yttr · G205KU6 · 1978-12-31 00:00:00 — KU1978/79: 6 y beträffanderiksbankens befogenheter vid tillämpningen av en 1952 ingången överenskommelsemellan och vissa affärsbanker avseende emissionskontroll har beslutat beredakonstitutionsutskottet tillfälle att yttra sig beträffande den vidfinansutskottets granskning av fullmäktiges i protokoll för år 1978uppkomna frågan, huruvida överskridit sina befogenheter genom attutfärda crkulär rörande placering av likvida medel i samband medemiltering av obligations- och förlagslån. Tillbesvarande av -finansutskottets framställning får konstitutionsutskottetanföra följande.- Ilagen (1974: 922) om kredilpolitiska medel ges bestämmelser om bl. Härmed avses enligt 17 § att obligationer, förlagsbeviseller andra för den allmänna rörelsen avsedda skuldebrev ej får utan tillståndav utges av annan än och att andra skuldebrev, somej avser inlåning på räkning från allmänheten, ej får utan sådant tillståndutges av kreditinstitut. Enligt 18 § anger vilka slag av värdepappersom ej får utges utan tillstånd enligt 17 § och från vilken tidpunktemissionskontrollen gäller. Lagenom kreditpolitiska medel är en s. k. fullmaktslag med tidsbegränsad giltighet.Den gäller t. o. m. utgången av 1981. För att den skall sättas itillämpning fordras en särskild framställning från riksbanksfullmäktige tillregeringen. Tillämpningen kan begränsas till användningen av visstkreditpolitiskt medel. Om regeringen har förordnat om kreditpolitiskt medel,får meddela de föreskrifter som behövs för användningen av sådantmedel (5 §). Lagen har inte varit i tillämpning såvitt gälleremissionskontroll. I stället gäller i detta hänseende alltjämt enöverenskommelse mellan och de i emissionsverksamheten deltagandeaffärsbankerna som ingicks 1952. Iett cirkulär från till "emittentbankerna" den 7 november1977 förklarade sig anse att som "allmän norm" borde gällaatt företag/koncern som avsåg att ta upp obligations- eller förlagslån bordeha högst av sina i placerade likvida medel i annan form änbankinsättningar och därmed likställda placeringar. framhöll icirkuläret att banken med hänvisning till kapital- ochkreditmarknaden hävdat att företag som får till- 1 1978/79. KU 1978/79: 6 y 2 gångtill den svenska obligationsmarknaden i huvudsak borde ha sina likvida medelplacerade som inlåning i bank och inte som andra kortfristiga placeringar avolika slag. Avslutningsvis förklarade sig vara medveten om attåtskilliga problem kunde uppstå vid tillämpningen samt att det i vissa fallkunde vara motiverat att ta hänsyn till speciella omständigheter och till följddärav jämka den angivna uppåt. Iskrivelse till riksbanksfullmäktige hemställde att den ifrågavarande slculle upphävas. var olämplig från ekonomiska utgångspunkter.Industriförbundet pekade vidare på att professorn i offentlig rätt OleWesterberg i ett på förbundets begäran avgivet utlåtande kommit tillslutsatsen att innebar ett befogenhetsöverskridande, eftersom den intehade stöd i lagen om kreditpolitiska medel och därför stred mot grundlagen. Riksbanksfullmäktige,som behandlade skrivelse vid ett sammanträde den 17 augusti1978, beslöt att skrivelsen inte skulle föranleda någon åtgärd från fullmäktigessida. En ledamot var skiljaktig och fann att ifrågavarande norm borde upphävassåsom inte lagligen grundad. Uskottet,vars yttrande endast avser grundlagsenligheten av ifrågavarande"norm", gör följande bedömning. Somframgår av det föregående infördes emissionskontroll genom enöverenskommelse mellan och de i emissionsverksamheten deltagandeaffärsbankerna. I enlighet med denna överenskommelse inhämtas riksbankensgodkännande för emissioner av obligations- och förlagslån. Som anfördes ipropositionen (1974: 168) med förslag till lag om kreditpolitiska medel fårriksbanken härigenom inflytande över både lånevillkor och lånevolym. Enligtpropositionen hade emissionskontrollen i huvudsak haft att fylla två funktioner.Kontrollen hade dels inneburit en reglering av räntan och andraemissionsvillkor, dels haft en resursfördelande funktion genom att vara avseddatt tillgodose av statsmakterna prioriterade önskemål såsom bostadsfinansieringoch statsupplåning. I propositionen förordades att den dittills användametoden med samråd och överenskommelser mellan och kreditinstitutenäven fortsättningsvis i första hand skulle prövas i fråga om emissionskontroll.Redan lagens existens förutsattes ge större möjligheter att viddiskussionerna med kreditinrättningarna hävda de allmänna kreditpolitiskaintressena. återgivna uttalanden föranledde inte några erinringar vidriksdagsbehandlingen. Detförhållandet att emissionskontroll grundat sig på enöverenskommelse och inte på lag innebär enligt utskottets mening att de villkorriksbanken tillämpar vid utövandet av denna kontroll inte i grundlagens meningkan betraktas som normgivning. KU 1978/79: 6 y 3 såledesinte genom den angivna "" anses ha överskridit sinagrundlagsenliga befogenheter. Utskottetvill tillägga att de i det föregående återgivna uttalandena omöverenskommelsens innebörd närmast ger vid handen att man från statsmakternassida ansett det vara uppgift att vid den emissionskontroll somföljer av överenskommelsen med emittentbankerna hävda kreditpolitiskaintressen av skilda slag. Slutligenvill utskottet erinra om att reglerna om emissionskontroll i lagen omkreditpolitiska medel kan sättas i tillämpning på initiativ avriksbanksfullmäktige. äger i så fall med stöd av delegationsregelni 5 § föreskriva villkor med avseende på lagens tillämpning. Närvarande:Karl (), (), (), ()*,(), (), (), (),(), (), (), (),()*, () och ()*. *Ej närvarande vid justeringen. avAnders och (båda m), vilka ansett att utskottets yttrandefrån och med det stycke som börjar "Som framgår" till och medyttrandets slut bort ha följande lydelse: Som framgår av det föregående infördesemissionskontroll genom en överenskommelse mellan och de iemissionsverksamheten deltagande affärsbankerna. Överenskommelsen kom tillskriftligt uttryck i skrivelser från till Svenska bankföreningenoch flera kreditinrättningar. Därvid förbehöll sig beträffandeemissioner av andra än statliga obligationslån rätt att pröva lånevillkorensamt att avgöra tidpunkt och turordning för lånen. Detsätt på vilket formulerade överenskommelsen visar enligt utskottetsmening att man inte ansett att emissionskonrollen skulle geriksbanken rätt att för en obligationsemission föreskriva villkor som intedirekt var knutna till det aktuella lånet. Även om utvecklingen medfört attkreditpolitiken blivit mera komplicerad, kan detta dock enligt utskottetsmening inte tillåta riks- KU 1978/79: 6 y 4 bankenatt mot bakgrund av sin särskilda ställning utvidga sina maktbefogenhetergentemot tredje man, dvs. emissionsföretagen, till områden som inte alls liggerinom ramen för överenskommelsen. Så har, såvitt utskottet kan finna, skett iförevarande fall. Den 20/80-procentsregel som enligt cirkulärettillämpar har uppenbarligen inte något direkt samband med emissionsfrågan. Eftersomdet ifrågavarande villkoret får anses sakna stöd i överenskommelsemed bankerna kan det enligt utskottets mening godtas endast under förutsättningatt det kan hänföras till sådana föreskrifter som enligt 5 § lagenom kreditpolitiska medel har rätt att utfärda. I denna paragraf ges riksbankenbemyndigande att meddela de föreskrifter som behövs för användningen av ettkreditpolitiskt medel. Denomständigheten att bemyndigandet var allmänt hållet föranledde särskildaöverväganden i propositionen till lagen om kreditpolitiska medel (1974: 168)angående frågan om bemyndigandet stod i överensstämmelse med 8 kap. 3 §regeringsformen. Mot bakgrund av ett uttalande i grundlagspropositionen (1973:90 s. 209) att beträffande bemyndiganden på näringsrättens områdeborde mera preciserat ange de ramar inom vilka regeringen skulle få röra sigframhölls i propositionen till lagen om kreditpolitiska medel att dekreditpolitiska bemyndigandena "endast avser vissa preciserade typer avregleringar", att för varje kreditpolitiskt medel ges "grundlägganderegler om innebörden och utformningen av medlet" samt att fårutfärda "enbart kompletterande föreskrifter". Nuciterade uttalanden måste sättas i samband med innehållet i övrigt iförarbetena till kreditpolitiska lagstiftning. I det senare hänseendetfinns inte något uttalande som ger anledning till antagande att man tänkt sigmöjligheten av att föreskrifter om likviditetsplacering skulle kunna innefattasi bemyndigandet till . Även om ett sådant kreditpolitiskt styrmedelinte var aktuellt vid lagstiftningens tillkomst, kan man enligt utskottetsmening inte utan lagändring utvidga lagstiftningens syfte allteftersom behov avnya styrmedel tillkommer. Motbakgrund av det anförda anser utskottet att 20/80-procentsregelinte haft stöd i lagen om kreditpolitiska medel. Med hänsyn till vad som i detföregående anförts om att överenskommelsen med kreditinrättningarna inte kan geriksbanken en mera vidsträckt rätt än lagen om kreditpolitiska medel finnerutskottet att överskridit sina befogenheter i berört hänseende tillskada för de av överenskommelsen berörda företagen.