bet · G301LU11 · 1979-12-31 00:00:00 — medanledning av motioner om lagfartspJikten 1 delta belänkande behandlar utskottet motionerna 1978179:2624 av Per () och ()vari - såviu nu är i fråga - yrkas 3. att som sin mening ger regeringen till kännaatt frågan om påföljd vid försummad lagfartsplikl ytterligare bör övervägas ienlighet med vad i motionen anförs, 1978179:2625 av m.fl.(vpk) vari - såvitt nu är i fråga -yrkas 1. att antar de förslag till lagändring angåendeden s.k. lag- farlspliklen som föreslås i justiliedepartemenlets promemoria (DsJu 1978/ 79:7), lagförslagets §. Motionerna har väckts med anledningav propositionen 1978/79: 164 om ändring i lagen (1975: 1132) om förvärv avhyresfastighet m.m. och har såvitt avser yrkandena 1 och 2 i motionen 2624 ochyrkandet 2 i motionen 2625 behandlats av civiluiskotiel i betänkandet CU1978/79: 38. De i detta ärende behandlade motionsyrkandena har av civilutskoUetgenom beslut överlämnats lill lagutskottet. Remissyttranden har inhämtats övermotionen 2624, yrkandet 3, från , , ,, allmännyttiga bostadsföretag (),och . I motionen erinras om allövervägandena om hävdandel av lagfartsplik-len inte ledde lill några förslag iprop. 164 oaktat bostadsministern konstaterat all del är ett hyresgäsiinlresseall del inte skall råda någon längre lids ovisshet om aktuellaägarförhållanden. Motionärerna pekar också på all lagfarlsplikten och inskrivningssystemeli övrigt grundar sig på intresset att göra ägareförhållandena offentliga. Detmåste enligt motionärerna anses vara en brist i regeringens behandling av prop.164 alt inte frågan om de villkorade förvärven belysts särskilt mot bakgrund avdet i fråga om hyresfastigheterna myckel starka klarhels- ochoffentlighetsintressel. Motionärerna förutsätter alt delta skall ske ilämpligt sammanhang. LU1979/80:11 2 motionärernas mening bör vidare de allmänna sanktionernamot försummelse alt söka lagfart snabbt belysas och förslag lämnas tillriksdagen. En möjlig metod som inte tidigare prövats är att införa eilpåföljdssyslem enligt den modell som gäller i byggnadslagstiftningen. Ettsådant system skulle enligt motionärerna kunna utformas så att del ger starkapreventiva effekter och riktar sig även mot de stämpelskallefria förvärven.Motionärerna föreslår att begär snara överväganden och förslag idenna riktning. Motionärerna erinrar om alt i prop.164 inte lagils med alla de förslag till lagändringar som finns idepartementspromemorian. Särskilt beklagligt är det enligt motionärerna allregeringen inte fört fram det förslag som gällde inskrivningsmyndigheternasåligganden med anledning av ansökan om lagfart. I promemorian föreslogs enskärpning av den s.k. lagfarlsplikten på så sätt som bl. a. vpk tidigareförordat. Det förslag till ändring som i sådant hänseende finns intaget i 3 § ipromemorians förslag till lag om ändring i lagen om förvärv av hyresfastighetm. m. bör enligt motionärernas mening genomföras. Svensk fastighetsrätts regelsystemhar av ålder byggt på att förvärv av fast egendom i största utsträckning blirregistrerade i fastighelsboken. Del är grundläggande för tilliten till dennaatt lagfart söks i anledning av fastig-helsförvärv och att lagfarandet sker inära anslutning till tidpunkten för förvärvet. I 20 kap. I S jordabalken (JB)har därför fastslagits att lagfartsskyldighet föreligger vid förvärv av fastegendom. I princip finns del bara två undantag från lagfartsplikten, nämligendels beträffande dödsbos förvärv av fastighet från den döde i annat fall ännär dödsboet överlåtei' egendomen, dels i fråga om makes förvärv genombodelning av fastighet som även före bodelningen tillhört maken.Lagfarlsplikten bortfaller, om förvärvet återgår eller om hävning sker. Dettaförutsätter dock alt förvärvet verkligen har blivit ogiltigt och all delsålunda inte är fråga om en ny överlåtelse från förvärvaren lill överlåtaren. Lagfart skall enligt 20 kap. 2 § första stycket JB sökasinom efter del alt fångeshandlingen upprättades. Denna huvudregel,som alltså gäller lika för land och stad (var tiden pålandet), är enligt paragrafens andra stycke förenad med synnerligen vidsträcktaundantag (p. Det viktigaste bland undantagen återfinns i första punkten.1 fråga om förvärv som för sin giltighet är beroende av villkor, myndighelstillstånd eller annan sådan omständighet räknas lagfartstiden från förvärvetsfullbordan. Förde i praktiken myckel vanliga fallen där del LU1979/80:11 3 i köpekontrakt föreskrivs att köpebrev skall utfärdassedan köparens åtagande angående köpeskillingen fullgjorts eller annat villkoruppfyllts innebär det sagda att lagfarlsplikten inträder först sedanköpebrevet utfärdats. Gäller förvärvet område av fastighet, börjarlagfartsliden all löpa först sedan fastighetsbildningen fullbordats. För dödsbogäller i punkt 2 en särskild regel fördel fallet att dödsboet överlåterfastigheten. I punkterna 3 och 4 ges regler beträffande ensam delägare i dödsbooch legalarie. Punkt 5 slutligen innehåller regler i fråga om talan om återgångeller hävande av förvärv. Någon löpande övervakning från myndighets sida av alllagfart söks inom föreskriven tid förekommer inte enligt har dock enligt 20 kap. 3 § befogenhet att föreläggavite för lagfartsskyldighetens fullgörande. Au myndigheten också får döma utvitet framgår av 19 kap. 4 § andra stycket JB. Vitesföreläggande kan komma ifråga, när inskrivningsmyndigheten genom påpekande från någon som har intresseav alt lagfart söks eller på annat sätt får kännedom om alllagfarlsskyldig-heten blivit åsidosatt. I praktiken är inskrivningsmyndighetensmöjligheter alt med hjälp av vite framtvinga lagfartsansökan begränsade. Om lomlräU övergår till ny ägare skall denne enligt 21kap. 7 S JB söka inskrivning av sitt förvärv. Om inskrivning gällerbestämmelsen i 20 kap. i tillämpliga delar. Man skiljer i lagfarlsärendenmellan stämpelskatt, som är en kapitalom-sältningsskatl, och expeditionsavgift,som närmast utgör ersättning för statens kostnad i ärendet. Reglerna om stämpelskatt finns i stämpelskattelagen (1964:308). Enligt 3 S skall stämpelskatt erläggas för förvärv av fast egendom genomköp, byte. utdelning eller skifte från bolag eller förening,fusion av aktiebolag eller expropriation eller annan inlösen på grund avstadgande om rätt eller skyldighet att lösa egendomen. Stämpelskatt skall ocksåerläggas för förvärv av tomträtt genom upplåtelse, överlåtelse mot vederlageller annat fång som är skattepliktigt vid förvärv av fast egendom. Fränreglerna om skatteplikt finns vissa undantag i 4 §. Skatten utgår enligt 7 S med en krona och förvarje fullt hundratal kronor av egendomens värde, dock lägst med tio kronor.Juridisk person skall erlägga skatt med dubbelt belopp. Vissa juridiska personer,t. ex. dödsbo, betalar dock skatt utan förhöjning av beloppet. Som värde avfast egendom gäller taxeringsvärdet året närmast före det år, då lagfart söks.Vid köp skall dock, om köpeskillingen överstiger taxeringsvärdet, faslighetensvärde anses motsvara köpeskillingen. Beslut rörande stämpelskatt vid förvärv av fast egendomeller tomträtt meddelas av inskrivningsmyndigheten på den inskrivningsdag dåansökan om lagfart eller inskrivning av tomträtt bifalles eller förklarasvilande. LU1979/80:11 4 Regler om expeditionsavgift finns ikungörelsen (1964:618) om expeditionsavgift m. m. (expedilionskungörelsen).Expeditionsavgiften är för bevis om lagfart och inskrivning av tomträtt . Påföljder vid olovligt byggande Genom lagen (1976: 666) om påföljderoch ingripanden vid olovligt byggande m.m. (LPl) har man avsett att gesamhället bättre möjligheter att komma rätta med överträdelser avbyggnadslagstiftningen, särskilt med de så kallade svartbyggena, dvs. sådantbyggande som sker utan att bestämmelserna om byggnadslov iakttagits. I LPlanvisas främst två vägar för ingripanden mot den som inte följerbyggnadslovsbestämmelserna. Dels har man ett system med avgifter som i förstahand syftat till att avhålla den enskilde från att begå överträdelser (4- 11§§). Dels kan man vidta åtgärder (handräckning m.m.) för alt få olovligtutförda åtgärder undanröjda ellei' på annat sätt rättade. Tyngdpunkten i avgiftssystemet är den så kalladebyggnadsavgiften, som utgår om någon vidtar åtgärd, som fordrar byggnadslov,ulan all ha fått sådant tillstånd (4 S). Byggnadsavgiften är i princip fyragånger så hög som den avgift som tar ui för att beviljabyggnadslov. För vissa former av olovligt byggande, som anses särskiltangelägna all motverka, skall utöver byggnadsaygift tas ut en tUläggsavgift,som ställs i relation till den byggnadsyta som den olovliga åtgärden omfattar.Dessa avgifter är således båda relaterade till värdet av det olovligt byggda,och avgifterna kan komma alt uppgå lill betydande belopp. Eftersom avgifternapä detta sätt är salta i relation till byggnadsobjeklet eller med andra ord denvinning som den enskilde typiskt sett kan få av alt bygga olovligt, har detantagits alt avgifterna på ett helt annat sätt än böler kan verka avhållande pådem som överväger au bygga ulan lov. Frågan om lagfarlspliktenbehandlades av . Utskottet kommer därföi' alt nedanlämna endast en kortfattad översikt över frågans äldre behandling. För en merutförlig redogörelse hänvisas till lagutskottets betänkande LU 1976/77:22. Möjligheterna lill och behovet av kontroll av att lagfartsöks uppmärksammades under jörarhetet till JB. Lagberedningen föreslog alllaga köp-vittne skulle bestyrka köpehandlingen. Jordabalksulredningenpreciserade lagfartsvittnenas uppgifter lill att de skulle dels bestyrkaäktheten av parternas namnteckning, dels anmäla förvärvet tillinskrivningsdomaren. Departementschefen fann dock inte tillräckliga skäl altinföra formkrav med en för rådande rättsuppfattning så främmande innebörd ochverkan som det föreslagna vittnesinstitutet. Enligt departementschefens meningkunde det inte heller anses nödvändigt att i lagstiftningsärendet ta ställning LU1979/80:11 5 lill frågan om i övrigt några särskilda anordningarbehövde vidtas för att skärpa efterlevnaden av skyldigheten att söka lagfart. Frågan om lagfartspliktens fullgörande berördes också i eni utfärdad revisionsrapport av (). I rapportenkonstaterades bl. a. all av lägfarierna söks efter den i JBföreskrivna fristen och all statens årliga ränieföriuster med anledning häravkunde beräknas uppgå till 3.4 milj. kr. De försenade lagfarlsansök-ningarnahade, framhölls det, förutom ränteförluster för staten lett till oklarhet iägarförhållandena och bristande tillförlitlighet i fastigheisböc-kerna. Med anledning av RRV:s rapport övervägdes i enprojektgrupp inom frågan om åtgärder mot försumligalagfartssökande. Projektgruppen avlämnade en promemoria i ärendettill . I promemorian framfördes viss kritik mot RRV:sslutsatser. a. påpekades alt RRV i sin undersökning inte tagit hänsyn lillmöjligheten av all villkor knutits till förvärvet och att lagfartsfristen lillföljd därav förlängts. Vidare framhölls att statens ränteförluster på grund avförsenade lagfartsansökningar i vart fall till en del uppvägdes av denränievinst som gjordes genom all fastighetsägare i icke ringa utsträckningansökte om lagfart innan lagfartsskyldigheten inträdde. 1 promemoriandiskuterades olika möjliga åtgärder för att komma lill rätta med försummelserall söka lagfart. Åtgärderna var alla av generell natur och medfördebeaktansvärt merarbete för inskrivningsmyndigheterna. Flertalet åtgärderinnebar även att den helt övervägande delen lojala fastighetsägare oskyldigtdrabbades av ökad byråkrati eller ökade kostnader. Projektgruppen konstateradevidare alt antalet överlåtelser av hyres- och affärsfasiigheter enligt tillgängligstatistik utgjorde av fastighetsöverlåtelser.Projektgruppens bedömning blev därför alt önskemålen att motverka denekonomiska brottsligheten inte tillräckligt motiverade generella åtgärder.Missförhållandena borde lämpligen motverkas med selektiva åtgärder. Del hadedock legal utanför projektgruppens kompelens att peka pä lämpliga sädanaåtgärder. Frågan om lagfartsplikiens efterlevnad prövades avriksdagen med anledning av en motion, vari yrkades en skärpning avlagfarlsplikten. I sitt av godkända betänkande (LU 1976177:22}underströk utskottet för sin del angelägenheten av att sådana åtgärder inteskulle vidtas som medförde en kraftig belastning på inskrivningsmyndigheternamed åtföljande risk för all de redan nu i vissa fall alltför långaexpeditionstiderna ytterligare förlängdes. Utskottet pekade också på attantalet fastighetsöverlåtelser som utgjorde föremål för ekonomisk brotlsligheivar mycket litet i förhållande till fastighetsöverlåtelser.Enligt utskottets mening låg det därför närmast lill hands att på detta områdeingripa mot den ekonomiska brottsligheten med selektiva åtgärder. Vissaresultat kunde uppnås om hyresgäster, hyresgästföreningar eller andraintressenter LU1979/80:11 6 anmälde kända fall av underlåtenhet all söka lagfart lillinskrivningsmyndigheterna som härigenom kunde få möjlighet alt ingripa medvilessank-lioner. Enligt vad utskottet hade inhämtat var frågan medanledning av arbetsgruppens ovannämnda promemoria föremål för övervägandeninom justi-tiedepariementel. UlskoUet fann därför all någon vidare åtgärd frånriksdagens sida inte var påkallad. Som tidigare nämnts behandlades frågan på nytt avriksdagen med anledning av ett liknande motionsyrkande. Utskottethänvisade i sitt av godkända betänkande (LU 1977178:18) till attfrågan om åtgärder mot försumliga lagfartssökande alltjämt övervägdes inomjustitie-departemenlet. Utskottet pekade också på att lagen om förvärv av hyresfastighetervar föremål för översyn inom regeringens kansli efter hemställan av riksdagen.Del ledde sig enligt utskottets mening naturligt all vid en sådan översyn ävenfrågor rörande lagfartspliktens fullgörande blev föremål för överväganden.Någon åtgärd från sida var därför inte påkallad. Den ovannämnda översynen av lagenom förvärv av hyresfastigheter (i fortsättningen kallad lillståndslagen)resulterade i en departementspromemoria (Ds Ju 1978: 7) om ändring i lagen. Ipromemorian framhölls all den geografiska begränsningen i lagenstillämpningsområde borde slopas och lagen följaktligen göras riksomfattande. Ensådan utvidgning av förvärvsprövningen i dess dåvarande former skulleemellertid ha medfört avsevärda praktiska ölägenheter för bl. Den dåvarande ordningen alt ansökan om förvärvstillstånd alllidskulle göras hos hyresnämnden borde enligt promemorian därför slopas, och istället borde man välja en lösning som i princip innebar att förvärvsprövninghos hyresnämnd skulle ske endast om kommunen i del särskilda fallet begärdedel. Med en sådan ordning blev nästa steg att bestämma pä vilket sätt kommunenskulle beredas tillfälle all la ställning lill behovet av förvärvsprövning. Enmöjlig lösning var alt kommunen, när lagfart söktes, av inskrivningsmyndighetengavs möjlighet att påkalla tillståndsprövning. 1 detta sammanhang diskuteradesockså möjligheten all skärpa lagfarlsplikten. Härvid knöts an till riksdagensuttalande om att man vid försummelse att söka lagfart borde i första handingripa med selektiva åtgärder, dvs. åtgärder som drabbade endast en vissgrupp av fastigheisförvärv. Enligt promemorian talade starka skäl förselekliva åtgärder inriktade just mot hyresfastigheter. Mot bakgrund av del anförda föreslogs i promemorian alt i3 § tillstånds-lagen skulle införas bestämmelser enligt vilka förfarandetskulle inledas hos inskrivningsmyndigheten genom ansökan om lagfart. Om lagfartinte söktes från del fångeshandlingen upprättades, föreslogsförvärvet bli ogiltigt. Ogiltighei enligt förslaget skulle dock inte inträda om LU1979/80:11 7 hyresnämnden redan hade medddelat tillstånd för förvärveteller om kommunen hade förklarat att den inte påkallade någontillståndsprövning. Förfarandet hos inskrivningsmyndigheten föreslogs samordnatmed förfarandet enligt förköpslagen. Detta innebar att inskrivningsmyndighetenskulle bereda kommunen tillfälle att ta ställning till om kommunen villepåkalla förvärvsprövning eller inte saml, i förekommande fall, om kommunenville utöva förköp eller ej. Ville kommunen påkalla förvärvsprövning skullebeslutet därom anmälas till inskrivningsmyndigheten som hade att underrättahyresnämnden. skulle i sin lur förelägga förvärvaren att inom enmånad ansöka om förvärvstillständ vid äventyr att förvärvet blev ogiltigt. Promemorieförslagel tillstyrktes eller lämnades ulanerinran av flertalet remissinstanser. Från några håll anfördes dock att detföreslagna förfaran-del var onödigt omständligt. Förslaget avstyrktes avdomstolsverket och de två tingsrätter som hade yttrat sig. Dessaremissinstanser föreslog att förfarandet i stället inleddes genom attförvärvaren anmälde förvärvet lill den kommun där fasligheten var belägen.Förvärvet borde bli ogiltigt om anmälan inte gjordes inom rätt lid. De angivnaremissinstansernas förslag innebar vidare alt kommun som ville påkallaförvärvsprövning skulle anmäla detta direkt till hyresnämnden och attinskrivningsmyndigheten skulle komma in först när förvärvsfrågan var avklaradhos kommun eller hyresnämnd. I propositionen 1978179:164 lades på grundval avdepartementspromemorian och de inhämtade remissyttrandena fram förslag lilllag om ändring i lillståndslagen. Propositionen följde departementspromemoriannär del gällde utvidgningen av lagens tillämpningsområde. 1 propositionenanslöt sig departementschefen också till ståndpunkten att tillståndsförfarandetborde förenklas. När del gällde utformningen av förfarandet följde departementschefendock inte promemorian ulan föreslog en ordning som nära knöt an till det ovanredovisade, av framlagda förslaget. I anslutning härtill anfördedepartementschefen bl. a. följande. Enligt min mening har det ipromemorian föreslagna förfarandet bl. a. den förtjänsten att del är enkelt urförvärvarens synpunkt. Vid okontroversiella förvärv behöver han endastfullgöra skyldigheten att ansöka om lagfart inom rätt tid. Förtärandet sedanlagfarlsansökan har gjorts kan dock bli tidskrävande och komplicerat. I och för sig är det sannolikt all förvärvare i storutslräckningkommer att på ett tidigt stadium själva kontakta kommunen förbesked i prövningsfrågan. Om kommunen lämnar ett positivt besked kan då fulllagfart meddelas direkt. För de fall då något förhandsbesked inte har lämnatskommer emeilertid del i promemorian föreslagna förfarandet alt medföra ett inteobetydligt merarbete för inskrivningsmyndigheterna. Ogiltighets-påföljden vidför sén lagfartsansökan gör det nödvändigt att beträffande varje ansökankontrollera alt den har givils in i rätt tid. Den föreslagna ovillkorligalagfartsfristen lorde dessutom göra det nödvändigt alt inskrivningsmyndighetenhar tillgång lill både köpekontrakt och köpebrev. LU1979/80:11 8 fall där prövning sedermera sker hos hyresnämnden kommerinskrivningsmyndigheten att ha kontakt med lagfartsärendet i tre omgångarinnan lagfart kan meddelas. Lagfartsansökningen torde, som domstolsverketframhåller, föranleda ett beslut om uppskov i avvaktan på all kommunen tarställning. Om kommunen påkallar prövning, skall inskrivningsmyndighetenmeddela vilande lagfart, varvid förvärvet beläggs med stämpelskatt.Lagfartsansökningen kan sedan beviljas, när förvärvsiillsiånd har meddelats. Omförvärvsiillsiånd vägras, lorde den vilande lagfarten komma all slå kvar i fastighetsbokentill dess förvärvaren börjar verka för att återvinna stämpelskatten. Del av framfördaförslaget att förvärvet skall anmälas direkt lill kommunen ställer iinledningsskedet större krav på förvärvaren genom alt han skall inhämta kommunensbesked i prövningsfrågan innan han ger in ansökan om lagfart. Å andra sidaninnebär det en väsentlig arbelsbesparing för inskrivningsmyndigheterna ijämförelse med promemorieförslaget. Tillståndsfrågan här av utanförmedling av inskrivningsmyndigheten och kommunen får genom anmälan ocksåmöjlighet att la ställning i förköpsfrågan (se 7 § andra stycket andra meningenförköpslagen). Enligt domstolsverkels förslag kommer lagfart därför normaltatt sökas först sedan del blivit klart att lillståndslagen inte utgör någothinder för förvärvet och, i förekommande fall, alt kommunen inle avser altutöva sin förköpsrält. En jämförelse mellan de två förslagen med utgångspunktfrån vad som har anförts måste enligt min mening utfalla till fördelför det av föreslagna förfarandet. Som harframhållit (se LU 1976/77:22 s. 9) är del angelägel alt sådana åtgärder intevidtas som medför en kraftig belastning på inskrivningsmyndigheterna medåtföljande risk för alt de redan nu i vissa fall alltför långa expeditionstidernaytterligare förlängs. Den ordning som har förordat är också iövrigt enklare än den som har föreslagits i promemorian. Ett syfte med promemorieförslagel att förfarandet skallstarta hos inskrivningsmyndigheten är emellertid också att man därmed skullekunna få till stånd en bättre efterlevnad av lagfartsplikten. Detta skulleuppnås genom att förvärvet i princip drabbas av ogiltighet, om lagfart intesöks . Ett slutligt ställningstagande till frågan om hur förfarandetenligt tillståndslagen bör inledas fordrar därför också en diskussion av dellämpliga i att införa en ogiltighetspåföljd vid underlåtenhet att söka lagfartpå förvärv av hyresfastighet. Jag ansluter mig till promemoriansbedömning alt man inte bör införa en ogiltighetspåföljd eller vidta annan meraingripande åtgärd som drabbar alla fastigheisförvärv. Däremot finns detonekligen skäl som talar för all man låter förvärv av hyresfastighet bliogiltiga, om lagfart inte söks i lid. Även om ogiltighelspåföljden begränsas pådet sättet finns det emellertid risk för all den i vissa situationer kommer allslå onödigt hårt. En ordning med ogiltighetspåföljd vid för sen lagfarlsansökantorde också, som har berörts, komma all medföra praktiska svårigheterför inskrivningsmyndigheterna. En särskild komplikation som följer med promemorieförslagelär att lagfart ofta måste sökas på ett villkorat förvärv. Jag har när detgäller de praktiska svårigheterna förståelse för vad har anförti sitt remissyttrande (se också prop. 1970:20 del B 2 s. 565). Härtill kommer att redan enutvidgning av tillståndsprövningen till alt i princip omfatta hela landet tordeminska de missförhållanden som ligger bakom önskemålen om en skärpning avlagfarlsplikten. Sådana förvärvare av hyresfastigheter som kan tänkas slarvamed lagfarlsplikten torde i viss utsträckning också försumma all söka tillståndtill förvärvet eller vägras tillstånd. I sådana situationer blir förvärvetogiltigt och frågan om lagfart behöver aldrig aktualiseras. Kvar slår då sådanaförvärv som har godtagits av kommunen eller hyresnämnden. I den mån del isådana fall finns behov alt tvinga fram en lagfartsansökan, får del ansestillräckligt med den nuvarande möjligheten för inskrivningsmyndigheten allförelägga vite. Jag anser på grund av del anförda alt övervägande skältalar mot att man skärper lagfartsplikten genom all införa enogiltighetspåföljd. För att så långt möjligt garantera attinskrivningsmyndigheterna får reda på alla godkända förvärv avhyresfastigheter, så alt det i förekommande fall kan meddelasvitesföreläggande, kan del emellertid övervägas alt, som föreslås ipromemorian, införa en underrättelseskyldighet från kommun som avstår från attpåkalla förvärvsprövning resp. från hyresnämnd som meddelar förvärvslillstånd.Jag kan emellertid inte finna alt en sådan generell underrättelseskyldighetskulle medföra sådana fördelar när del gäller lagfarlsplikten all den kanuppväga nackdelarna av elt ökat pappersflöde och betydande merarbete för bl. Om en förvärvare som fått förvärvsiillsiånd ellersom ulan förvärvsprövning godkänts av kommunen därefter underlåter att sökalagfart, kan kommunen eller berörd hyresgästorganisation hosinskrivningsmyndigheten utverka ett vitesföreläggande för förvärvaren attansöka om lagfart. godtog propositionens förslag (CU 1978/79: 38). Förslaget i motionen 2624, yrkandet3, har vid remissbehandlingen fält ett blandat mottagande. Riksrevisionsverketoch tillstyrker alt frågan om påföljd vid försummad lagfartspliklytterligare övervägs.