bet · G301KU50 · 1979-12-31 00:00:00 — Normgivning som är förbehållen I det föregående har angetts atldel vid undersökningen frainkonimit alt regeringen i ett fall (i SFS 1979:210)har meddelat en rätlighetsbegränsande föreskrift som enligt RF är förbehållenriksdagens lagstiftning. 1 övrigt har undersökningen inte gett vid handen attregeringen genom de granskade författningarna har beslutat föreskrifter som årförbehållna . Det kan tilläggas alt gränsdragningen mellan föreskrifterenligt 8 kap. 2 S RF (främst civilrättsliga föreskrifter) och enligt 8 kap. 3 SRF (betungande offentligrättsliga föreskrifter) inte förefaller utgöra någotproblem inom de båda granskade departementen. Förhållandet kan vara annorlundainom andra departement. (Jfr dock betr. farledsvaruavgiften i 1978 s. 187 ff.) I det granskadeförfattningsmaterialet förekommer ofta atl regeringen i en förordning bemyndigarförvaltningsmyndighet och/eller koinmun att besluta kompletterandeföreskrifter. Delegation av normgivningsbefogenheter till kommun är dock inteså vanlig som delegation till förvaltningsmyndighet. Delegation från regeringen till kommun får bara ske omriksdagen medgett sådan delegation i samband med bemyndigande för regeringenatl besluta föreskrifter inom priniärområde (8 kap. 11 S RF).Delegation från regeringen till förvaltningsmyndighet kan förekomma eftermotsvarande riksdagsbeslut men också när del gäller föreskrifter som fallerinom ramen för regeringens befogenhet atl meddela verkslällighelsföreskriflersaml föreskrifter som inte enligt grundlag skall meddelas av (restkoin-pelensen). I normgivningsbemyndiganden till regeringenmedges som regel att regeringen överlåter åt förvaltningsmyndighet atl meddelabestämmelser i ämnet (s. k. subdelegatlon). Mera sällan ger riksdagenmotsvarande bemyndigande när det gäller kommun. Se t. ex. 2 S i den ovanintagna lagen (1975:88) med bemvndigande alt meddela föreskrifterom trafik,transporter och kommunikationer. Bemyndigandet lill subdelegatlon omfattar därhela fältet när det gäller förvaltningsmyndighet men endast föreskrifter omtrafik på väg eller i terräng (punkten 8) när det gäller kommun. bemvndiganden till subdelegatlon är som regelinte inskränkta till viss begränsad del av del normgivningsområde som riksdagensamtidigt öppnar för regeringen. Avsikten är i stället alt regeringen i sinabeslut om KU 1979/80:50 111 subdelegering skall införa erforderliga begränsningarbeiräffande förvaltningsmyndigheters och koinnii:ners normgivningskompetens.Av undersökningen framgår atl regeringen regelmässigt begränsar överlåtennormgivningskompetens. Begränsningen görs t. ex. genom alt den överlåtnakompetensen endast avser verkslållighetsföreskrifler eller genom atl denuttryckligen begränsas till att avse föreskrifter i visst annal närniareangivet hänseende. Det framgår av del granskade förfatlningsmaterialet atlsubdelegering av normgivningsbefogenheter ofta utgör ett led i arbetet med altdecentralisera handläggningen av olika ärenden - från regeringen till centralaoch regionala organ samt från centrala och regionala organ lill lokala. Av den verkställda undersökningen framgår alltså attregeringen i rätt stor utsträckning delegerar normgivningsbefogenheter tillförvaltningsmyndigheter och - ehuru mindre ofta - till kommuner. I vilkenutsträckning förvaltningsmyndigheterna och kommunerna utnyttjar regeringens bemyndigandenhar inte undersökts. En särskild fråga i detta sammanhang som kan vara värd atlägna uppmärksamhet är besvär till regeringen över normgivningsbeslul somförvaltningsmyndigheterna har fattat. Vid utskottets fortsatta granskningsenare år av normgivningsfrågor kan denna fråga lämpligen las upp. Därvid börbelysas gällande besvärsregler, omfattningen av besvär över myndighetersnormgivningsbeslul. handläggningen hos regeringen av sådana ärenden, frekvensengillade resp. ogillade besvär, m. m. Statsrådsberedningens granskning av förordningarna Inom ramen för delningsförfarandetinom har statsrådsberedningen en viktig funktion somgranskare av alla förslag till regeringsförordningar. Delning är en form av gemensam beredning. Den innebär attförslag till propositioner, lagrådsremisser. utredningsdirektiv,författningsförslag samt svar på frågor och interpellationer underställs olikabefattningshavare, bl. a. rättschefen i statsrådsberedningen. Den del avstatsrådsberedningens granskning som leds av rättschefen koncentreras på frågorom de framlagda förslagen är korrekta ur konstitutionell synpunkt. Vidare görsen allmän begriplighetsgranskning av de föreslagna texterna.Författningsförslagen underkastas en lagteknisk granskning. Dessutom bevakasatt statsrådsberedningens anvisningar i formella frågor följs. I underbilaga 6 lämnas närniare uppgifter omstatsrådsberedningen och dess arbete med gransknina av författninosförslae m.m. KU 1979/80:50 112 Den genomgång som har företagits avregeringens utövning av sin normgivningsbefogenhet inom två departementsverksamhelsoinråden har inte gett vid handen altnormgivningssystemet enligt RF fungerar otillfredsställande. Det allmännaintrycket får i stället anses vara det motsatta. Såvitt undersökningenutvisar'synes systeniet i stort sett svara mot de förväntningar och önskemålsom uppställdes i förarbetena lill RF. Regeringsförordningarna är lill antalet betydligt flera änlagarna inom de undersökta områdena. Att så skulle bli fallet var förutsett ochavsett. Det tyngre och mera omständliga lagstiftningsförfarandel skulle enligtsystemets intentioner förbehållas de viktigare norinbesluten. medan meradetaljbetonade frågor - liksom tidigare - skulle lösas inom ramen förregeringens, förvaltningsmyndigheternas och konimunernas normgivningskompetens. Undersökningen har - med ett undantag som angetts på s.104 - inte påvisat att regeringen inom de ämnesområden som undersökningen omfattatfattat normbeslut inom obligatoriska lagområde. Det har inte hellerframkommit att gränsdragningen mellan detta område och normområdet i övrigt ärsvår att tillämpa eller opraktisk. Här - liksom där i övrigt allmännaslutsatser dras av undersökningen - måste dock understrykas atl undersökningenvarit i hög grad begränsad till sitt omfång. Att några egentliga problem såvittnu är i fråga inte visat sig föreligga inom kommunikations- ochbostadsdepartementens verksamhetsområden innebär naturligtvis inte atlförhållandet är detsamma också på andra områden. RF:s normgivningsyslein bygger på och fordrar i praktikenen relativt omfattande delegation från sida. Beslut därom har ocksåi olika omgångar tagils av . I de delar som undersökningen onifatlatsynes - åtminstone i stort sett - delegeringsbesluten ha varit välavvägda ochtillräckliga. Det har inte framkommit att delegeringsbeslut utnyttjats utövervad som varit avsett. Undersökningen visar all delegering till förvaltningsmyndigheteroch kommuner är ett ofta återkommande inslag i regeringens normgivning. Inteminst det pågående och av önskade arbetet med decentralisering avolika beslutsfunktioner har varit en betydelsefull faktor därvidlag. Utövningenav de befogenheter gett regeringen atl i sin lur delegeranormgivningsbefogenheter till förvaltningsmyndigheter och/eller kommuner (s. k.subdelegering) synes ha begagnats med erforderlig försiktighet i enlighet medvad inotivuttalandena till RF har förutsatt. Den verkställda undersökningen får anses ge vid handen atlfortsatta undersökningar av regeringens utövning av sinanornigivningsbefögenheter är meningsfulla och Himpliga. KU1979/80:50 113 I det föregående har framhållitsatt det inte sällan kan vara besvärligt att ange tilllämplig kompelensgrund fören regeringsförordning. De svårigheter som föreligger i detta sammanhang ledertill atl krav inte rimligen bör uppställas att regeringen i sina förordningarskall ange kompelensgrund. Ett väsentligt led i kompetensregleringen är riksdagensbeslut att delegera normgivningsbefogenheter. Delegeringsbeslut har - somframgått av det föregående - fattats bl. a. genom särskilda lagar på området,som liar stor räckvidd. I en hel del fall fattar också beslut omdelegering, som ingår som en detalj i en lagstiftning som i övrigt främst ärinriktad på olika materiella frågor. Det är få förunnat att äga kännedom om hela området förnormgivning som i vederbörlig ordning delegerats av till regeringen.Någon samlad redovisning av de beslut som fattat i denna del finns t.ex. inte. Detta kan leda till svårigheter också för ochregeringen. a. minskar möjligheter till överblick och kontroll. För att underlätta möjligheterna till kontroll ochöverblick bör samtliga bemyndiganden i normgivningshänseende som riksdagenhittills lämnat och i fortsättningen kommer att lämna samlas, systematiserasoch hållas tillgängliga pä lämpligt sätt. Med hänsyn till statsrådsberedningensövergripande uppgifter inom - bl. a. med gransknings- ochanvisningsverksamhet - synes detta organ vara väl ägnat att svara härför. Det föreslås att utskottet i samband med sin redovisningav den verkställda undersökningen gör ett uttalande av angiven innebörd. 8 1979/80. KU 1979/80:50 114 1 NORMGIVNINGSMAKTEN ENLIGT DEN NYA REGERINGSFORMEN och regeringen fullgör ibetydande utsträckning sina uppgifter genom att besluta föreskrifter som blirbestånnnande för myndigheters och enskildas handlande (normgivning). Decentrala delarna av nornigivningen. bortsett från kyrkolag, läggs i den nyaregeringsformen (RF) hos ensam. föreskrifter meddelas i allmänhet i form avlag. Kännetecknande för lagbegreppet är atl detta kan omfattaendast.rättsregler, dvs. regler som i princip är bindande för myndigheter ochenskilda. I begreppet rättsregel ligger atl vad som föreskrivs skall hagenerell tilläinpbarhet. Enligt departementschefens uttalande i prop. 1973:90(s. 204) får en lag anses uppfylla kravet på generell tillämpbarhel om denexempelvis avser situationer av ell visst slag eller vissa typer avhandlingssätt eller om den riktar sig till eller på annat sätt berör en iallmänna termer bestämd krets av personer. möjlighet atl genom,lag besluta rättsregler iolika ämnen begränsas materiellt i vissa hänseenden. '-17 SS RFkan grundlag eller huvudbestämmelse i den nya riksdagsordningen (RO) stiftas,ändras eller upphävas endast på ett mer kvalificerat sått än annan lag. Avdetta följer att inte genom vanlig lag kan meddela besliiiiimelsersom strider mot grundlag eller huvudbestämmelse i RO. I RF finns dessutomuttryckliga förbud mot lagstiftning av visst slag (se t. ex. 8 kap. I S. 1 och 8 SS). Med dessa inskränkningar kan i lagform meddelarättsregler i vilket ämne som helst. I RF anges ett antal ämnen i vilka del i första handankommer på alt besluta. Dessa ämnen bildar det primära lagområdet.Inom del av detta område kan genom lag eller undantagsvis i annanform delegera noringivningskompetens lill regeringen. kan i ellbemyndigande för regeringen atl meddela föreskrifter medge atl regeringenöverlåter ål förvaltningsmyndighet eller kommun atl meddela bestäninielser iämnet. Den del av det primära lagområdet där delegering inte är möjlig bildardet obligatoriska lagområdet. Inom delta område kan endast habeslutanderätt. I de ämnen som inte ingår i det primära lagområdet kanregeringen besluta utan bemvndigande. Dessa ämnen bildar regeringensprimärområde. Härutöver har regeringen behörighet alt beiWWd föreskrifter omverksiällighci av lag. Den normgivningskompetens som har nämnts lillkoninierregeringen direkt på grund av bestäninielser i RF, Regeringen kan överlåta åt KU 1979/80:50 115 underordnad myndighet att meddela bestäninielser somfaller inom området för regeringens nu angivna normgivningskompetens.Saniinanfallningsvis innebär RF. såvitt det gäller regeringensnormgivningskompetens. att regeringen kan meddela föreskrifter omverkställighet av lag, föreskrifter som inte enligt grundlag skall meddelas avriksdagen och föreskrifter som har bemyndigat regeringen alt meddela.Regeringens föreskrifter inom normgivningsområdet meddelas så gott som alllidgenom förordning. Någon motsvarighet till vad som tidigare benämndes"samfälld lagstiftning" finns alltså inte i RF, om man bortser frånkyrkolag. Det är emellertid förutsatt att regeringen som ett normalt led ilagsliflninesproceduren utarbetar lagförslag och överlämnar dessa tillriksdagen för prövning. RF innehåller som nämnts bestämmelser om ett antal ämnenhos . Härutöver ger RF möjlighet atl genom lag meddelaföreskrifter i ämne där regeringen har behörighet atl besluta föreskrifter (8,kap. 14 S RF). Detta innebär att är oförhindrad all meddelaföreskrifter såväl inom regeringens priniärområde som i fråga om sådana ämneninom priniärområde där har delegeratnormgivningskompetensen till regeringen. En fråga som på detta sätthar lagt under sig kommer på grund av den formella lagkraftens princip attkunna regleras endast av så länge den av beslutade lagenbestår (8 kap. 17 S RF). I det följande lämnas en översikt av kompetensfördelningen/ fredstid mellan och regeringen i fråga om nornigivningen. En närmareredogörelse för normgivningskompetensen enligt den nya RF finns ijustitiedepartementets (L 6) promemoria i ämnet. I Det primära lagområdet I det följande förstås meduttrycket delegeringsbari alt kan bemyndiga regeringen atl meddelaföreskrifter i de avseenden som särskilt nämns. I fråga om möjlighetatt delegera direkt lill kommun eller förvaltningsmyndighet under riksdagensamt om regeringens möjlighet till s. k. subdelegatlon m. m.. se avsnittet A.1.4 nedan. A.I.l Den civilrätlsliga och därmed likställda normgiv ni n ge n Till denna normgivning hörföreskrifter om enskildas personliga ställning och om enskildas personliga ochekonomiska förhållanden inbördes (8 kap. 2 S RF). Delegeringsbari: föreskrifter om anstånd all fullgöraförpliktelse (moratorium. 8 kap. 8 S RF). KU 1979/80:50 116 2 Betungande'"o f f e n 11 i g r ä 11 s 1 i g normgivning Till denna normgivning hörföreskrifter om förhållandet mellan enskildti och det allniänna. som giilleråligganden för enskilda eller i övrigt avser ingrepp i enskildas personligaeller ekonomiska förhållanden (8 kap. 3 S RF). Till dessa föreskrifter hör bl. a. sådana som begränsar defri- och rättigheter och det skydd i övrigt som enligt 2 kap. 1-3 SS RFtillkommer svensk medborgare, föreskrifter om brott och rättsverkan av brott,föreskrifter om skatt till staten samt föreskrifter om rekvisition och annatsådant förfogande. 1 föreskrifteromanstånd att fullgöra förpliktelse (moratorium. 8 kap. 8 S RF), 2 föreskrifter omannat än skall, om föreskriften avser 2.1 skvdd för liv,personlig säkerhet eller hälsa. 2.2 utlänningsvistelse i riket, 2.3 in- ellerutförsel av varor, av pengar eller av andra tillgångar, tillverkning,kommunikationer, kreditgivning eller näringsverksamhet. fiskeeller natur- och miljövård. 2.5 trafik ellerordningen på allmän plats. 2.6 undervisningoch utbildning (8 kap. 7 S första stycket RF). 3 föreskrifter omförbud all röja sådant som någon har erfarit i allmän tjänst eller underutövande av tjänsteplikt (tystnadsplikt. 8 kap. 7 S andra stycket, 4 föreskrifter omtull på införsel av vara (8 kap. 9 S första stycket RF). 5 sådanaföreskrifter om avgifter som på grund av 8 kap. 3 S RF annars skall meddelas avriksdagen (8 kap. 9 S andra stycket RF). 6 föreskrifteratl sådan föreskrift som har meddelats i lag och som rör ämne som avses ipunkterna 2, 4eller 5 ovan skall börja eller upphöra atl tillämpas (8 kap. 10 SRF). Delegering i ämne som avses i punkt2 innebär inte att regeringen får rätt att meddela föreskrifter som begränsarde fri- och rättigheter eller det skydd i övrigt som tillkommer svenskmedborgare enligt 2 kap. 1-3 SS RF. Delegering som avses i punkt 6 kanförekomma även om den föreskrift som har meddelats i lagen begränsarifrågavarande fri- och rättigheter eller skydd (8 kap. 7 S tredje stycket och 8kap. 10 S RF). Delegering som avses i punkt 2 eller 3 medför inte rättalt meddela föreskrifter om annan rättsverkan av brott än böter (dvs. regeringenkan inte föreskriva t. ex. frihetsstraff eller förverkande). KU 1979/80:50 117 innehåller bemyndigande i iiiiine som avses i punkt 2eller 3 föreskriva även annan rättsverkan än böter för överträdelse avföreskrift som regeringen meddelar med stöd av bemyndigandet (s. k.blankettstraffstadgande-8 kap. 7 S tredje stycket RF). Självfallet bör man docksträva efter att i största möjliga utsträckning i lag ange de gärningar som kanföljas av viss angiven rättsverkan. A.1.3 Vissa föreskrifter rörande kommuner grunderna för ändringar i rikets indelning i kommuner,grunderna för kommunernas organisation och verksamhetsformer, 3 grunderna förden kommunala beskattningen, 4 kommunernasbefogenheter i övrigt och om deras åligganden (8 kap. 5 S RF). Delegeringsbari: sådana föreskrifter som aves i A. i tillämpliga delar, 6. A.1.4 Närmare om delegering m. m. Delegering som beslutarskall ske genom lag. I fråga om bemyndigande som avses i A. 1.2 punkt 5(föreskrift om vissa avgifter) är lagformen dock inte nödvändig (8 kap. 9 stycket RF). Som framgår av vad som har sagts kan riksdagenbemyndiga regeringen att meddela sådana delegeringsbara föreskrifter som avsesi A. 1.1 - A. I fråga om delegeringshar föreskrift som avses i A. 1.2punkt 5 kan lämna bemyndigande även direkt till kommun. Hurdetaljerade bemyndigandena skall vara avgör från fall till fall. Ardet fråga om föreskrifter som är mindre ingripande från medborgarnas synpunkt,bör tämligen vidsträckta bemyndiganden kunna ges. När det giiller föreskrifter,t. ex. på näringsrättens område, där mera väsentliga medborgarintressen kankomma att beröras av regleringen, bör däremot i bemyndigandet mera preciseratanges de ramar inom vilka regeringen skall få röra sig. Bemyndigar regeringen " meddelaföreskrifter i visst ämne, kan medge alt regeringenöverlåter åt förvaltningsmyndighet eller kommun att meddela bestämmelser iämnet (8 kap. 11 S RF). 8 kap. 11 S innehåller dessutom en specielldelegeringsbeslåmmelse som lar sikte på den kredit- och valutapolitiskalagstiftningen. kan i delegeringsbeslut bestämma atl regeringenskall underställa föreskrifter som regeringen har meddelat med stödav bemyndigande som avses i RF (8 kap. 12 S RF). är naturligtvisoförhindrad atl i beslutet bestämma att föreskrift som regeringen meddelarskall ha begränsad giltighetstid. Regeringenkan medge undantag (dispens) från bestämmelse i lag endast KU 1979/80:50 118 om bemyndigande därtill har lämnats i lagen eller annan lag. Under förutsättning att riksdageni sådant bemyndigande har medgett del får regeringen överlåta ål underordnadmyndighet alt meddela dispens. kan också i lag direkt uppdra åt vissmyndighet alt dispensera från lagen eller bestämmelse i denna. 5 Den formella I a g k r a f t e n s princip Enligt 8 kap. 17 S RF får lag inteändras eller upphävas annal än genom lag. Detta innebär bl. -som tidigarehar sagts-att om med stöd av 8 kap. 14 S RF genom lag har meddelatföreskrifter i en fråga inom regeringens priniärområde. frågan kan reglerasendast av så länge den beslutade lagen beslår. Del har tidigareförekoniniit alt har bemyndigat Kungl. Maj:t alti viss lag ellerannan riksdagsbunden förfatliiing vidta ändringar av endast formell ellerteknisk art. Denna möjlighet lill bemyndigande kvarstår inte . 1.6 Övriga föreskrifter som grundlagsenligl kanmeddelas endast i form av lag I fråga om dessa föreskrifter kan -bortsett från regleringen i 13 kap. RF -ingen delegering ske. Föreskrifternatillhör således i princip del obligatoriska lagområdet. 1 Föreskriftersom avser val lill och utseende av ersättare för riksdagsledamot (3kap. 2 och 12 SS RF; bestämmelser även i RO) 2 Föreskrifter omvilka regeringsärenden som får avgöras av chefen för försvarsdepartementet, s.k. komniandomål (7 kap. 3 S RF) 3 Föreskrifter omgrunderna för ersättning vid expropriation eller annat sådant förfogande (8kap. 1 S fjärde stycket RF) 4 Föreskrifter områdgivande folkomröstning i hela riket (8 kap. 4 S RF) 5 om lagrådet (8 kap. 18 S RF) 6 Föreskrifter omatt någon statens tillgång skall vara avsatt till särskild förvaltning (9 kap.8 S RF) 7 om och för den myndighet under som skall ha till uppgiftatt ta upp och förvalta lån lill staten (f. n. riksgäldskontorel. 9 kap. 10 SRF) 8 Föreskrifter omval av riksbanksfullmiiklige, om ledning i övrigt samt omriksbankens verksamhet (9 kap. 12 S RF) 9 Föreskrifter ompenning- och betalningsväsendet (9 kap. 13 S RF) 10 Föreskrifter omförutsättningarna för atl svensk väpnad styrka skall få sättas in i strid ellersändas till annat land när fråga inte är om att möta väpnat angrepp mot riket(10 kap. 9 S första stycket 2 RF) 11 Föreskrifter ombegränsningar i rätten att få mål prövat av högsta domstolen ellerregeringsrätten (11 kap. 1 S första stycket RF) KU 1979/80:50 119 12 Föreskrifter ominrättande av annan domstol än högsta domstolen eller regeringsrätten (förbudgäller mot att inrätta domstol för redan begången giirning, för viss tvisteller i övrigt för visst mål. 1 I kap. I S andra stycket RF) 13 Föreskrifter omundanlag från kravet att i domstol skall finnas ordinarie domare (får meddelasendast för domstol som inriitlas för handläggning även viss bestämd grupp ellervissa bestämda grupper av mål. 1 I kap. I S tredje stycket RF) 14 Föreskrifter omatt annan nivndighet än domstol skall få avgöra rältstvist mellan enskilda (11kap. 3 S första stycket RF) 15 Föreskrifter omsaininansällningen av sådan nämnd som får pröva beslut av annan myndighet ändomstol alt tvångsvis omhänderta svensk medborgare av annan anletlning än brotteller misstanke om brott (11 kap. 3 S andra stycket RF) 16 Föreskrifter omdomstolarnas råltskipningsuppgifter. om huvuddragen av deras organisation ochom rättegången (11 kap. 4 S RF) 17 Föreskrifter omskyldighet för ordinarie domare all avgå med pension (11 kap. 5 S förstastycket 2 RF) 18 Föreskrifter omvilka förvaltningsmyndigheter som är myndigheter under (11 kap. 6 Sförsta stycket RF) 19 Föreskrifter omöverlämnande av förvaltningsuppgift som innefattar myndighetsutövning tillbolag, förening, sanifällighel eller stiftelse (II kap. 6 S tredje stycket RF) 20 Föreskrifter omkrav på eller förutsättningarna för krav på svenskt medborgarskap förbehörighet att inneha eller utöva tjänst eller uppdrag hos staten eller koinmun(11 kap. 9 S tredje stycket RF) 21 om statstjänstemannens rättsställning i andra hänseenden än somberörs i RF (11 kap. 10 S RF) 22 om resning och om återställande av försutten tid (11 kap. 11 S RF) 23 Föreskrifter omriksdagsrevisorérnas rätt att infordra handlingar, uppgifter och yttranden (12kap. 7 S andra stycket RF) Utöver de angivna bestämmelserna iRF finns bestämineiser i tryckfrihetsförordningen (TF) som föreskriver lagformför vissa beslut. A.2 kompetensområde i övrigt 1 föregående avsnitt har nämnts atlriksdagen genom lag kan besluta föreskrifter också på sådana områden som fallerinom regeringens kompetensområde (8 kap. 14 S RF). Som exempel på föreskriftersom har beslutat, fastän föreskrifterna enligt nya RF faller inomregeringens kompetensområde, nämns i propositionen 1973:90 (s. 210)föreskrifterna om allmänna barnbidrag och bestämmelserna omförvaltningsförfarandet som KU 1979/80:50 120 f. n. har formen av lag. Det kan därför bli aktuellt med propositioneri vilka regeringen föreslår att anta lag i ett ämne som i och för sigtillhör regeringens kompetensområde. Regeringen kan inhämta yttrande över förslagbeträffande vilka den formella beslutanderätten tillkommer regeringen ensam.Riksdagens beslut får då politisk betydelse men saknar rättslig verkan (jfrprop. 1973:90 s. 322). I sådana fall torde det endast undanlagsvis varabehövligt eller lämpligt att förelägga förslag till denförfattningstext som förslaget kan föranleda. Skulle detta i något fall ansesböra ske bör det klart framgå att regeringen inte avser att avhända sig sinformella normgivningskompetens. A.3 Övrigt om normgivningskompetens kan undr vissa förutsättningar överlåta viss beslutanderättoch viss rättskipnings- eller förvaltningsuppgift till mellanfolkligorganisation och liknande (10 kap. 5 S RF). I Regeringens direkt på RF grundadenormgivningskompetens