bet · G301JuU1 · 1979-12-31 00:00:00 — betänkande 1979/80:1 medanledning av motion om motivering av beslut i resningsärenden I motionen 1978/79:501 av () ochInger () hemställs att beslutar att i 58 kap.rättegångsbalken införs en ny regel om att beslut i resningsärende skallmotiveras när ärendets beskaffenhet fordrar det. Imotionen uppger motionärerna att frågan om ett avgörande av offentlig myndighetär grundlagsenligt eller inte i många fall kommit att ske genom prövning avresningsansökan hos högsta domstolen eller regeringsrätten. Enligt motionärernahar högsta domstolen och regeringsrätten sedan gammalt inte närmare redovisatskälen då de avslagit ansökan om resning. Frågan om motivering avresningsbeslut ställer sig enligt motionärernas mening annorlunda eftertillkomsten av den nya regeringsformen än tidigare eftersom innebörden av mångaav regeringsformens stadganden inte i praktiken torde kunna fastställas påannat sätt än genom prövning av högsta domstolen eller regeringsrätten efteransökan om resning. Det är enligt motionärernas mening av stor vikt att detgenom högsta domstolens och regeringsrättens avgöranden beträffanderegeringsformen och övriga grundlagar kan skapas prejudikat till vägledningför rättstillämpningen. Ett bra sätt att fö fram vägledande uttalanden skulleenligt motionärerna vara att högsta domstolen och regeringsrätten utförligaremotiverade sina beslut vare sig de tar ställning till frågan omgrundlagsenlighet eller ej. Ett sätt att nå detta är enligt motionärerna allinföra en regel i 58 kap. om att högsta domstolen i principskall motivera beslut i resningsärenden om frågans beskaffenhet fordrar det. Ett beslut hos domstol eller annan myndighet kannormalt överklagas, i sista hand till högsta domstolen, regeringsrätten ellerregeringen. Överklagandet skall i allmänhet ske , och reglerhärom fmns framför allt i och i förvaltningsprocesslagen. Omett beslut formellt inte går att överklaga i normal ordning kan den berördeunder vissa förutsättningar likväl få ärendet omprövat. Det sker genom attregeringsrätten eller högsta domstolen beviljar resning. Bestämmelser omresning finns i regeringsformen och i . Enligt 11 kap. 11 §regeringsformen kan resning i avgjort ärende beviljas av 1 1979/80. JuU 1979/80:1 2 regeringsrätten,när frågan gäller ärende för vilket regeringen, förvaltningsdomstol ellerförvaltningsmyndighet är högsta instanssamt i annat fall av högsta domstolen.Närmare bestämmelser härom kan meddelas i lag. I58 kap. finns regler om resning och återställande av försuttentid. Inom den ordinära domstolsprocessen kan resning i princip komma i frågabeträffande alla slag av avgöranden. Lagens resningsförut-säliningar har givitsen delvis olikartad utformning för dels resning i tvistemål, dels resning ibrottmål till förmån för tilltalad och dels resning i brottmål till nackdel förtilltalad. Förutsättningarna för resning är angivna i lagen. Om ansökan avserresning i tvistemål och i brottmål till men för den tilltalade skall den iprincip göras sökanden fått kännedom om det förhållande somgrundar ansökan. Förregeringsrättens prövning av ansökan om resning i förvaltningsärende finns ingasärskilda bestämmelser om resningsgrunder. I 17 kap. 7 och 12 §§ samt 30 kap. 5 och 10 §§rättegångsbalken föreskrivs beträffande domar och slutliga beslut att domstoleni dessa skall ange skälen för avgörandet. Förrättskipningen i regeringsrätten gäller enligt 30 § förvaltningsprocesslagenatl det skall framgå av beslutet vilka skäl som bestämt utgången. Underförarbetena till förvaltningsprocesslagen uttalade chefen för justitiedepartementetatt det liksom tidigare borde gälla att regeringsrättens beslut om att meddelaeller vägra prövningstillstånd inte behöver motiveras. Detta var enligtdepartementschefen i viss mån också fallet med beslut i frågor om resning ochåterställande av försutten tid och därmed jämförliga frågor; någon särskildföreskrift härom syntes med hänsyn till beslutens art inte behövlig (prop.1971:30 s. 584). Den s. k. lagprövningsrätten har utvecklats irättspraxis och befästs genom uttalanden under det konstitutionellareformarbetet. Den anses innebära att en myndighet har rätt och skyldighet atti sin rättstillämpning sätta åt sidan en föreskrift som strider mot enbestämmelse i en författning av högre konstitutionell valör. Lagprövningsrättenavser såväl formerna för en författnings tillkomst som dess materiellaöverensstämmelse med författning av högre valör. Den omfattar också frågan omförfattningen har beslutats av etl kompetent organ. Enligt de förslag tilländringar i regeringsformen, som antagits av såsom vilande undervåren 1979, kommer lagprövningsrätten att grundlagsfastas. Enligt denföreslagna lydelsen av 11 kap.14 § regeringsformen flr föreskrift intetillämpas om domstol eller annat offentligt organ finner att föreskriften ståri strid med bestämmelse i grundlag eller JuU 1979/80:1 3 annanöverordnad författning eller atl stadgad ordning i något väsentligt hänseendehar satts åsido vid dess tillkomst. Om eller regeringen beslutatföreskriften skall tillämpning av föreskriften dock underlåtas endast om feletär uppenbart (prop. 1978/79:195, KU 39, rskr 359 jfr KU 1979/ 80:1). Remissyttranden över moiionen har avgetts av högstadomstolen, regeringsrätten, riksåklagaren och . Samtligaremissinstanser avstyrker bifall till motionen. Högstadomstolen uppgeratt stadgandena i 17 kap. 7 och 12 §§ saml 30 kap. 5 och 10 §§rättegångsbalken visserligen torde vara tillämpliga endastbeträffande rättegångsmål, men alt det inte råder något tvivel om att de skalltillämpas analogiskt i resningsärenden. uppger vidare attdomstolen regelmässigt motiverar sina avgöranden i anledning avresningsansökningar. anför härom följande. Motiveringen är visserligen i många fall mycketkortfattad. Detta berörda på att saken ansetts vara uppenbar. Så snartansökningen berör spörsmål av mera principiell räckvidd eller saken eljest geranledning därtill, lämnar emellertid högsta domstolen en mera fyllig redovisningför de överväganden som bestämt utgången. Då det i mycket speciella fall inte lämnas någonmotivering, beror detta enligt högsta domstolen på att sökanden över huvudtaget inte åberopat någon grund för sin framställning eller att han, efter attett antal gånger ha utan framgång begärt resning, återkommer utan all åberopanågot nytt. Enligthögsta domstolen är det endast i ganska sällsynta fall som domstolen förtillfälle att efier en ansökan om resning bedöma innebörden av ettgrundlagsbud; om ett domstolsavgörandes grundlagsenlighet aktualiseras i högsiadomstolen sker detla främst inom ramen för den ordinära fullföljden. Högstadomstolen hänvisar till två fall då grundlagsfrågorresningsvägen bringats under högsia domstolens prövning (NJA 1975 s. 589 och1977 s. 751). Båda dessa fall avsåg beslut av , mot varsavgöranden talan inte får föras i ordinär väg. Högsta domstolens behörighetgrundades härvid på regeringsformen. Vid ärendenas handläggning ihögsta domstolen tillämpades samma principer som gäller för rättegångsmål iallmänhet. I båda fallen redovisade domstolen utförligt sin syn på den uppkomnafrågan om grundlagsenligheten. Underhänvisning till det sagda gör högsta domstolen gällande atl del i motionengjorda uttalandet av innebörd att skälen för avslag på resningsansökningarsedan gammalt inte brukar redovisas saknar giltighet för högsta domstolens del.Inte ens med motionärernas syn på det angelägna i att de båda högstadomstolsinstanserna så snart anledning föreligger uttalar sig om innebörden avett grundlagsbud kan det enligt högsta domstolen anses atl JuU 1979/80:1 4 någotbehov finns av den begärda lagändringen, såvitt den avser högsia domstolenshandläggning av resningsärenden. En bestämmelse med det innehåll somifrågasätts i motionen kan vidare enligt högsta domstolen lätt föranleda denoriktiga uppfattningen att bestämmelser om rättegången iallmänhet inte till någon del har tillämplighet i resningsärenden. Regeringsrättenuppger att regeringsrätten vid prövningen av resningsansökan brukar beaktarättegångsbalkens regler om vad som utgör resnings-grund; förvaltningsärendenasskiftande karaktär medför dock atl även andra omständigheter måste vägas in.Enligt regeringsrätten beviljas resning självfallet inte annat än om detföreligger något extraordinärt förhållande som talar för avsteg frångrundsatsen om lagakraftvunna besluts slutgiltighet. När någon drabbas av ettförvaltningsbeslut, som är lagstridigt eller behäftat med allvarligt fel, måstedel enligt regeringsrätten finnas möjlighet till rättelse oavsett att beslutetvunnit laga kraft. Prövningen innefattar, uppger regeringsrätten, i regelåtskilliga diskretionära moment och regeringsrätten anser sig sedan gammalt hatämligen fria händer alt bevilja resning när det gäller att nå materiellrättvisa i det enskilda fallet. Regeringsrätten anför vidare bl. a. följande. Det är vanligt atl sökande som begär resning i ettförvaltningsärende inte anger skälen för sin ansökan ulan endast yrkar förnyadprövning av saken. När skäl anges är dessa i många fall av den beskaffenhetenatt de uppenbarligen inte kan leda till bifall till ansökningen. Bl a dessaförhållanden liksom prövningens diskreiionära karaktär har fört med sig attregeringsrättens avgöranden i resningsärenden oftast inte innehåller någonredovisning av de skäl som bestämt utgången eller också är försedda blott meden knapphändig motivering. Som motionärerna själva anfört ter det sig mindrerationellt med en detaljerad redovisning av skälen till att åberopad nybevisning ej kan föranleda resning. 1 den mån sökanden åberopar merapreciserade resningsskäl brukar de anges i beslutet i samband med redovisningenav ansökningen. Avslås denna är därmed utsagt att skälen vid regeringsrättensprövning inte befunnits tillräckliga för atl motivera det avsteg frångrundsatsen om lagakraftvunna besluts slutgiltighet som beviljande av resningskulle innebära. Det förekommer dock - såsom när frågan har principielltintresse eller sakens beskaffenhet eljest kräver det - att en utförligmotivering lämnas och det gäller också avslagsbeslut. Vid bifall till enansökan är det naturligt nog mera vanligt att beslutet förses med motivering,eftersom del då är fråga om att positivt ange vilka skäl som ansetts böraföranleda undantag från den nämnda huvudprincipen. Men även vid bifall kan detvara överflödigt alt lämna någon motivering, t ex när ett taxeringsbeslutvisat sig vara klart orikligt och taxeringsintendenten biträder denskatiskyldiges ansökan om resning. Enligt regeringsrättens mening är det uppenbart attresningsinstitutel inte varit avsett att få någon principiellt annan ställningi den nya grundlagen än det haft i den tidigare. Omresning beviljas på grund av att rättstillämpningen uppenbart strider mot lagGfr 58 kap. 1§ 4 och 2§ 4 RB) har resningsbeslutei enligt JuU 1979/80:1 5 regeringsrättensmening sällan något prejudikatvärde eftersom det i allmänhet rör sig om falldär tillämpningens oriklighet är oemotsäglig. fall där en rättstillämpningvisserligen är tvivelaktig men inte uppenbart lagslridig lämnar avgörandet variförhållandel slås fast enligt regeringsrättens mening ofta inte mycken ledningnär det gälleratt fastställa lagens innebörd, eftersom regeringsrätten inte haranledning att gå närmare in på det ifrågasatta lagrummets tolkning än sombehövs för all fastställa om rättstillämpningen uppenbart strider mot lagen. Regeringsrättenuppger vidare att lagprövningsrätien visserligen är avsedd att utövas inomramen för myndigheternas vanliga rältstillämpningsverk-samhel men att dengivetvis kan bli aktuell även i resningsärende. Om resning skulle komma attmera generellt användas som ett medel för kontroll av att ochregeringens föreskrifter är grundlagsenliga, skulle detta extraordinärarättsmedel enligt regeringsrättens mening fö en mera framskjuten ställning ivårt konstitutionella kontrollsystem än som varit avsett. Regeringsrättenerinrar om att statsmakterna vid fiera tillfällen bestämt tagit avstånd fråntanken att införa ett syslem med författningsdomstol för kontroll avgrundlagens efterlevnad. Regeringsrätten anför vidare följande. Självfallet är det viktigt att, när tviveluppkommer om etl förvaliningsbe-sluts grundlagsenlighet, frågan kanunderställas en instans med kompetens för uppgiften. I alla mål, därregeringsrätten är slutinstans, kan dess prövning av frågan påkallas inom ramenför den ordinära besvärsprocessen. I den mån sådan fråga kommer underregeringsrättens prövning resningsvägen och frågan har principiell betydelsekan det, oavsett om ärendet ligger inom regeringsrättens normalakompetensområde eller faller utanfördetta, förväntas alt regeringsrätten angerskälen för sitt avgörande i resningsärendet. Riksåklagaren anför att eftersom resning på grundav felaktig rättstiiiamp-ning torde ifrågakomma endast i de fallrättstillämpningen uppenbart strider mot lag institutet inte är särdelestjänligt som medel för att åvägabringa prejudikat i de sammanhang varom här ärfråga. Grundlagsfrågor prövas enligt riksåklagaren självfallet inom ramen förden ordinära fullföljden; detta hindrar dock inte att beslut i resningsärendenågon gång kan fö betydelse i prejudikathänseende, exempelvis då beslutetmeddelats av instans mot vars avgörande talan inte kan föras i ordinär väg.Såvitt riksåklagaren har kunnat finna brukar högsia domstolen regelmässigt ochpraktiskt taget undanlags-löst i de fall ärende berör frågor av meraprincipiell betydelse motivera sina avgöranden i resningsärenden. Medhänsyn till att regeringsrättens prövning i resningsärenden ofta innefattarmoment av diskretionär karaktär saknar regeringsrättens avgöranden iresningsärenden enligt riksåklagaren ofta redovisning för de överväganden sombestämt utgången; när resningsärendet aktualiserar frågor av principiellräckvidd torde beslutet däremot förses med motivering. advokatsamfundanför att det enligt samfundets mening inte är JuU 1979/80:1 6 nödvändigtall införa en ny lagregel. Samfundet hänvisar till de befintliga bestämmelsernai och förvaltningsprocesslagen. I detta betänkande behandlas en motion, vari yrkasatl del i skall införas en regel om atl beslut iresningsärenden skall motiveras när ärendets beskaffenhet fordrar det. Resningär ett extraordinärt rättsmedel, och den grundläggande bestämmelsen häromfinns i 11 kap. 11 § regeringsformen. Enligt delta lagrum kan resning i avgjortärende beviljas av regeringsrätten, när frågan gäller ärende för vilketregeringen, förvaltningsdomstol eller förvaltningsmyndighet är högsta instans,samt i annal fall av högsia domstolen. Närmare bestämmelser kan meddelas i lag. Förhögsta domstolens del regleras förutsättningarna för resning och handläggningenav resningsansökningar i 58 kap. . Bland förutsättningarnaupptas beträffande resning i tvistemål och beträffande resning i brottmål tillförmån för den tilltalade bl. a. alt den rättstillämpning som ligger till grundför avgörandet uppenbart strider mot lag. Förregeringsrättens prövning av resningsärenden finns inga lagbestämmelser. Avregeringsrättens yttrande i delta ärende framgår dock att regeringsrättenbrukar beakta regler om vad som utgör grund för resning. Motionärernauppger att resningsansökningar i många fall av de sökande motiveras med att detaktuella avgörandet är oförenligt med någon grundlagsregel. Genom högsiadomstolens och regeringsrättens ställningstaganden i resningsfallen kan enligtmotionärernas mening innebörden av åtskilliga stadganden i 1974 årsregeringsform efter hand väntas bli närmare klarlagda. Det är därför, menarmotionärerna, angeläget att dessa domstolar i de fall del nu gäller utförligtmotiverar sina beslut; sedan gammalt tillämpas nu den praxis att domstolarnainte närmare motiverar skälen då ansökan avslås. Samtligaremissinstanser har avstyrkt bifall till motionsyrkandet. Högsta domstolenuppger atl reglerna i om skyldighet för domstolarna attredovisa skälen för avgöranden i rättegångsmål otvivelaktigt skall tillämpasockså i resningsärenden; högsia domstolen motiverar också regelmässigt sinaavgöranden i sådana ärenden, även om motiveringen är kortfattad i de fall dåsaken är uppenbar. Enligt yttrandet från regeringsrätten tillämpas i principsamma förfarande i denna domstol. Enligthögsta domstolen är det endast i ganska sällsynta fall som domstolen förtillfälle att i resningsärenden bedöma innebörden av ett grundlagsbud.Regeringsrätten menar alt resningsinstitutet rent generellt inte är avsett allanvändas som ett medel för kontroll av att och regeringensföreskrifter är grundlagsenliga. Utskoitet delarmotionärernas bedömning av värdet av all beslut i JuU 1979/80:1 7 resningsärendenär utförligt motiverade, när de avser spörsmål av principiell inriktning,exempelvis om frågan gäller innebörden av grundlagsbud. Av uttalanden frånremissinstanserna i ärendet framgår att redan av gällande ordning följer attbeslut i resningsärenden bör motiveras samt alt motiveringar regelmässigtockså lämnas,även om de görs kortfattade bl. a. i de fall då saken varituppenbar. Med hänsyn härtill finns det enligt utskottets mening ej skäl att irättegångsbalken införa någon särskild regel om motiveringsskyldighet ienlighet med motionsyrkandet. Utskottet avstyrker således bifall till detlayrkande. att avslårmotionen 1978/79:501. Närvarande:Bertil (), (), (), (), ArneNygren (s), (), (), (), HansPettersson i (s), (), (), (), (), () och ().