bet · G301LU15 · 1979-12-31 00:00:00 — I ett fall har regeringen bifallit besvären. Ärendet avsågen utländsk koncern med två svenska dotterföretag. RSV hade gett dispens åt detena dotterföretaget men inte ål del andra. I detta fall gav regeringen dispensäven åt det andra dotterföretaget. Övriga ärenden har avsett ansökningar från svenskaförelag. 1 några ärenden har som skäl för ansökningarna åberopatssäsongsvariationer. Hit kan räknas ansökningar från bl. a. spannmålshandeln.Svenska lantmännens riksförbund m. fl. Samtliga ansökningar i denna grupp haravslagits av RSV. I ett fall har regeringen bifallit anförda besvär. Som skäl för dispens åberopadesi detta fall att fiskarna var borta från under vissa . 1 resterande ärenden har åberopats o///t(-/o;;7.ffö/(c/;/jerct. ex. dyrbara och praktiskt svårgenomförbara omläggningar av bokföringen. Idenna grupp har RSV gett 14 dispenser. Flertalet har avsett s. k. marknadsbolagvarmed avses bolag vars aktier noteras på fondbörsen eller upptas påfondhandlar-listan. I fyra fall har det varit fråga om flottningsföreningar.vilka föreningar regleras av speciell lagstiftning. Återstående dispenser haravsett elt par statliga företag. Även i denna grupp har regeringen meddelat endispens. Ärendet avsåg en intresseförening hos som begärde att få hasamma bokföringsår som Esseltekoncernen. Som skäl härför åberopades attföreningen hade samma redovisningssystem som koncernen. LU1979/80:15 10 Bestämmelser om räkenskapsår finnsintagna i 12 § bokföringslagen. Huvudregeln är att räkenskapsåret skall och överensstämma med kalenderåret. Annat räkenskapsår änkalenderår (brutet räkenskapsår) får användas men skall då omfatta antingentiden den 1 maj-den 30 april, den 1 juli-den 30 juni eller den 1 september-den31 augusti. Föreligger synnerliga skäl, kan regeringen eller myndighet, somregeringen bestämmer, medge alt annan period av skall utgöraräkenskapsår. Regeringen har delegerat denna dispensgivning lill . I motionen yrkas att skall ändra 12 §bokföringslagen så att brutet räkenskapsår även kan omfatta tiden 1 november-31oktober. Till stöd för yrkandet anför motionären att det inom spannmålshandelnav ålder har brukats ett räkenskapsår som slutat per eller den31 oktober. Anledningen härtill har varit att skörden ärbärgad och uppköp skett från odlarna. De företag som handlar med spannmål hardå maximalt lager och kan göra maximal lagernedskrivning vid beskattningen. Förregleringsorganet Svensk spannmålshandel är det angeläget att leverans avspannmål kan ske när världsmarknadspriserna är som högst. Omföretagen måste ha kalenderåret som räkenskapsår, kommer de emellertid att bliobenägna att teckna avtal med regleringsorganet om leverans av spannmål underhösten, eftersom detta skulle medföra upplösning av den lagerreserv som byggtsupp . Företagen skulle då enligt motionären gå miste om de s.k. prestations-och terminstillägg som utgår utöver inlösenpriserna. Motionärenanför vidare att spannmålshandlarna i på grund av att skördearbetet därär färdigt tidigare än i landet i övrigt kan använda som bokslutsdagoch därigenom kan tillgodogöra sig såväl maximal lagernedskrivning somprestations- och terminstillägg. Om branschen inte ges rätt att ha det avmotionären föreslagna räkenskapsåret, blir enligt motionärens uppfattningföljden att regleringsorganet måste ta ytterligare regleringsmedel i anspråkför att kompensera spannmålshandlarna. har i infordrat yttrande förordat attlagutskottet avstyrker bifall till motionen. vill för sin del till en början erinra om attett viktigt syfte med införandet av bestämmelsen om en begränsning i rätten attanvända brutet räkenskapsår har varil att få till stånd en bättreskattekontroll. Den tidigare möjligheten att fritt bestämma redovisningsperiodledde ofta lill en bristande överensstämmelse mellan bolagens och delägarnasbeskattningsår, något som försvårade skattekontrollen. En bidragande svårighetvar också möjligheten att tid efler annan växla rörelsens räkenskapsår. Förutomkontrollsvårigheter medförde dessa förfaranden ofta en inle avsedd skattekredit. LU 1979/80:15 11 När förslaget till ny bokföringslagbehandlades underströk utskottet (se ovan s. 3) emellertid att de skattemässigahänsynen inte kunde få vara ensamt avgörande när det gällde att ta ställningtill frågan om brutet räkenskapsår skulle tillåtas. a. måste hänsyn tastill bokföringsbyråernas och revisorernas arbetsbelastning. Vidare kunde detför en del bokföringsskyldiga vara lämpligt att låta räkenskapsåret sluta vidden tidpunkt när den ekonomiska aktiviteten var låg, liksom att detibland kunde vara särskilt motiverat att varje räkenskapsår fick omfatta en.obruten säsong i rörelsen. Utskottet ansåg att det dock var nödvändigt att dendåvarande valfriheten i fråga om räkenskapsperiod begränsades. Den föreslagnabegränsningen till tertial och halvår utgjorde enligt utskottets mening enskälig avvägning mellan samhällets krav på ordning och reda i bokföringsväsendetoch det ekonomiska livets intresse av flexibilitet i fråga om valet avredovisningsperiod. Mot bakgrund av de uttalanden som utskottet sålunda gjordevid bokföringslagens antagande och som utskottet anser alltjämt äga giltighetfinns det enligt utskottets mening inte någon anledning alt i bokföringslageninföra ytterligare en redovisningsperiod enbart för alt tillgodose en vissbranschs intressen. Om man skulle vilja nå det resultatet att avskrivningaralltid skall generellt få göras då lagret är störst måste man,såsom skatteutskottet framhållit, helt slopa begränsningarna i rätten attanvända brutet räkenskapsår, en åtgärd som inte bör komma i fråga. Lagutskottetdelar därför skatteutskottets uppfattning att motionsyrkandet inte bör vinnabifall. I ett över motionen avgivet remissyttrande har bokföringsnämndentagit upp frågan om förändringar bör göras inom dispensområdet. har berört denna fråga i sitt yttrande liksom också företrädareför och vidden hearing som utskottethållit i ärendet. Frågan har vidare behandlats i en till lagutskottet inkommenskrivelse från två enskilda företag. Med hänsyn till det intresse som sålundavisats dispensregeln vill lagutskottet något närmare granska denna. Utskottet erinrar till en början om att dispensregeln intefanns med i propositionens förslag till ny bokföringslag utan tillkom förstunder utskottsbehandlingen av förslaget. Bakgrunden till regeln var främst attutskottet ville undvika att vissa internationella samarbetsavtal skulle rubbasgenom den svenska bokföringslagstiftningen. Utskottet underströk att avsiktenvar att dispensbestämmelsen skulle tillämpas mycket restriktivt. I lagtextenmarkerades detta genom att "synnerliga skäl" måste föreligga för attdispens skall kunna ges. Som framgår av sammanställningen ovan (s. 9) överdispensärendena har 409 dispensärenden prövats sedan regeln trädde i kraft den1 januari 1977.1 322 fall har det varit fråga om internationella förhållanden,dvs. en utländsk koncern med svenskt dotterbolag. Ansökan har i dessa fallavsett att för det svenska dotterbolaget få behålla samma räkenskapsår som förkoncernen i LU1979/80:15 12 Dispens har medgivits när dotterföretaget varit avsådan storlek att skilda bokslutsdagar skulle medföra svårigheter förkoncernen. Antalet meddelade sådana dispenser uppgår till 268. 1 övrigadispensärenden har åberopats skäl som säsongvariationer, lagerreserver,avsevärda omsläll-ningskostnader m. m. I denna grupp har meddelats 16 dispenservarav en avsett säsongvariationer () medandel i övriga fall rört sig om s. k. marknadsbolag, dvs. aktiebolag som noteraspå fondbörsen eller upptas på fondhandlarlistan, ett par statliga bolag samtnågra flottningsföreningar, vilka berörs av speciell lagstiftning. Blandavslagna dispensansökningar kan nämnas ansökningar från spannmålshandeln.Sammanfattningsvis finner sig utskottet kunna konstatera att dispens synes hagetts i något vidare omfattning än vad utskottet och avsett meddispensregeln. tar i sitt yttrande bl. a. upp frågan omskillnaden mellan uttrycken särskilda och synnerliga skäl. Skatteutskottetanför härvidlag att dispensregler vanligen brukar utformas så att det - då enmera omfattande dispensgivning förutsätts komma lill stånd - skall föreliggasärskilda skäl. som närmare utvecklas i förarbetena. Vid en restriktivdispensgivning. som mera tar sikte på enskilda fall. brukar däremot anges attsynnerliga skäl skall föreligga för att dispens skall kunna medges.Förutsättningen för att man i bokföringslagen skulle kunna ändra synnerligaskäl till särskilda skäl är enligt skatteutskottets mening att man på etteffektivt sätt kan hindra att de gällande reglerna om brutet räkenskapsår mereller mindre sätts ur kraft genom undantagsmedgivanden. vill med anledning härav framhålla att detinte är ovanligt att uttryck som särskilda skäl och synnerliga skäl ges ennågot varierande innebörd beroende på i vilket rättsligt sammanhang de används.Inte minst framträder sådana skillnader mellan skatterättslig och civilrättsliglagstiftning. På det civilrättsliga området är man för tolkningen av nämndauttryck i-huvudsak hänvisad till uttalandena i förarbetena. Helt allmänt kandock sägas att med uttrycket särskilda skäl ofta har avsetts att vissasärskilda omständigheter skall föreligga medan uttrycket synnerliga skäl haranvänts för situationer som knappast kan karakteriseras som särpräglade men därman anser att omständigheterna i del särskilda fallet tillsammantagnainnefattar särskilt starka skäl. har uttrycket synnerliga skälockså kommit att alltmer användas när man över huvud tagel velat ha en merarestriktiv tillämpning. Den nu aktuella dispensregeln är ett exempel härpå. Somframgår av det tidigare anförda avsågs här med användandet av uttrycketsynnerliga skäl att dispens skulle ges endast i mycket extraordinära fall. 1sådana fall där man vill ha en något liberalare tillämpning av i. ex. endispensbestämmelse väljer man ofta uttryck som särskilda skäl eller särskildaomständigheter utan att man därför, såsom synes vara fallet på skatleomiå-det.med det valda uttrycket avser att en mer omfattande dispensgivning skall kommatill stånd. Inte ovanliet är heller alt man vid införandel av en nv LU1979/80:15 13 dispensregel väljer uttrycket synnerliga skäl för attsenare, om behov uppstår att något lätta på regeln, kunna byta ut uttrycket motsärskilda skäl. Som exempel härpå kan nämnas låneförbudsreglerna iaktiebolagslagen. Dispens från låneförbudet kunde ursprungligen ges endast omsynnerliga skäl förelåg. 1977/78:41, LU 1977/78:8) ändradesbestämmelsen så att dispens får ges även när det vid förvärv av aktier ibolaget eller annat bolag i samma koncern är påkallat av särskildaomständigheter. I förarbetena underströks att det endast var fråga om enliberalisering av tillståndsprövningen i några av de fall som omfattades avdispensregeln. Vidare betonades att det liksom dittills måste ske en noggrannprövning i varje enskilt fall med särskilt beaktande av att lånemöjligheternainte fick utnyttjas i skatteflyktssyfte eller för en urholkning avborgenärsskyddet. När del gäller frågan huruvida det nu finns något behov avatt ändra den aktuella dispensregeln anser skatteutskottet, från de synpunkterdetta utskott har att beakta, att det inte föreligger något sådant behov, medanbokföringsnämnden menar all tillämpningen av dispensinstitulel gett vid handenatt den i förarbetena till lagstiftningen uppdragna ramen för dispensgivningeni vissa fall kommit att innebära en onödig låsning. Vid den hearing utskottethållit i ärendet har den till bokföringsnämnden knutna experten tillförtydligande av remissvaret framhållit att medan dispensgivningen i vissafall fått en onödigt hård låsning har dispensmyndigheten i andra fall funnitsig tvingad att göra en glidning från vad som i förarbetena ansågs varasynnerliga skäl. Inom bokföringsnämnden har man den uppfattningen att uttrycketsynnerliga skäl borde kunna bytas ut mot särskilda skäl. Justitiedepartementetsföreträdare har framhållit att det är framför allt i fråga om dotterbolag tillutländska koncerner som den nuvarande dispensregeln lett till en del mindretillfredsställande avgöranden. I dessa fall borde det finnas större möjligheteratt bevilja dispens. Även riksskatleverkets företrädare har anfört alt dennuvarande dispensregeln fört med sig vissa problem och att det borde varamöjligt att lätta något på dispensregeln. Utskottet konstaterar, att vissa problem fördispensmyndigheten tydligen uppstått vid tillämpningen av dispensregeln. a.har RSV ansett sig tvingat att ge dispens i vissa fall på vilka dispensregelnuppenbarligen inte varit avsedd att tillämpas. När RSV t. ex. gett svenska s.k. marknadsbolag dispens har man sålunda i viss mån gått ifrån den innebördutskotlel och gett åt uttrycket synnerliga skäl och snarare tillämpatdispensregeln som om den endast avser särskilda skäl. Med hänsyn till vad företrädareenligt ovan anfört om dispensgivningen utgår utskottet från att, om så finneserforderligt, förslag till eventuella lagändringar kommer att föreläggasriksdagen. Något initiativ från sida är därför inte påkallat. LU 1979/80:15 14 att avslår motionen 1978/79:859. Närvarande: (), (),(), (). (), iGamleby (s), (), (), (), OweAndréasson (s), (), (), MargotHåkansson (fp), () och (). (), (), (), (), () och MargaretaGärd (m) anser dels att den del av utskottetsyttrande på s. 14 som börjar med "Utskottet konstaterar" och slutarmed "inte påkallat" bort ha följande lydelse. Sammanfattningsvis konstaterar utskottet, att dennuvarande dispensregeln med den mycket restriktiva tillämpning som förutsattsi förarbetena har fört med sig problem för dispensmyndigheten. a. har RSVansett sig tvingat att ge dispens i vissa fall på vilka dispensregeln intevarit avsedd att tillämpas. När RSV t. ex. gett svenska s. k. marknadsbolagdispens har man sålunda i viss mån gått ifrån den innebörd utskottet ochriksdagen gett åt uttrycket synnerliga skäl och snarare tillämpat dispensregelnsom om den endast avser särskilda skäl. Det anförda visar att del finns ettbehov av att lätta på dispensregeln. Genom ett utbyte av uttrycket synnerligaskäl mol t. ex. särskilda skäl uppnår man även fördelen att lagtexten skullekomma att stå i bättre överensstämmelse med den praxis som utbildats viddispensgivningen. Som framgår av utskottets redogörelse ovan för den innebörduttrycket synnerliga och särskilda skäl har i civilrätlsliga sammanhang kan ensådan ändring av dispensregeln också göras utan att detta, såsomskatleut-skottet synes befara, kommer att leda till att de gällande reglerna ombrutet räkenskapsår mer eller mindre sätts ur kraft genom dispensregeln. Avgörandeför tillämpningen av dispensregeln kommer självfallet alt bli vad som utsågs iförarbetena till lagändringen. Utskottet anser således att en ändring av dispensregelnbör komma till stånd. Förslag härom bör av regeringen föreläggas riksdagen.Härvid bör beaktas att förslaget utformas så att det inte innebär attmöjligheterna till LU 1979/80:15 15 Vad utskottet sålunda anfört medanledning av motionen bör ges regeringen till känna. dels att utskottet bort hemställa att med anledning avmotionen 1978/79:859 som sin mening ger regeringen lill känna vad utskottetanfört om en ändring av dispensregeln i 12 § första stycket bokföringslagen. LU 1979/80:15 ' Skatteutskottetsyttrande /80:2 y övermotionen 1978/79:859 av om ändring av bestämmelserna ibokföringslagen om räkenskapsår Sedan lagutskottet begärt yttrande frånskatteulskoltel över motionen 1978/79:859 får skatteutskottet anföra följande. Imotionen yrkas alt brutet räkenskapsår även skall kunna omfatta tiden 1november-31 oktober. Motionären motiverar sill förslag främst med att detskulle skapa gynnsammare möjligheter till lagernedskrivningar för spannmålshandeln.Om denna tvingas över till kalenderårsbokslut skulle den -menar motionären - haelt minskat intresse av att leverera spannmål tillregleringsorganet, som normalt får ut de högsta exportpriserna under hösten.Slutresultatet skulle då bli ökade kostnader för spannmålsregleringen. Isitt yttrande (SkU 1975/76:2 y) till lagutskottet över propositionen medförslag till nu gällande bokföringslag anförde skatteutskottet att räkenskapsåretsomfattning från skatteutskottets synpunkt värden centrala frågan när det gälldebokföringslagens utformning. Skatteulskottet, som starkt underströk delaxeringsmässiga olägenheterna av brutet räkenskapsår, ansåg det vara ettframsteg att möjligheterna att använda sådant räkenskapsår begränsades tilltertial och halvår. Beträffande denna begränsning förelåg del enighet inomskatteutskottet, som inle finner att utvecklingen därefter ger anledning tillnågot ändrat slåndpunktstagande i denna fråga. mening innebär de nu gällande perioderna för bruteträkenskapsår alt mycket få företag med säsongmässigt varierande lager maximaltkan utnyttja möjligheterna till lagernedskrivningar. Om man vill nå detresultatet att avskrivningarna alltid skall få göras då lagretär störst måste man helt slopa begränsningarna i rätten att använda bruteträkenskapsår, en åtgärd som utskottet från beskattningssynpunkl på detbestämdaste motsätter sig. Enannan lösning har antytts av bokföringsnämnden i yttrande över motionen,nämligen att eventuella förändringar i stället bör åstadkommas inomdispensområdet. Dispens från de i bokföringslagen angivna bestämmelserna ombrutet räkenskapsår får meddelas endast om synneriiga skäl föreligger.Bakgrunden till denna regel, som infördes i samband med riksdagsbehandlingen avförslaget om ny bokföringslag, var främst att man ville undvika alt rubbainternationella samarbetsavial inom bl. a. luftfarten genom den svenskabokföringslagstiflningen. Av förarbetena framgår att regeln skall tillämpasmycket restriktivt, vilket föranlett såväl riksskatte- LU 1979/80:15 17 verketsom sedermera regeringen att avslå dispensansökningar från bl. a. spannmålshandeln. Dispensreglerbrukar vanligen utformas så att del -då en mera omfattande dispensgivningförutsätts komma lill stånd - skall föreligga särskilda skäl, som närmareutvecklas i förarbetena. Vid en restriktiv dispensgivning, som mera tar siktepå enskilda fall, brukar däremot anges all synneriiga skäl skall föreligga föratt dispens skall kunna medges. Förutsättningen för att man i bokföringslagenskulle kunna ändra synnerliga skäl lill särskilda skäl är att man på etteffektivt sätt kan hindra att de gällande reglerna om brutet räkenskapsår mereller mindre sätts ur kraft genom undanlagsmedgivanden. Såvitt skatteutskottetkan finna bör enbart säsongvariationer i lagerhållningen inte varadispensgrundande. Behovetav en vidgad dispensgivning skulle därför främst gälla de fall då en omläggningav räkenskapsåret blir särskilt kostnadskrävande. Eftersom dispensgivningen isådana fall varit generös, saknas skäl alt på denna grund ändradispensreglerna. Motionärenhar som motiv anfört alt man genom hans förslag skulle skapa likställighetmellan å ena sidan spannmålshandlare i , som på grund av att skörden därbärgas tidigare kan utnyttja maximala nedskrivningsmöjligheter vid etträkenskapsår som börjar , och å andra sidan spannmålshandlarna iövriga delar av landet. får med anledning härav konstatera attdet i praktiken knappast är möjligt att i samband med en bokföringslagstiftningbeakta säsongmässiga, geografiska eller klimatiska skillnader, som endast harbegränsad betydelse i fråga om nedskrivningsmöjligheterna. Bokföringslagensbestämmelser bör vara så enkla och lättillämpade som möjligt. Regeln om alt densom är bokföringsskyldig i fråga om flera rörelser skall använda sammaräkenskapsår för dessa kan uppenbariigen medföra skilda räkenskapsår inom enoch samma bransch. Effekten av en ändring av dispensreglerna för att tillgodosemotionens syfte skulle därför sannolikt inte bli att man får ett enhetligtbokföringsår inom spannmålshandeln utan att man bereder fåmansföretagen ibranschen vissa begränsade fördelar i nedskrivningshänseende som de störrelantbrukskooperativa företagen på grund av nyssnämnda regel inte kan utnyttja.Enligt skatteutskottets mening kan därför i del aktuella fallet strävandenaefter konkurrensneutralitet åberopas mot en utvidgad dispensgivning. Medhänvisning till det anförda förordar skatteutskottet all lagutskottet avstyrkerbifall lill motionen 1978/79:859. LU 1979/80:15 18 Närvarande:Erik (), (). (), (), förste vice talmannen (), (). HagarNormark (s), (), ()*, (), BoForslund (s)'*, (), (), Bo Söderslen (s)och (). -Ej närvarande vid ytirandets justering.