bet · G301KU50 · 1979-12-31 00:00:00 — Han talade påkyrkomötet, kritiserade särskilda utskottets majoritetsskrivning ikyrka-stat-frågan och uttryckte irritation över att utskottet "klart ochuttryckligt gick rakt emot vad regeringen inte bara deklarerat som sinprincipiella ståndpunkt utan också bedömt som realistiska förutsättningar fören samlande lösning mot bakgrunden av de partiståndpunkter som markerats iriksdagen''. Han gick även in i polemik med enskilda kyrkomötesdelegater. Kommunministern har avvikit från tidigare praxis ävengenom att vägra kyrkomötets utredningsnämnd skälig tid för att utföra detuppdrag kyrkomötet gett utredningsnämnden. Kyrkomötet ger direktiv tillutredningen. Utredningen har rätt att arbeta högst . Regeringen har rättatt fastställa tidsrymden för utredningsnämndens arbete. Förarbetena till kyrkomötesförordningen visar emellertidatt möjligheterna att begränsa arbetstiden' hade speciella skäl. Man villeundvika att utredningsnämnden blev ett permanent organ. Genom att begränsa tiden för utredningsnämndens arbetetill gör regeringen det omöjligt för utredningsnämnden attfullfölja det uppdrag kyrkomötet givit den. Några inskränkningar har förekommit iutredningsnämndens verksamhet. Det rådande sambandet mellan kyrka och stat förutsätterömsesidig respekt. Jaghemställer om granskning. KU1979/80:50 298 - bakgrund och motivuttalanden Förslaget till utredningsnämndframlades av de sakkunniga, som utredde frågor om kyrkomötets sammansättning m.m. I sitt betänkande (SOU 1946:32) föreslog de att ett särskilt beredningsorgan- en kyrkomötets delegation - skulle tillskapas, som skulle arbeta mellankyrkomötena. Om frågansbakgrund anfördes i betänkandet följande. I motion vid kyrkomöteföreslog rektorn . E. vissa ändringar i kyrkomötets arbetsformer,nämligen rätt för kyrkomötet dels att träda i arbetsförbindelse med andrakyrkliga organisationer sådana som missionsstyrelsen, diakonistyrelsen och enlagligen erkänd biskopskonferens, dels att tillsätta en mellan kyrkomötenafungerande nämnd. I sin motivering hänvisade motionären till den ringa grad avinitiativ, som tillkomme kyrkomötet, därigenom att det icke ägde att"annat eller mera besluta än underdåniga utlåtanden samt föreställningaroch önskningar att hos Konungen anmälas". Den föreslagna rätten att trädai förbindelse med vissa kyrkliga organ kunde utnyttjas bland annat förverkställande av förberedande utredningar av rent inre kyrkliga frågor. Motionären anslöt sig till den av samtliga svenska kyrkansbiskopar vid samma kyrkomöte avgivna motionen (nr 1) angående vissakyrkoorganisatoriska frågor. Däri hade framhållits, att vid kyrkomötenaförslag brukade framkomma, vilka vore av den internt kyrkliga art, att de ejgärna kunde göras till föremål för en skrivelse till Kungl. Maj:t och därförmåste lämnas utan avseende. Kyrkomötet skulle enligt motionärernas mening få enhelt annan möjlighet att giva impulser och taga fruktbringande initiativ i detkyrkliga församlingslivets tjänst, om det inom noga bestämda gränser finge rättatt i sådana internt kyrkliga frågor, som undandroge sig Kungl. Maj:tshandläggning, hänvända sig direkt till vissa kyrkliga centralorgan, bland andraäven en föreslagen kyrklig nämnd. Därmed åsyftades en av professorn . ochdomprosten . Pfannenstill vid kyrkomöte väckt motion om inrättande avett kyrkligt centralråd med uppgift att "avgiva yttranden över viktigarekyrkliga frågor, som skola för Konungen föredragas till beslut". Av desstio ledamöter skulle två utses av Kungl. Maj:t, fem av kyrkomötet, tre avbiskopskonferensen. I anledning härav föreslog konstistorienotarien A.Carlgren i motion vid samma kyrkomöte, att den redan existerande delegation medtre medlemmar, som det svenska biskopsmötet utsett att fungera mellan desssammanträden, skulle konstitueras såsom ett sådant kyrkligt centralråd genomatt utökas med tre lekmän, utsedda av kyrkomötet eller av Kungl.Maj:t, samt en av allmänna eller annorledes valdprästman i församlingstjänst. I sitt yttrande över de båda motionerna framhöllkyrkolagsutskottet, att den nya institutionen icke finge ingripa eller vidyttrandens infordrande sättas i stället för eller anses såsom någon myndighetöver redan existerande kyrkliga organ och sålunda icke finge såsom någotconsistorium generale ingripa i domkapitlens ämbetsåtgärder, och föreslog tillunderstrykande därav, att benämningen skulle ändras till "kyrklignämnd". Vidkommande sammansättningen föreslog utskottet, att nämndenskulle bestå av ärkebiskopen såsom självskriven ordförande, två KU1979/80:50 299 biskopar, utsedda av biskopsmötet, tre lekmän och enprästman, utsedda av kyrkomötet. Kyrkomötet biföll utskottsförsiaget efter endebatt, varunder från flera håll vitsordades behovet av ett rådgivande kyrkligtorgan, till vilket Kungl. Maj:t i förekommande fall kunde hänvända sig. Vid sin behandling av förenämnda motion vid1929 års kyrkomöte förklarade sig kyrkolagsutskottet liksom finna behovföreligga av "ett kyrkligt organ med uppgift att mellan kyrkomötena tagainitiativ till eller förbereda ärenden till kommande kyrkomöten samt i övrigttillgodose kyrkans centrala intressen". I viss mån skulle den år 1920föreslagna kyrkliga nämnden enligt utskottets mening vara ägnad att fyllasådana behov. Däremot ställde utskottet sig betänksamt mot tilldelandet åtkyrkomötet av nya funktioner. Det skulle sålunda vara ägnat att fördunkla kyrkomötetsgrundlagsfästa ställning såsom svenska folkets representant-skap i kyrkligamål, om man sökte giva det uppgifter, som till sin art mera tillhöra ettämbetsverks handläggning. "Kyrkomötet må, såsom antytts, hava käntbehov av tillvaron av ett "centralt organ' för kyrkliga frågor; det kansjälvt icke vara eller bliva ett sådant 'organ'. Det skulle strida mot desskonstitutionella ställning." I överensstämmelse med utskottets förslagbeslöt kyrkomötet att med vidhållande av sitt gjorda uttalande om enkyrklig nämnd avslå motionen. Såsom av den ovan lämnade redogörelsen framgår, rådabetydande olikheter mellan de skilda förslag om ett centralt kyrkligt organ,som framställts, både med hänsyn till dess uppgift och dess sammansättning.Medan motion vill tillägga det kyrkliga centralrådet uppgiften attavgiva yttranden över viktigare kyrkliga frågor, som skola avgöras av Kungl.Maj:t, och kyrkolagsutskottet tänkt sig, att den kyrkliga nämndenskulle äga att mellan kyrkomötena taga initiativ till eller förbereda ärendentill kommande kyrkomöten, ha motioner tagit sikte på den betydelse,som nämnden kunde få vid förberedande av de internt kyrkliga ärenden, somkyrkomötet enligt motionärernas mening borde kunna upptaga till behandling. motion om inrättande av en kyrklig nämnd skiljer sig emellertidfrån tidigare förslag i det hänseendet, att nämnden i sin helhet skulletillsättas av kyrkomötet och fungera mellan dess sammansträden. Direktiven för de sakkunniga innehöll i denna delföljande. Kyrkomötet sammanträder minst vartfemte år, och dess sammanträdestid är begränsad till trettio dagar.Erfarenheterna ha visat, att det med kyrkomötets nuvarande arbetsformer ärsvårt att på så medhinna en tillräckligt grundlig behandling av isynnerhet de motionsvis väckta frågorna. Dessa brister i den förberedandehandläggningen torde vara en av orsakerna till att Kungl. Maj:t i åtskilligafall icke ansett sig kunna föranstalta en mera ingående utredning - exempelvisgenom tillsättande av sakkunniga - av frågor, som av kyrkomötet hänskjutitstill Kungl. Följden härav har blivit, att kyrkomötets möjligheter tillinitiativ de facto beskurits och detta även på sådana områden, därkyrkomötesförordningen tillagt mötet en central funktion. Dessa omständigheter ha icke undgått att menligt inverkapå intresset för kyrkomötet och dess arbete. För att möjliggöra gynnsammarearbetsbetingelser har föreslagits, dels att tiden för kyrkomötets sammanträdenskulle utsträckas utöver de , dels att kyrkomöte bordesammankallas KU 1979/80:50 300 oftare än vad författningen förutsätter. I själva verkethar kyrkomötet de två sista decennierna stundom varit samlat pågrund av de viktiga frågor, som ha stått på dagordningen. Men denorganisatoriska svårigheten hos kyrkomötet har därmed endast delvis blivithävd. Även andra uppslag ha emellertid framkommit, syftande tillatt finna utvägar ur de angivna svårigheterna. Sålunda har tanken väckts på attuppnå större kontinuitet i kyrkomötets arbete genom att medgiva kyrkomötet rättatt tillsätta ett särskilt beredningsorgan, en kyrkomötets delegation, somskulle arbeta mellan kyrkomötena. Till en dylik delegationskulle kyrkomötet för vidare utredning kunna överliimna vissa frågor, somblivit väckta vid ett kyrkomöte men icke hunnit därvid tillräckligt grundligtbehandlas. Det kan även tänkas, att ett dylikt organ skulle få till uppgift attägna förberedande behandling åt motioner, avsedda att väckas vid ett kommandekyrkomöte. Utan att taga ställning till frågan om möjligheten attrealisera sist antydda uppslag, synes mig likväl frågan om en sådan delegationvara av den vikt, att den bör noggrant prövas av de sakkunniga. De sakkunniga motiverade sitt förslag på följande sätt. I direktiven för de .<:akkunnigaanföres, att erfarenheterna visat, att det med kyrkomötets nuvarandearbetsformer vore svårt att medhinna en tillräckligt grundlig behandling av isynnerhet de motionsvis väckta frågorna. Till förbättrande av förhållandenahärutinnan ha direktiven - jämte en minskning av tidsinvervallen mellankyrkomötena och en ökning av kyrkomötets längd - såsom en tänkbar utväg anvisatmöjligheten att giva kyrkomötet rätt att tillsätta ett särskiltberedningsorgan, en kyrkomötets delegation, som skulle arbeta under mellantidenmellan kyrkomötena. De sakkunniga ha funnit detta uppslag vara synnerligenbeaktansvärt. Den påtalade och av erfarenheten bestyrkta svårigheten förkyrkomötet att ägna vid mötet väckta motioner vederbörlig behandling grundarsig icke enbart pä motionernas antal utan även, och kanske framförallt, påderas beskaffenhet. Det ligger i sakens natur, att många motionsvis framfördaförslag äro mycket knapphändigt motiverade. Med den korta tid. som stårutskotten till förfogande för ärendenas beredning, är det icke alltid möjligtför utskotten att förebringa den ytterligare utredning, som kan erfordras.Detta kan föranleda, att ett utskott, även om det finner ett väckt förslag ioch för sig gott, nödgas på grund av dess outredda skick avstyrka bifall tillmotionen. Det är uppenbart, att i en motion, som sålunda avslås utan attärendet blivit tillräckligt grundligt utrett, kunna förefinnas värdefullauppslag, som gå förlorade. Å andra sidan kan inträffa, att vederbörande utskotti ett dylikt fall, trots den bristande utredningen, tillstyrker kyrkomötet attfatta ett positivt beslut i frågan. Om i enlighet därmed en skrivelse i ämnetavlåtes till Kungl. Maj:t. föreligger naturligen en viss risk, att Kungl. Maj:tfinner framställningen icke vara tillräckligt motiverad och därför avslårdensam.ma. Dessa omständigheter kunna minska intresset för kyrkomötets arbeteoch väcka olust att taga initiativ i kyrkliga frågor. 1 detta sammanhang måunderstrykas, att de religionspedagogiska frågorna på ett påfallande sätt trätti bakgrunden i kyrkomötets arbete. De angivna olägenheterna skulle kunna i väsentlig månförebyggas genom tillskapandet av ett sådant utredningsorgan, som i direktivenifrågasatts, och de sakkunniga förorda därför inrättandet av ett dylikt. Dettanya organ, för vilket föreslås benämningen kyrkomötets delegation, börtillsättas vid varje KU1979/80:50 301 kyrkomöte och ha till uppgift att till nästföljandekyrkomöte bereda samt avgiva yttranden och förslag i sådana ärenden, som möteti anledning av väckta motioner överlämnar till delegationen. Denna skall alltsåfungera som ett utredningsorgan beträffande sådana motionsvis väckta frågor,som kyrkomötet finner beaktansvärda men till vilka mötet på grund av bristandeutredning anser sig icke kunna taga slutlig ställning. Delegationensyttranden och förslag i de till delegationen överlämnade ärendena skola avgivasvid nästa kyrkomötes början och sedermera remitteras till vederbörandeutskott, vilka det tillkommer att i vanlig ordning behandla ärendena och däriavgiva betänkanden till kyrkomötet. Den föreslagna anordningen innebär i praktiken en form avuppskov med vissa frågors slutliga avgörande från ett kyrkomöte till ett annat.Genom att kyrkomötets utskott på detta sätt kunna befrias från att i meraomfattande eller invecklade ärenden själva företaga tidsödande utredningarvinner man i första hand, att utskotten få mera tid övrig för behandling avKungl. Maj:ts skrivelser och andra frågor, vilka ej kunna eller börauppskjutas. Men en kanske än mera betydelsefull vinst av den föreslagna anordningenär att initiativ och uppslag, som befunnits värdefulla men tarva en grundligareutredning än den som kan medhinnas inom ett kyrkomötesutskott, kunna så attsäga hållas vid liv till nästa kyrkomöte samt då återkomma i ett mera utrettskick och eventuellt leda till positiva resultat. De sakkunniga ha övervägt, huruvida delegationens uppgiftskulle kunna utvidgas till att gälla jämväl sådana motioner, som vore avseddaatt väckas vid kommande kyrkomöte. borde då meddelas därom, attsådana motioner finge före mötet insändas till delegationen, vilken det skulleåligga att upptaga dem till förberedande behandling, innan de överlämnades tillmötet. En sådan anordning skulle givetvis kunna vara ägnad att befrämjaarbetets fortgång inom kyrkomötesutskotten. De sakkunniga ha emellertid ansettsig icke böra framlägga förslag i angiven riktning. Delegationens uppgift börenligt de sakkunnigas mening principiellt begränsas till sådana frågor, somkyrkomötet överlämnar till delegationen. Den första handläggningen av väcktamotioner bör däremot äga rum inom kyrkomötet självt, vars ställningstagandedärvid bör vara helt obundet. Även ett rent formellt skäl talar mot, att den ifrågasattadelegationen skulle i förväg behandla motioner, avsedda att väckas vidstundande kyrkomöte. Det ankommer nämligen på mötet att avgöra, om en väcktmotion faller inom det kompetensområde, som enligt författningarna ärkyrkomötet tillmätt. En kyrkomötets delegation skulle icke kunna träffa ettdylikt avgörande, såvida den icke konstituerades såsom ett slags förpuppatkyrkomöte. Enligt de sakkunnigas i det föregående uttalade mening bördelegationen emellertid icke erhålla denna karaktär utan uteslutande vara ettrent utredningsorgan. Flertalet remissmyndighetertillstyrkte förslaget. Endast inom kammarkollegiet väcktes kritik. I ettsärskilt yttrande av en ledamot anfördes följande. Delegationens uppgift harvisserligen angivits vara att fungera som ett utredningsorgan beträffandesådana motionsvis väckta frågor som kyrkomötet kunde finna beaktansvärda, mentill vilka mötet på grund av bristande utredning ansett sig icke omedelbartkunna taga ställning. Lämplighetenav ett sådant organ syntes kunna starkt ifrågasättas. KU 1979/80:50 302 kyrkomötet finner ett motionsvis framlagt förslagbeaktansvärt, synes kyrkomötet böra i skrivelse till Kungl. Maj:t begärautredning i ämnet. Det bör nämligen ankomma på Kungl. Maj:t att avgöra om ettuppslag är av den betydelse att utredningsmaskineriet bör igångsättas ellericke. Inrättas delegationen, kan det befaras, att huvuddelen avutredningsarbetet kommer att läggas till statsförvaltningen, som får besvararemisser från delegationen. Maj:t kan nämligen icke gärna vägra att tillmötesgådelegationens önskemål i fråga om remisser till olika myndigheter. I annat fallmåste delegationen förses med ett mer eller mindre permanent kansli, som kanutvecklas till ett utredningsverk för kyrkliga frågor och undandragas Kungl.Maj:ts kontroll. Delegationen skulle också lätt kunna bli ett consistoriumgenerale, ett kyrkans överhuvud vid sidan av Kungl. Departementschefen (se prop.1949:13) anförde beträffande förslaget följande. Jag har tidigare angivit vissa skälsom tala för de sakkunnigas förslag om ett särskilt utredningsorgan med uppgiftatt mellan kyrkomötena bereda vissa frågor. Såsom de sakkunniga framhållitskulle otvivelaktigt ett sådant organ ur olika synpunkter vara till stort gagnför kyrkomötet. Utredningsorganets betydelse för tidsintervallen mellankyrkomötena, sammanträdestidens längd och behandlingen av Kungl. Maj:tsskrivelser till kyrkomötet har jag, såsom antytts, tidigare påpekat. Dessväsentliga betydelse torde emellertid komma att bestå däri, att de hinder somfaktiskt förelegat för kyrkomötet att begagna sig av sin initiativrättundanröjas. Såsom de sakkunniga framhållit är det nämligen med den korta tid,som står kyrkomötet till buds, stundom omöjligt för kyrkomötets utskott atttillräckligt grundligt behandla en motionsledes väckt fråga. Erfarenheten harvisat, att många värdefulla uppslag på grund härav icke kunnat utnyttjas.Antingen har kyrkomötet funnit frågan sä outredd, att erforderlig motiveringför begäran om utredning hos Kungl. Maj:t ej kunnat presteras, eller ock har,därest på knapphändig motivering utredning ändock begärts, kyrkomötetsskrivelse i ämnet ej föranlett någon åtgärd. Jag är därför i likhet medflertalet av de hörda remissmyndigheterna av den uppfattningen, att inrättandetav en utredningsnämnd med de uppgifter, som de sakkunniga skisserat, är ägnatatt effektivisera den viktiga del av kyrkomötets verksamhet, som hänför sigtill behandlingen av motionsledes väckta frågor. Emot en nämnd av förevarande art kunna väl, såsom ocksåskett inom kammarkollegiet, riktas erinringar av principiell art. Särskilt villjag understryka att nämnden avsetts att bliva en permanent, från Kungl. Maj:tskansli fristående utredningsinstitution. Tyngden av dessa erinringar minskasdock om, såsom jag vill förorda, den tid, under vilken nämnden ägersammanträda, göres beroende av Kungl. Tiden bör under allaförhållanden begränsas till att omfatta högst efter det kyrkomötetavslutats men med möjlighet för nämnden att, därest särskilda förhållanden såpåkalla och efter prövning av Kungl. Maj:t, sammanträda förenästa kyrkomöte. Jag förutsätter även, att då fråga uppkommer om utredninggenom statliga myndigheter och ämbetsverk organet hänvänder sig tillvederbörande departementschef och att denne, innan begäran om utredningvillfares, prövar, om syftet med utredningen är av beskaffenhet att böratillgodoses. KU 1979/80:50 303 På grund av vad sålunda anförtsanser jag mig böra tillstyrka inrättandet av ifrågavarande utredningsorgan. Medhänsyn till dess uppgifter synes mig emellertid kyrkomötets utredningsnämndvara en mera adekvat benämning på organet än kyrkomötets delegation. Vad departementschefen uttalatlämnades utan erinran av kyrkomöte och riksdag. KU1979/80:50 304 KyrkoministerBertil kommentar till regeringens kommuniké Jag har med dagens deklarationvelat markera regeringens fasta föresats att hålla debatten kring två mycketviktiga samhällsfrågor levande i avsikt att nå konstruktiva lösningar. För minegen del har jag redan i mitt första offentliga anförande i dessa frågor, den20 redovisat dels min uppfattning i kvinnoprästfrågan somöverensstämmer med det regeringsförslag som vann kyrkomötets gillande, delsden uppfattningen att regeringen skulle ta ställning till en ev. proposition istat-kyrka-frågan efter det att kyrkomötet sagt sitt. Jag använde i dettaanförande uttrycket att "kyrkomötet har en nyckelroll i frågansvidare behandling". Jag har aldrig haft föresatsen att till varje pris gå tillriksdagen med en proposition i huvudfrågan. är emellertid den bedömningen gjord som måste föregåett beslut och resultatet framgår av den givna regeringskommunikén. Jag har haft den fasta föresatsen att förhindra att frågankommer i ett nytt dödläge liknande det som uppstod 1973, detta oavsett hurfrågan skulle komma att behandlas av kyrkomötet. Med dagens beslut behåller regeringen initiativet. Ochfrämst av allt: Frågan hålls levande och kan föras närmare sin lösning. De nuvarande banden mellan stat och kyrka måste upplösas.Statskyrkosystemet är inte förenligt med den liberala idétraditionen eller medden syn på religionsfrihet och föreningsfrihet vi tillämpar här i Sverige.Reformen måste ske i form av ett principbeslut, först därefter kan ev.delreformer övervägas. Delreformer inom bevarat samband är inte en framkomligväg till en fri kyrka. Delreformer innebär att ett antal nya lagar måsteskapas, utöver de 450 som redan finns, lagar som ytterligare binder kyrkan vidstaten. Delreformer innebär också ytterligare privilegier till en redanprivilegierad kyrka. De nu genomförda partiöverläggningarna har också visat attdet inte finns något politiskt underlag för beslut om delreformer inom ramenför bibehållet statskyrkosystem. Jag står fast vid ståndpunkten att stat-kyrka-frågan ärmogen för ett beslut - ytterligare utredningar av principfrågorna krävs inte.Däremot kan det finnas skäl att närmare beakta de detaljfrågor som kompliceratdebatten, t. ex. folkbokföringen och begravningsväsendet liksom frågan omsamvetsklausulen. Det är min bestämda uppfattning att när principfrågan pånytt tas upp till behandling igen, då är det som , stat-kyrka-gruppensriktlinjer som är den relevanta utgångspunkten. Min ståndpunkt beträffande kvinnliga präster ligger ocksåfast. Samvetsklausulen, som underblåst striden inom i mer än 20år. Splittringen inom de kyrkliga och politiska leden hargjort det KU 1979/80:50 305 omöjligtatt nu nå fram till ett samlande förslag, vilket jag beklagar. Det är dock minpersonliga övertygelse att även denna fråga genom regeringens initiativ kommeratt få en i allt godtagbar lösning. 20 1979/80. KU 1979/80:50 306 Utdrag ur kyrkomötes utredningsnämnds preliminärabelänkande med anledning av motioner om kyrkans framtida organisation Jämlikt 14 § tredje stycketkyrkomötesförordningen skall utredningsnämnds verksamhet vara avslutad inomtid som regeringen bestämmer, högst efter kyrkomötets slut; dock ägerregeringen medgiva, att nämnden även sammanträder under högst två månadernärmast före nästföljande kyrkomötes början. Med anledning av detta stadgandeskall utrednings-nämnd så snart kan ske hos regeringen göra framställning ombestämmande av den tid. inom vilken dess verksamhet skall vara avslutad (1 stycket instruktionen för allmänt kyrkomötes utredningsnämnd). 1979 årskyrkomöte avslutades och nämndens konstituerande sammanträdeägde rum . Nämndens ordförande anmälde i skrivelse till regeringenden bl. a. att nämndens arbete beräknades avslutat . Nämndensförsta arbetssammanträde ägde rum . beslöt regeringen att nämndens verksamhetskulle vara avslutad före utgången av . Enligt en samma dagutfärdad regeringskommuniké var motiveringen härför följande: Med anledning av kyrkomötets önskanom utredning av vissa inomkyrk liga frågor konstaterar regeringen att det i första hand är frågorna om kyrkomötets befogenheter och sammansättning och om det kyrkliga valsystemet som kan påkalla ytterligare bearbetning. Vid partiöverläggning arna har--- konstaterats att sådana reformer inom bevarat statskyrkosys tem, som kyrkomötet uttalat sig för, inte är en framkomlig väg. Regeringen vill dock inte motsätta sig kyrkomötets önskan om utredning. I syfte att finna en väg framåt har regeringen därför beslutat att först låta kyrkomötets utredningsnämnd arbeta . Därefter skall utredningsarbetet övertas av en i vanlig ordning tillsatt statlig kommitté som alltså även den får omkring till förfogande. I denna kommitté bör de politiska partierna delta. En utgångspunkt bör vara att man upphäver de övergångsbestämmelser till regeringsform som avser och som grundlagfäster statskyrkosystemet. Nämnden fann sig inte kunna utförasitt av kyrkomötet givna uppdrag inom den sålunda utmätta tiden, i synnerhetsom den sammanföll med sommarsemestrarna. Med åberopande av detta och medhänvisning till att nämndens sekreterare förklarat sig beredd att arbeta åtnämnden endast utanför ordinarie arbetstid anhöll utredningsnämnden i skrivelsetill regeringen att den tid, inom vilken dess verksamhet skullevara avslutad, måtte bestämmas till efter kyrkomötets slut.