkanden om högre minimistraff för grovt narkotikabrott. Ibetänkandet, som godkändes av , avstyrkte utskottet bifall tillyrkandena. Här skall också nämnas att utskottet i betänkandet JuU1977/78:4 behandlade ett motionsyrkande som gällde domstols begränsademöjligheter att efter höjningen av straffminimum för grovt narkotikabrott dömatill skyddsfillsyn för sådant brott. Utskottet uttalade då att det inte fannsanledning att överväga en sänkning av straffminimum för grovt narkotikabrott. JuU1979/80:25 14 behandlade år1978 en motion med ett yrkande om ändrade regler om åtalsunderlåtelse vidnarkotikabrott som låg i linje med de tankegångar som förs fram i molionerna1978/79: 1108. 1978/79: 2106 och 1979/80; 1861. I sitt av godkändabetankande med anledning av motionen (JuU 1978/79; 4) anförde utskottet att denangelägna fråga som lagils upp i moiionen skulle komma atl bli föremål föringående karlläggning av bl, a. riksåklagaren. När denna slutförts borde detenligt utskottet vara möjligt all med större säkerhet uttala sig om huruvidaden praxis som utbildat sig stod i överensstämmelse med de bestämmelser somgäller och de molivullalanden som har gjorts från statsmakternas sida tillledning för rättstillämpningen. Om det skulle visa sig att så inte var falletkunde enligt utskottets mening förutsättas all riksåklagaren ochrikspolischefen omprövade innehållet i utfärdade cirkulär och anvisningar i ämneteller, om lagstiftning skulle bedömas erforderlig, log initiativ härtill. Regeringen beslutade den 30 juni1977 atl ge räitegångsutredningen (Ju 1977:06) lilläggsdirekliv (Dir. 1977:91)all pröva bl. a. frågan om inrättande av jourdomstolar. Bakgrunden lillbeslutet var ställningslagande till två motioner i ämnet (JuU1976/77:25. rskr 1976/77:284). I direktiven anförde departementschefen bl. 1 sill avgivna betänkandeunderstryker juslitieulskotlel först betydelsen frän kriminalpolilisk synpunktav att tiden mellan en brottslig handling och myndigheternas slutligaställningstagande blir så kort som möjligt. Utskottet slår också fast atl delsagda har generell giltighet och alltså inte bara avser åtgärder mot ungalagöverträdare. Det bör enligt utskottet vidare konstateras, all det avbrotiskommissionen och motionärerna uttalade önskemålet alt åstadkomma ettsnabbare förfarande i brottmålsprocessen ligger väl i linje med det uppdragsom har getts utredningen om översyn av rättegångsförfarandet vid allmändomstol. Mot den angivna bakgrunden bör det enligt utskottets mening varalämpligt atl utredningen under sitt arbete med att söka åstadkomma ettsnabbare, enklare och mera flexibelt brottmålsförfarande även överväger tankenpå jourdomstolar. När del gäller utredningens överväganden i denna deltillägger utskottet att genom utvecklingen mot ökadavkriminalisering, lagförings-begränsning och handläggning i utomprocessuellordning utrymmet för en verksamhei med jourdomslolar synes ha minskat något.Bl. a, med hänsyn härtill och lill vikten av atl upprätthålla de grundläggandekraven på rättssäkerhet har utskottet inte ansett sig kunna ta ställning lillfrågan huruvida en verksamhet med jourdomstolar är en lämplig väg att nå önskvärdsnabbhet i förfarandet. Utredningens överväganden bör därför ske heltförutsättningslöst. Vad utskottet anfört skulle enligtdepartementschefen beaktas vid prövningen av frågan om inrättande avjourdomstolar. JuU1979/80:25 15 I detla belänkande behandlarutskollet yrkanden i sju motioner angående straffrättsliga åtgärder motnarkolikabrollslighel. 1 molionerna uttrycks oro över den tilllagandenarkolikabrotlslighelen. och yrkandena innefattar önskemål om skärptastraffrättsliga åtgärder på området. Tre motionsyrkanden avser sålunda enskärpt tillämpning av reglerna om åtalsunderlåtelse. Skärpta straff förnarkotikabrott innefattas i fyra yrkanden. Ett yrkande går ut på att brottmålsom rör missbrukare skall behandlas med större skyndsamhel än som sker. Motionsyrkandena anknyter till den bestämmelse omåtalsunderlåtelse som finns i 20 kap. 7 S första stycket I (RB) och de tillämpningsanvisningar till denna som har utfärdats avriksåklagaren. Vidare hänför sig motionsyrkandena till de straffbestämmelserför narkotikabrott och smuggling av narkotika som finns i narkotikastrafflagenresp. i lagen om straff för varusmuggling samt till de regler om handläggningenav brottmål som finns i RB och därtill anknytande författningar. Utskottet behandlar först demotionsyrkanden som angår åtalsunderlåtelse (motionerna 1978/79:1169 yrkandet I. 1978/79:2106 och 1979/ 80: 1861).Yrkandena innefattar önskemål om atl praxis vid åtalsunderlåtelse för innehavav narkotika skärps så alt otillåtet innehav beivras och bestraffas i störreomfattning än som f. n. sker. Enligt den inledningsvis nämnda bestämmelsen i 20 kap. 7 §första stycket I RB får en åklagare besluta att inte väcka åtal för brott omdet kan antas all annan påföljd än böter inte skulle komma all ådömas och denmisstänktes lagföring inte är påkallad från allmän synpunkt. Med stöd av dennabestämmelse kan åtal underlåtas vid vissa lindriga former av narkolikabrollslighel. Bestämmelsen fick sin nuvarande utformning genomlagstiftningar 1971. Särskild uppmärksamhet ägnades då åt bestämmelsenstillämpning vid narkolikabrollslighel. framhöll därvid liksomdepartementschefen alt åtalsunderlåtelse skulle få meddelas bara vid de mindreallvarliga brotten, t. ex. innehav av smärre mängd narkotika för egenförbrukning eller överlåtelse av sådan mängd i samband med konsumtion. Delmissbrukarklienlel som systematiskt finansierar sitt eget missbruk genom altsälja narkotika borde enligt utskottets mening, i den mån bötesstraff överhuvud tagel kom i fråga, endast i undantagsfall komma i åtnjutande av förmånenåtalsunderlåtelse; fick emellertid beaktas angelägenheten av attsamhällets ingripanden i göriigaste mån anpassas så att de inte motverkar utanunderstöder ansträngningarna att ge narkotikamissbrukare erforderiig vård.Utrymmet för åtalsunderlåtelse borde därför JuU1979/80: 25 16 enligt utskottet vara något mindre begränsat, om åtgärdenbedöms kunna bidra till att narkotikamissbrukare bereds nödvändig vård.Samtidigt underströks att tillämpningen alltid måste ske med beaktande av deallvarliga, inte sällan förödande verkningar som narkotikabrottsligheten kanmedföra. Angående tillämpningen av bestämmelserna omåtalsunderlåtelse såvitt gäller narkotikabrott har riksåklagaren tid efterannan utfärdat rekommendationer i cirkulär till landels åklagare. Nyarekommendationer i änmet har i börian av utfärdats i cirkuläret RÅC1:94. 1 det sistnämnda cirkuläret konstaterar riksåklagaren allvissa ölägenheter har påvisats med den praxis vid åtalsunderlåtelsebeträffande narkotikabrott som har utvecklat sig i enlighet med de riktlinjersom har angetts i tidigare cirkulär. Sålunda har det enligt riksåklagaren visatsig alt svårigheter kan föreligga när del gäller titt komma till rätta meddetaljförsäljningen av narkotika, eftersom langarna ofta vid försäljningen inteför med sig större mängd narkotika än vad som kan uppfattas som en missbrukaresbehov för eget bruk. a. mot denna bakgrund har riksåklagaren ansett detertorderligl att ompröva tidigare rekommendationer på området. Riksåklagaren förordar i det nya cirkuläret en begränsningav åtalsunderlåtelse enligt 20 kap. 7 § första stycket I RB. såvitt gällercannabis och cenlralstimulanlia. till fall som avser endast innehav för egetbruk av en så liten mängd narkotika att den normall inte delas upp ytterligareoch säljs vidare. Med hänsyn till bl. a. svårigheterna alt i del enstakafiillet bedöma denna kvantitets storlek förordar riksåklagaren åtal i tveksammafall. Finns det skäl alt anta att innehavet trots den ringa mängden inte är avsettför eget bruk bör sålunda enligt riksåklagaren åtalsunderlåtelse inte ske.Riksåklagaren framhåller också att det är av stor vikt att åtalsunderlåtelseenligt 20 kap. 7 S första stycket I RB begränsas till förseelser avförsta-giingskaraktär. Vad gäller olovligt innehav av snabbi och krtiftiglberoendeframkallande narkotika såsom främst heroin och kokain men också opium,morfinbas och morfin bör enligt riksåklagaren ;°il;ilsunderlålelse inteförekotnma annat än i fall då det rör sig om mängder som är närmastförsumbara. Detsamma bör gälla särskilt failiga hallucinogener såsom LSD ochdärmed jämförliga ämnen. Riksåklagaren framhåller härtill att vid överlåtelseeller innehav i överlåtelsesyfte av nu berörda ämnen åtalsunderlåtelse överhuvud taget inte bör komma i fråga. Utskoitet konstaterar atl riksåklagarens senaste cirkulärhar utformats i riktning mot en mer skärpt tillämpning av bestämmelserna omåtalsunderlåtelse vid narkotikabrottslighet. Det kan förutsättas att denskärpta rättstillämpningen återverkar på tillämpningen av reglerna omrapporteftergift. Den restriktivitet i tillämpningen som riksåkkigaren förordarligger i linje med de nu aktuella motionsyrkandena och är enligt utskottetsmening väl motiverad med hänsyn till den allvarliga utvecklingen pånarkolikaområ- JuU1979/80: 25 17 Innan de nya riktlinjerna har tillämpats någon längretid anser utskottet att det inte kan bedömas om det däriämte ertordras någraåtgärder från statsmakternas sida. Utskottet avstyrker med hänvisning till det anförda bifalltill här behandlade yrkanden i motionerna 1978/79: 1169. 1978/79: 2106 och1979/80; 1861. Motionsyrkandena rörande skärptastraff för narkotikabrott innefattar bl. a. önskemål om atl böter skall utgå urstraffskalan och att miniini- och maximistraffet för grovt narkotikabrott skallhöjas. Ett av yrkandena avser också straffskärpning beträffandevarusmugglingsbrotten. (Motionerna 1978/79: 1181 yrkandet I delvis. 1979/80:800.1979/80: 11 17 yrkandet I och 1979/80: 1118 yrkandet 1.) Enligt narkotikastrafflagen är narkotikabrotten indelade itre grader; narkotikaförseelse, för vilket är stadgal endast böter,narkotikabrott för vilket straffet är böter eller fängelse i högst ochgrovt narkotikabrott, där stralTet är fängelse i lägst ett och högst . Vid bedömande huruvida brottet är grovt skall särskiltbeaktas om del har utgjort ett led i en verksamhet som har bedrivits i störreomfattning eller yrkesmässigt, avsett särskilt stor mängd narkotika ellerannars varit av särskilt fariig art. Också i fråga om smuggling av narkotika är brotten enligtlagen om straff för varusmuggling indelade i tre grader. Straffet förvarusmuggling är böter eller fängelse i högst . Är varusmugglingen medhänsyn till godsets värde och övriga omständigheter att anse som ringa ärstraffet böter, högst . Är varusmugglingen all anse som grov skall dömaslill fängelse lägst och högst sex är eller om gärningen har gälltnarkotika till fängelse, lägst etl och högst . Enligt reglerna i 26 kap. 2 S får vidådömande av gemensamt straff för flera brotl det högsia straff som kan följapå något av brotten överskridas . De nuvarande straffsatserna för narkotikaförseelse ochnarkotikabrott (normalbrotlet) har gällt alltsedan narkotikastrafflageninfördes . Beträffande slrafflalituderna anfördes i förarbetena lilllagstiftningen bl. a. atl del var särskilt med tanke på de imgdomar i åldernnärmast . som är inblandade i narkotikabrottslighet, som böter hadeinförts i straffla-tiluden för narkotikabrott. Minimislraffel för grovt narkotikabrott höjdes år 1969från fängelse till fängelse i lägst . Det nuvarandemaximistraffet för grovt narkotikabrott och grov varusmuggling avseendenarkotika, dvs. fängelse i högst . 1 dellagstiftningsärendet anförde föredragande statsrådet bl. a. att man vidövervägandena kring maximistraffets längd fick se till alt straffskalan förgrovt narkotikabrott inte blir sä vid att maximistraffet ter sig orimligt högti jämförelse med straffet för andra fiån JuU1979/80:25 18 kriminalpolilisk synpunkt likvärdiga brott i vårträttssystem. 1 samma lagstiftningsärende uttalade justitieutskottet att det varangeläget att den undre gränsen i straffskalan förblev oförändrad för atlundvika alt lagstiftningen fick effekt för annan än den avsedda kategorinförbrytelser, nämligen den farligaste brottsligheten inom den kategoriförbrytelser som lagtekniskt hörde hemma under rubriken grovt narkotikabroll. Utskottet ser med oro på utvecklingen avnarkotikabrottsligheten. Delta gäller inte minsl den moi inrikladeinlernationella narkotikalrafi-ken. 1 kampen moi narkotikabrottsligheten ärsjälvfallet straffrättsliga åtgärder av väsentlig betydelse och härvidlagkommer utformningen av slraffbuden i blickpunkten. Betydelsen av enbartkriminalpolitiska åtgärder får emellertid inte överskattas. I kampen motnarkotikan erfordras inte minst både verksamma insatser på vårdsidan ochskärpta satsningar inom polisens och tullväsendets verksamhetsområden. Beträffande sådana åtgärder inom straffiagsliftningens ramsom aktualiseras genom föreliggande motioner vill utskottet till en börianuttala sin tveksamhet inför tanken på att genomföra en generell straffskärpningför alla kategorier av narkotikabrottslighet. Detsamma gäller tanken på allhelt la bort böter ur straffskalorna. Från kriminalpolilisk synpunkt kan delifrågasättas om det finns skäl för sådana genomgripande förändringar. Det måstenämligen enligt utskottets mening beaktas atl dessa förändringar skulle kunnakomma all motverka samhällets insatser på vårdsidan som -enligt vad utskottetnyss har anfört - krävs för att narkotikaproblemet skall kunna bemästras.Utskottet är därför inte berett atl tillstyrka bifall lill motionsyrkandena idenna del. När det särskilt gäller maximistraffet för grovtnarkotikabrott och grov varusmuggling av narkotika saknas det enligt utskottetsmening från kriminalpolilisk synpunkt skäl lill en höjning. Härtill kommer atlen sådan åtgärd skulle innebära ett avsteg fiån den enligt brottsbalkengällande grundsatsen om ett slraffmaximum av tio resp. för tidsbestämdafrihetsstraff.