bet · G301JuU12 · 1979-12-31 00:00:00 — Vissa yrkesutövare kan alltså bedriva verksamhet avsamma slag som advokatverksamhet - bortsett från undantag i vissa hänseenden -utan all behöva underkasta sig sådan kontroll som gäller för advokater i formav tillsyn och kringgärdande bestämmelser genom t. ex. särskilt bokföringsreglemente.Dessa yrkesutövare undgår också den kostnad för tillsynen som advokater har attbära. Allt detta måste anses otillfredsställande. Samhället har emellertidhittills vall atl tillåta att också andra än advokater yrkesmässigt får biståallmänheten i rättsliga angelägenheter. Problemet förefaller därför svårt altlösa. BRÅ vill emellertid peka på några tänkbara åtgärder, som skulle kunnavidtas för att i någon mån komma till rätta med de missförhållanden som kanförekomma. Enframkomlig väg skulle kunna vara att ytterligare reglera den verksamhet, somäger rum inför domstol eller annan myndighet. Som anförs i motionen skervisseriigen -t. ex. i fråga om rättegångsombud och försvarare - en lämplighetsprövningbeträffande den som i vissa sammanhang vill företräda eller biträda annan. Mankunde emellertid länka sig att utöka möjligheterna i attavvisa den som uppträder inför domstol. Den lämplighetsprövning av biträden somsker inom rättshjälpens ram skulle också kunna skärpas. Vidare skulle i frågaom taxorna, som tillämpas på rättshjälpsområdet, en differentiering kunna görasav arvodena till biträden med hänsyn lill deras kompetens. Detta skulleinnebära ett stöd för de kvalificerade yrkesutövarna, som indirekt torde kommaden rätissökande allmänheten till godo. Med hänsyn till att de i motionenbehandlade yrkesutövarna accepterats på rätishjälpsområdet vore det ej hellernågon orimlig tanke att de inordnades i något slags system som innefattartillsyn. Det måste emellertid anses tveksamt om det ur samhällets synvinkel ärönskvärt att yrkesutövare, som står utanför och som inteuppfyller kraven för ledamotskap i samfundet, får någon form av auktorisation.Särskilt gäller denna tveksamhet i fråga om verksamhet som innebär utförande avtalan inför domstol. Enåtgärd som samhället ytterst skulle kunna tillgripa vore att förbjuda den, somvisat sig olämplig, atl yrkesmässigt gå allmänheten till hända i rättsliga angelägenheter.Problemet med ett förbud av detla slag är emellertid bl. a. att komma åt sådanverksamhet som sker i det fördolda. Dessutom framträder skadeverkningar pådetta område ofta först . Rentallmänt är det naturiigtvis också en fråga om information ochkonsumentupplysning. Viktigt är atl allmänheten är medveten om vilka krav ifråga om kompetens och ansvar som kan ställas på olika yrkesutövare och vilketskydd man har som konsument. Vad som utmärker advokaternas verksamhet i dettahänseende står kanske inte alltid klart för allmänheten. Strävan altkvalificerade yrkesutövare skall stå konsumenterna till tjänst på detta områdefår emellertid inte leda till att den enskilde hindras från alt anlita annatbiträde i ett ärende som denne har kompetens att klara av. JuU 1979/80:12 11 BRÅ anser sammanfattningsvis att motionen behandlarett viktigt problem och atl vissa åtgärder är möjliga atl vidta för atlmotverka detla. Problemet har emellertid många aspekter och torde enligt BRÅkräva utredning i lämplig form. () nämner atl motionsspörsmålel är relativt okänt för NO. Vidare uttalar NObl. a. följande. Den kontroll som motionären aktualiserar motiverassynbarligen av att man uppmärksammat missförhållanden i ett antal enskildafall. Det synes knappast motiverat att med utgångspunkt härifrån skapa ettallmänt lillsynssystem för juridiska byråer. Det borde räcka med möjlighet tillingripande mot det begränsade antal juridiska byråer som direkt missköter sig.Allmänna reklamationsnämnden borde här erbjuda vissa möjligheter. En parallelltorde även kunna dras med konkurslagskommitténs betänkande (SOU 1979:13)"Konkurs och rätten att idka näring" och däri föreslagen möjlighet förmarknadsdomstolen att under vissa förutsättningar förbjuda näringsverksamhet. I motionen pekas på förhållandet alt den verksamhetsom bedrivs vid vissa juridiska byråer är av skiftande kvalitet. Verksamhetenär inte föremål för kontroll i egentlig mening. 1rådande läge finns det uppenbar risk för alt den enskilde som anlitar enjuridisk byrås tjänster lider rältsföriust på grund av byråns oskicklighet. Detär också känt att åtskilliga sådana fall inträffat. Del skall dock slås fastatt det bland dem som driver juridisk byrå utan atl vara advokat finns mångasom är dugliga och bedriver sin verksamhet seriöst. Advokateroch biträdande jurister vid advokatbyråer slår under tillsyn avadvokatsamfundet. Över jurister vid advokatbyråer utövas på så sätt tillsyn avoffentligrätlslig karaktär. Vår rättsordning utgår emellertid ifrån att ävenandra än advokater skall ha rätt att inför domstol uppträda som ombud. Detta ären princip som inte bör överges. Enligt rätlshjälpslagen gäller att även annanän jurist på advokatbyrå kan förordnas till biträde enligt lagen.Rättshjälpsnämnderna anser sig ha större möjlighet att vägra atl förordna enperson som biträde enligt rätlshjälpslagen än vad domstolarna anser sig hamöjlighet att avvisa en person som ombud. ISverige råder i princip näringsfrihet. Detta innebär alt varie svenskmedborgare har rätt att utöva näring eller egen yrkesverksamhet utan särskilttillstånd eller godkännande. Från denna huvudregel finns emellertid fleraundantag. Ett sådant undantag är det auktorisationsliknande systemet föradvokater. Även andra än advokater har som ovan nämnts emellertid rätl altbistå allmänheten i rättsliga angelägenheter. Problemet måste därför lösas iett större sammanhang. För att begränsa skadeverkningarna från olämpligajuridiska yrkesutövare i deras verksamhei vill peka på någralösningar. Entänkbar väg att gå är att inordna de juridiska byråerna i någon form avauktorisationssyslem. Det är emellertid tveksamt om ett auktorisationssyslemför juridiska byråer, vid sidan av det system som gäller för advokater, är enlämplig lösning. Ett auktorisationssyslem skulle innebära att man i stonöverger den näringsfrihet som finns på området och som är en viktig del av vårrättsordning. Auktorisation bör endast ses som ett medel bland andra att JuU 1979/80:12 12 kommatill rätta med konsumentskyddsproblem på tjänsternas område och många gångerkan andra och mindre ingripande åtgärder framstå som mer adekvata och lättarealt genomföra. Ett sådant alternativ, som i detta fall bestämt kan förordas,utgör möjligheten att utfärda näringsförbud för företagare eller ledandebefattningshavare inom företag som uppenbart missköter sig i förhållande tillkonsumenterna att fortsättningsvis bedriva viss typ av näringsverksamhet.Frågan om näringsförbud från konsumentsynpunkt väcktes av vid bilreparationer (1977:5). Verket har därefter frånen bredare utgångspunkt aktualiserat näringsförbudet i rapporten konsumentskydd (1978:8-01) och i verkets skrivelse lillregeringen i anslutning till rapporten. Tanken på näringsförbud har också förtsfram i konkurslagkom-mitténs betänkande Konkurs och rätten att idka näring (SOU1979:13). Föratt komma till rätta med oseriösa juridiska byråer är man hänvisad tillden prövning av ombuds och biträdes lämplighet som sker vid domstol ochrältshjälpsnämnd. I avvaktan på att möjlighet till näringsförbud införs finnsdet enligt verkets mening skäl att skärpa denna prövning. Vidareär det viktigt alt konsumenten informeras om de krav som han har rätt attställa på ett juridiskt ombud i fråga om duglighet och ansvar. För alt ytterligareöka konsumentskyddet på området kan man överväga etl syslem med obligatoriskansvarighetsförsäkring mot förmögenhelsskada för innehavare av juridiskabyråer. Motsvarande skydd för konsumenter finns redan i förhållande tillexempelvis advokater och resebyråer. Hovrätten uttalar att det förekommer i tämligenstor omfattning att personer som ej är medlemmar i advokatsamfundetablerar sig som juridiska rådgivare. 1 allmänhet bedriver dessa sinverksamhet seriöst. Givetvis förekommer det, anför hovrätten vidare, på dettaområde, liksom på andra områden inom näringslivet, alt mindre kvalificeradeeller för verksamheten olämpliga personer etablerar sig och au konsumenternalill följd härav kan lida skada. Några fall av den typ som nämnts i motionen haremellertid inte, såvitt är känt för hovriiiien, förekommit i dendel av landet där hovrätten är verksam. Vidareanför hovrätten att en viss kontroll av sådana juridiska rådgivare som avsesmed motionen redan nu utövas genom domstolarna och rätlshjälpsnämnderna. Dennakontrollverksamhet har enligt hovrätten otvivelaktigt en viss effekt men ärgivetvis inte tillräcklig för att tillgodose de önskemål som åsyftas imotionen. Hovrätten anförytterligare bl. a. följande. Såsom uttalas i motionen kan verksamhet som bedrivsvid juridiska byråer vara av skilda slag. Icke sällan torde juridiskrådgivningsverksamhet ingå som ett led i annan näringsverksamhet. Således ärdet inte ovanligt att exempelvis revisorer, bokförings- och deklarationsbyråersamt fastighetsmäklare ger råd och hjälp i juridiska frågor. Vidare förekommerinom intresseorganisationer, såsom fackföreningar och hyresgästföreningar, juridiskrådgivning i stor omfattning. Även inom branscher med i huvudsak tekniskinriktning förekommer juridisk rådgivning. Enligt hovrättens mening finns delinte något behov av att införa någon offentlig kontroll beträffande många av deverksamhetslörmer som här nämnts. JuU 1979/80:12 13 problemetinte är olösligt torde emellertid betydande svårigheter möta att på etttillfredsställande sätt avgränsa sådanjuridisk rådgivningsverksamhet som skullevara föremål för särskild kontroll från samhällets sida. Härefter redogör hovrätten för aktuella utredningarpå området, bl. a. konsumentljänstutredningen, reklamationsutredningen ochkonsumentverkets arbetsgrupp rörande auktorisation och konsumentskydd, samlförordar all man avvaktar resultatet av nu pågående utrednings- ochlagstiftningsarbete och beaktar vilken verkan detla kan få för sådan verksamhetsom åsyftas i moiionen. Hovrätten anser sig därför inte böra tillstyrka bifalltill motionen. Stockholmstingsrätt ullalar atl tingsrätten på grundval av vad som förekommer just viddomstolen inte har den erfarenheten atl jurister vid juridiska byråer arbetarså all det kan sägas att missförhållanden råder. Atl så inte är förhållandetberor enligt tingsrätten bl. a. på den möjlighet en domstol har alt enligt 12kap. 2 § utöva kontroll över rättegångsombuden och pårättshjälpsnämndernas prövning enligt 21 § rätlshjälpslagen av lämpligheten avden som skall förordnas till biträde i ärende med rättshjälp. Tingsrättentillägger all domstol och rältshjälpsnämnd också har kontrollfunktioner i frågaom arvoden. Emellertid,anför tingsrätten, kan juridiska byråer vara verksamma utom rätta inom en mängdolika områden, och tingsrätten är medveten om att missförhållanden kanförekomma. framhåller tingsrätten atl del utförs ett omfattande ochnyttigt arbete av många personer som sysslar med juridisk hjälp utan att varaanställda vid advokatbyråer. Härvidlag pekar tingsrätten på s. k.pappersdragare, ofta nämndemän, som särskilt på landet hjälper till med t. ex.inskrivningsärenden och bouppteckningar. I sammanhanget nämner tingsrättenockså begravningsbyråer och banker. Det kan enligt tingsrättens mening intevara lämpligt att införa något slags kontrollinstrument för sådan verksamhet. Föratt komma till rätta med de missförhållanden som eventuellt kan förekomma börman enligt tingsrätten sträva efter att än mera utnyttja de möjligheter somredan slår lill buds. Tingsrätten framhåller här att en del av den juridiskaverksamhet som åsyftas i moiionen torde kunna ske inom ramen för allmänrättshjälp med den kontrollmöjlighet av biträdeshjälpen som finns där.Tingsrätten erinrar i sammanhanget också om lagen om rättegången i tvistemål ommindre värden och konstaterar att det i de tvister som omfattas av småmålslagenfinns goda möjligheter att föra talan ulan alt anlita juridiskt biträde.Tingsrätten påvisar alt småmålslagen också kan vara tillämplig på fall, därnågon söker rättelse gentemot sådan näringsidkare som motionen gäller. Ettsätt att komma till rätta med eventuella missförhållanden bör därför enligttingsrätten vara att vidta åtgärder, som syftar till att göra den allmännarättshjälpen och förfarandet enligt småmålslagen mera kända. Tingsrätten tänkersig här atl man t. ex. i annonsform propagerar för dessa institut. JuU 1979/80:12 14 erinrar om all tanken på ettadvokatmonopol avvisades vid nya tillkomst. Juridiskverksamhet får därför bedrivas även av icke-advokater, som kan var såvälpersoner med juris kandidatexamen som juridiskt oskolade"sakförare". Denjuristverksamhet som förekommer utom rätta undandrar sig i stora delartingsrättens bedömning. Erfarenhetsmässigt kan tingsrätten dock uttala att deti begränsad omfattning förekommer att juristverksamhet bedrivs av inkompetentaoch olämpliga och ibland t. o. m. ohederiiga personer. Uppenbart är, anförtingsrätten, att dessa personer orsakar skada för den allmänhet som vänder sigtill dem. Härefterdiskuterar tingsrätten möjligheten att för allmän juridisk verksamhet införaen kontroll motsvarande den som gäller för inkassoverksamhel. Tingsrättenavvisar dock denna möjlighet under hänvisning bl. a. lill attgränsdragningsproblemen torde bli betydande. Avslutningsvisuttalar tingsrätten att den ställer sig tvekande lill nyttan av en utredningmed det i motionen angivna syftet. I sitt yttrande påpekar konsumenttjänstutredningeninledningsvis alt den föreslagna konsumenttjänstlagens regler i betydandeutsträckning torde kunna komma att tillämpas analogt i fråga om sådana tjänstersom t. ex. rådgivning. är det tveksamt om enbart rättsregler av civil- och processrättsligart är till fyllest för atl åstadkomma erforderiigt skydd för konsumenterna närdet gäller deras relationer till s. k. juridiska byråer som driver enverksamhet som inte är seriös. Det skydd som civil- och processrättsliga reglerger torde behöva kompletteras genom åtgärder av marknadsrältsligt slag. Utredningenkonstaterar att det dock finns gränser för hur långt man kan nå inom ramen fören sanering av marknadsföringen. Vill man nå längre synes enligt utredningenframför allt två möjligheter stå till buds. Den ena möjligheten skulle enligtutredningen vara ett auktorisationssyslem, och den andra möjligheten är attinföra institutet näringsförbud. 1 det sistnämnda fallet skulle man behålla denfria etableringsräiien men ha möjlighet att rikta förbud mot sådananäringsidkare som driver en dokumenterat oseriös verksamhet. Underhänvisning till den förhärskande, restriktiva synen påauktorisa-tionsinstituiet, vilken utredningen ansluter sig till, avvisarutredningen tanken på auktorisation. I stället anser utredningen att man böröverväga att komma lill rätta med uppenbart oseriösa näringsidkare - på dettaoch andra områden - genom möjligheten atl meddela näringsförbud. Närdet särskilt gäller näringsförbud riktat mot en person som yrkesmässigt driverjuridisk rådgivningsverksamhet skulle enligt utredningen t. ex. följandeomständigheter kunna utgöra grund för ett näringsförbud. JuU 1979/80:12 15 Personen sysslar regelmässigt med ärenden som hanuppenbart saknar insikter och förmåga att handlägga. Personengör sig skyldig till grava fel och försumligheter vid handläggningen av anförtroddauppdrag eller tillämpar uppenbart oskälig arvodesdebitering. Personentillämpar notoriskt vilseledande marknadsföring, t. ex. låter påskina att hanhar juridiska insikter som han i själva verket saknar och låter sig ej rättagenom åtgärder enligt marknadsföringslagen. Personengörsig i samband med verksamhei somjuridisk rådgivare skyldig till klartdiskvalificerande brottslighet, t. ex. förskingrar medel som har anförtrottshonom. På flertalet av landets större orter finns s. k.juridiska byråer. Dagstidningarnas annonssidor och telefonkatalogensyrkesregister bekräftar förekomsten av dem, (Som exempel kan nämnas attyrkesregistret under rubriken f n. upptar drygthundratalet firmor inom , ca 30 inom och ca50 inom . Som jämförelsesiffra för en mindre ort kan slutligennämnas atl motsvarande antal inom Gävleområdet är fem.) Karaktärenhos dessa juridiska byråer varierar mycket. Såsom påpekas i moiionen innehas enmindre del av dem av personer, företrädesvis yngre, med juridisk examen, vilkaavser att söka inträde i och som anpassar sinverksamhet med hänsyn därtill. Vid flertalet byråer utövas dock verksamheten avpersoner, som inte ens kan förväntas fylla kraven för att bli advokateller som är obenägna atl ställa sin verksamhet under advokatsamfundetstillsyn. Inomdenna senare grupp av näringsidkare finns åtskilliga som saknar juridiskutbildning. Varken i firmalagen eller annan författning uppställs hinder förjuridiskt oskolade personer att registrera och driva handelsrörelse underbeteckningen juridisk byrå, juristbyrå e. d. Motionärenpåtalar missförhållanden gällande vissa juridiska byråer och vill atl åtgärderskall vidtas för alt komma till rätta därmed. Samfundet anser att det finns fogför uppfattningen atl åtskilliga inom den utpekade kretsen näringsidkare driveren osund verksamhet och att de rätissökande åsamkas skada därigenom.Försök att komma lill rätta därmed kan emellertid komma att möta svårigheterredan då det gäller att avgränsa den grupp mot vilken åtgärder skall riktas.Den typ av verksamhet som ovan kritiserats bedrivs även av sådana som benämnersig revisorer eller under namn av affärsbyrå, bouppteckningsbyrå o. d. Ävensådana rörelser bör granskas för den händelse en sanering av de juridiskabyråerna skall komma i fråga. Å andra sidan finns givelvis bland dem som stårenskilda lill tjänst med rådgivning och annat bistånd i rättsliga angelägenhetermånga personer som besitter tillräcklig kompetens för de uppgifter de åtar sigoch vilka handlar med ansvarskännande. Ävenvalet av lämpliga vägar för att nå syftet med motionen kan visa sig förenat medbetydande svårigheter. Så länge man inte inför advokatlvång måste manuppenbarligen acceptera att juridisk rådgivning och därmed sammanhängandeverksamhet utövas på det hela taget utan restriktioner. villdärför inte tillstyrka att någon organiserad tillsyn av de juridiska byråerna anordnas.En sådan skulle knappast kunna bli tillräckligt ingripande men skulle i ställetkunna komma alt av allmänheten JuU 1979/80:12 16 uppfattassom en form av auktorisation av berörda näringsidkare. Åtskilligaåtgärder av mera begränsad natur skulle däremot kunna vidtas i syfte att uppnåen sanering av den verksamhet, som yrkesutövare utanför advokaternas kretsbedriver för tillhandagående av allmänheten i rättsliga angelägenheter. Rättenatt driva näring under firma, vari orden jurist eller juridisk ingår, skullekunna förbehållas personer med juridisk examen. 1 större utsträckning än f n.skulle handhavandet av vissa rättsliga angelägenheter kunna förbehållasadvokater. Lämplighetsprövningen av biträden inom rättshjälpens ram skullekunna skärpas. Framför allt borde emellertid övervägas atl genom bättrekonsumentupplysning göra allmänheten medveten om vikten av alt på detta områdeanförtro sina angelägenheteråt kunniga och ansvarsmedvetna yrkesutövare. Föralt åtgärder av nu angivet slag skall få mer än marginell effekt torde detemellertid krävas att de föregås av utredning. Samfundet ser gärna att sådankommer till stånd och vill i så måtto tillstyrka bifall till motionen. Enligt domareförbundet innehas det helt övervägandeantalet juridiska byråer av personer, som avlagt juris kandidatexamen eller somhar annan högre utbildning, t. ex. som revisor. När innehavaren saknar juriskandidatexamen, torde verksamheten enligt förbundet i allmänhet vara begränsadtill viss typ av uppdrag, såsom till boupptecknings-, deklarations- eller bokföringsärenden.Sådan mera begränsad juridisk verksamhei bedrivs enligt förbundet även av andrapersoner, som inte använder sig av firma och inte heller på annal sätt utgersig för atl representera allsidig juridisk sakkunskap. Det synes förbundet dockinte vara denna typ av verksamhet, som åsyftas i motionen. Systemetmed allmän rättshjälp medför enligt förbundet att de juridiska byråerna barettstort intresse av att hålla en sådan kvalitet på sin verksamhet, att de somföreträder byrån kan godkännas som förmedlare av rättshjälpen. Även i övrigtfinns, så.som framhålls i motionen, föreskrifter som syftar till att förhindrarättsförluster. I mål och ärenden som anhängiggjorts vid domstol verkardomstolens tjänstemän i samma syfte. Generelltsett är förbundets erfarenhet av de juridiska byråernas verksamhet intenegativ. Självfallet, anför förbundet, finns dock exempel på ärenden sommisskötts, och uppdragsgivaren kan då befinna sig i etl sämre läge än om hanvänt sig till en advokatbyrå. Missförhållandenatorde dock, framhåller förbundet, vara av begränsad omfattning. Vid bedömningenav frågan om särskilda åtgärder behöver vidtas för att minska de problem somändå finns, anser förbundet att man måste beakta att den som vänder sig till enjuridisk byrå har vissa möjligheter att kontrollera om innehavaren har juridiskutbildning; den som anlitar en juridiskt oskolad sakförare för att få juridiskhjälp tar inte sällan en medveten risk. konstaterar förbundet att detär mycket svårt att förebygga rättsföriusler genom lagstiftning. En föreskriftom krav på auktorisation skulle enligt förbundet med hänsyn lill verksamhetensmycket skiftande karaktär vara svår att utforma och dessutom leda till en ökadbyråkrati utan JuU 1979/80:12 17 garantiför någon nämnvärd förbättring. Andra rimliga lösningar är enligt förbundetsvåra att finna. Underhänvisning lill det anförda avstyrker förbundet bifall till motionen. uttalar attförbundet inte sällan får brev och telefonsamtal från personer som anlitatjuridiska byråer och därvid råkat ut för sådana förhållanden som påtalas imotionen. Förbundet dehr mot den bakgrunden motionärens uppfattning alt det ärotillfredsställande alt det saknas möjligheter att få rättelse närfelaktigheter begås och alt få tillbaka erlagda arvoden när resultat uteblir. Förbundetinstämmer i motionärens förslag alt åtgärder bör vidtas för alt komma tillrätta med rådande missförhållanden gällande vissa juridiska byråer. I detta betänkande behandlar utskottet en motionvari efterlyses åtgärder för att komma till rätta med missförhållanden vidvissa juridiska byråer. Motionären vänder sig mot alt det enligt gällandeordning är möjligt för den som vill att driva juridisk byrå utan den speciellakompetens som vanligtvis förknippas med innehav av sådan byrå. Tjänsterpå detjuridiska området, t. ex. som ombud eller biträde i mål och ärenden infördomstol och andra myndigheter eller som biträde i andra rättsligaangelägenheter, erbjuds allmänheten i en rad skiftande former. Lagstiftningen idetla hänseende vilar på förutsättningen att det skall finnas varkenadvokalmonopol eller advokattvång och präglas av grundsatsen att det råder iprincip fri näringsverksamhet. Förverksamhet som advokat gäller en offentligrättslig reglering somges bl. a. i (RB). Enligt denna reglering skall det finnas etlallmänt advokatsamfund med stadgar som fastställs av regeringen. Särskildakvalifikationskrav, bl. a. med avseende på utbildning och erfarenhet, gällerför den som vill tillhandagå allmänheten som advokat. För advokatsamfundetgäller också av samfundet antagna vägledande regler om god advokaised. Ibrottsbalken ges etl särskilt straffskydd för titeln advokat. Inomramen för samhällets rättshjälp har byggts upp etl system enligt vilketrättshjälp i princip lämnas var och en i varie rättslig angelägenhet där behovav rättsligt bistånd föreligger. Enligt rätlshjälpslag kan rättshjälplämnas oavsett om angelägenheten skall behandlas vid domstol eller vid annanmyndighet eller om den inte alls skall prövas av myndighet. Enligt lagenförekommer fyra slag av rättshjälp, nämligen allmän rättshjälp, rättshjälp åtmisstänkt i brottmål, rättshjälp genom offentligt biträde samt rådgivning. Denallmänna rättshjälpen innebär att staten betalar kostnaderna