bet · G301JuU41 · 1979-12-31 00:00:00 — JuU1979/80: 41 1979/80: 41 medanledning av motion om åtalsreglerna vid barnmisshandel m. m. I motionen 1979/80: 798 av ()hemställs att hos regeringen anhåller att sexualbrottsutredningenfår i uppdrag att lägga fram förslag om att avskaffa de regler som innebärbegränsningar i rätten att åtala brott mot barn. Imotionen erinras om den utsatta situation som barn befinner sig i när detgäller brott inom familjen; ett litet barn saknar egen förmåga att berätta omdet våld det har blivit utsatt för och ännu mindre kan barnet göra en formellpolisanmälan i saken. Motionären anför att det vanligen är vårdnadshavaren somstår för misshandeln och att han eller hon naturUgtvis inte anmäler sig själv.Om barnet inte blir allvarligt skadat blir det alltså enligt motionären ingetåtal för misshandel, även om alla inblandade myndigheter skulle ha klart försig vad som har hänt. Enligt motionärens mening bör åtalsreglerna generellt sesöver med utgångspunkt i att brott mot barn alltid skall kunna åtalas, oavsettom det finns någon anmälan eller angivelse. Motionären framhåller att frågan omåtalsreglerna vid barnmisshandel inte uppmärksammades i de tilläggsdirektivrörande kvinnomisshandel som sexualbrottskommittén har erhållit.Motionären anser därför att bör klargöra att kommittén också skallse över åtalsreglerna vid brott mot barn, varvid även andra brott än misshandelbör uppmärksammas. Gällandebestämmelser m. m. I (BrB) fiims beträffande vissa brottsärskilda regler som innebär att en angivelse från målsägandens sida skall haskett för att allmänt åtal skall få väckas. Målsägande är den mot vilken brottär begånget eller som därav har blivit förnärmad eller lidit skada (20 kap. 8 §rättegångsbalken). Beträffandemisshandelsbrotten gäller enUgt 3 kap. 11 § BrB att misshandel som inte ärgrov och som inte har förövats på allmän plats får åtalas av en åklagare baraom målsäganden anger brottet till åtal eller åtal är påkallat från allmänsynpunkt. Ävenbeträffande andra brott mot person än misshandel gäller krav på angivelse avmålsägande som förutsättning för allmänt åtal. Angivelse krävs således vidbrotten våldtäkt, våldförande och frihetskrän-kande otukt (6 kap. 1 och 2 §§BrB). Andra exempel är vållande till 1 1979/80. JuU 1979/80: 41 2 kroppsskadaeller sjukdom när det inte rör sig om grovt brott (3 kap. 8 § BrB) och ofredade(4 kap. 7 § BrB) som inte har förövats på allmän plats. Angivelseav målsägande fordras inte för allmänt åtal vid brotten otukt med barn, otuktmed ungdom och otukt med avkomling (6 kap 35 §§ BrB). Av20 kap. 14 § följer att målsäganden måste vara myndig för attkunna ange brott mot sin person. Rör ett brott en omyndig person är enligtsamma lagrum den som har vårdnaden om honom behörig att ange brottet. Vadangår innebörden av uttrycket, att åtal är påkallat ur allihän synpunkt, ansesbl. a. att bedömningen får ske med hänsyn såväl till brottets art och straffetssyfte som till omständigheterna vid brottets begående. Också sociala hänsyn , exempelvis till målsäganden. kan hänsynen till målsäganden tala motåtal för t. ex. misshandelsbrott i hemmet, men inte sällan är ett allmänt åtalpåkallat just för att målsäganden inte har vågat ange brottet. (betänkande SOU 1976: 47 Färre brottmål s. 382 f.) Enligt regeringens bemyndigande harchefen för tillkallat en kommitté för att se överlagstiftningen om sexualbrott i 6 kap. BrB (sexualbrottskommitté. Ju1977: 03, Dir. 1977: 7). Enligt sina direktiv har kommittén bl. a. att se överfrågan om det är motiverat att behålla särskilda angivelseregler för sexualbrott. Regeringenhar genom tilläggsdirektiv till kommittén (Dir. 1979: 146)utvidgat dess uppgifter till att omfatta också en översyn av reglerna om åtalför misshandel. I direktiven pekas särskilt på sådana fall då kvinnor utsättsför våld i hemmen. Kommitténs till-läggsuppdrag bör enligt direktiven fullgörasskyndsamt. Om kommittén finner att ändringar är påkallade när det gälleråtalsreglerna för misshandel, bör kommittén ta ställning till om motsvarandeändringar bör göras i fråga om andra närbesläktade brottstyper, t. ex.hemfridsbrott. Ifråga om de närmare överväganden i saken som bör ske anförde departementschefenbl. a. följande. Kommittén bör närmare analysera de skäl som kananföras för och emot en ordning som innebär att rätten att åtala för misshandelbegränsas genom särskilda regler. Härvid bör beaktas att den allmänna synen påvåldsbrottslighet torde vara strängare nu än vad fallet var vid tillkomsten avBrB. Om kommittén finner att de skäl som ligger till grund för den nuvarandeordningen är bärkraftiga eller bara delvis har kvar sin giltighet,bör den föreslå de lagändringar som kan anses påkallade. En möjlighet är därvidatt låta misshandel omfattas av en JuU1979/80: 41 3 iprincip ovillkorlig åtalsplikt utan andra begränsningar än dem som gäller generelltenligt 20 kap. 7 § och motsvarande bestämmelser i en del andraförfattningar. Det är emellertid inte givet att man bör välja en sådan lösning,särskilt som den skulle få konsekvenser även för andra typer avmisshandelsbrott än dem som här företrädesvis har diskuterats. Tänkbart ärsålunda att behålla en prövning av om åtal är påkallat från allmän synpunkt förvissa grupper av lindriga misshandelsbrott på enskilt område. Även andralösningar kan komma i fråga. I detta betänkande behandlas en motion som gälleråtalsreglerna vid barnmisshandel m. m. I motionen framställs yrkande avinnebörd att sexualbrottskommitté skall få i uppdrag att lägga framförslag om att avskaffa reglerna om begränsningar i möjligheten att väcka åtalför barnmisshandel och andra brott mot barn. Enligt3 kap. 11 § gäller att misshandel som inte är grov och som intehar förövats på allmän plats får åtalas av åklagare bara om målsäganden angerbrottet till åtal eller åtal är påkallat från allmän synpunkt. Ävenbeträffande andra brott mot person än misshandel gäller krav på angivelse avmålsägande som förutsättning för allmänt åtal, såsom i fråga om våldtäkt,vållande till kroppsskada och ofredande. Enligtden definition som ges i 20 kap. 8 § är målsägande den motvilken ett brott är begånget eller som därav har blivit förnärmad eller liditskada. Av andra regler i följer vidare att en målsägandemåste vara myndig för att kunna ange brott mot sin person. Om ett brott rör enomyndigs person är vårdnadshavaren behörig att ange brottet. Vidbedömningen av motionsspörsmålet vill utskottet peka på att kravet påangivelse i de situationer som här har berörts brukar motiveras med attsamhällets ingripande med straffrättsliga åtgärder inte bör ske, om den varsintressen har kränkts genom brottet inte uttryckligen önskar ett sådantingripande eller motsätter sig det. När det gäller brott mot barn som harbegåtts av barnets vårdnadshavare kan det ifrågasättas om denna motivering harnågon bärkraft, eftersom det i dessa fall kan tillkomma gärningsmannen attange brottet. En naturlig följd härav är att angivelse i de flesta fall intekommer till stånd. Detta förhållande i förening med upptäckts- och bevissvårigheterleder till att brottslighet av detta slag sällan beivras, även om åtal, såsominte sällan torde vara fallet, skulle vara påkallat från allmän synpunkt. Utskottetvill i linje med vad motionären uttalar understryka vikten av att man medåtgärder på lagstiftningssidan söker komma till rätta med våld och andraövergrepp som barn utsätts för inom hemmets väggar. Ett uttryck för dennainställning från samhällets sida utgör det JuU 1979/80: 41 4 infördaförbudet i 6 kap. 3 § att utsätta barn för kroppsligbestraffning eller annan kränkande behandhng. Intressetav att våldsgärningar och liknande övergrepp mot barn förhindras i störstamöjliga utsträckning talar enligt utskottets mening starkt för attmöjligheterna att använda straffbestämmelserna på området inte begränsas avandra åtalsregler än dem som i allmänhet gäller. Det kan emellertid motbakgrunden av motiven för den gällande ordningen inte uteslutas att det finnsskäl som talar emot en sådan vidsträckt åtalsmöjlighet. Motbakgrund av det anförda anser utskottet i linje med vad motionären begär attåtalsreglerna vid brott mot barns person måste ses över. Sexualbrottskommitténhar enligt sina ursprungliga direktiv till uppgift att bl. a. överväga om detär motiverat att behålla de särskilda angivelseregler som f. n. gäller förvissa sexualbrott. Genom tilläggsdirektiv har kommitténsuppgifter vidgats till att omfatta också en översyn av reglerna om åtal förmisshandel. Även om det i dessa direktiv särskilt pekas på sådana fall dåkvinnor utsätts för våld i hemmet, ligger det inom ramen för kommitténs uppdragatt också se över reglerna om åtal för bl. a. barnmisshandel på enskilt område.Enligt vad utskottet har inhämtat kommer så också att ske. Detönskemål som framförs i motionen är sålunda redan föremål för det arbete somsexualbrottskommittén bedriver. Det är därför inte påkallat med någon åtgärdfrån sida med anledning av motionsyrkandet. att avslårmotionen 1979/80: 798. Stockholmden På justitieutskottets vägnar Närvarattde:Bertil (), (), (), iRöstånga (fp), (), (), (), GöteJonsson (m), (), (), (),(), (), () och ().