prot · G209102 · 1978-12-31 00:00:00 — Ettandra observandum man kan göra om svensk utrikespolitik är atl den präglas avstor enighet. Detta har ytteriigare manifesterats i dagens debatt. Detär också glädjande att kunna konstatera att ingen av de tre regeringar somfunnits på något sätt har avvikit från degrundläggande principerna i svensk utrikespolitik. Närvi vänder blicken längre utåt och ser på den världspolitiska situationen visardet sig atl vi i stora delar av världen tyvärr inte kan finna enighet,förståelse eller tolerans. Ländernas egna tal i internationella sammanhangpräglas visserligen av stor fredsvänlighet, men som i Stockholmhar sagt tidigare är resultaten ofta magra. Elt tal i exempelvisnedrustningsdebatterna i består av trehuvuddelar. Först kommer en målande beskrivning av vapnens förfärlighet och defruktansvärda summor allt detta kostar, hur mycket man skulle kunna göra omdessa pengar användes på ett förnuftigare sätt. Den andra delen beslår ofta aven högstämd förklaring om hur fredsvänligt det egna landet är. Del finnsknappast någon måtta på hur mycket man vill göra för fredens sak. Den tredjedelen består av en mängd ursäkter för att man själv inte nedrustar utan istället ständigt ökar sin vapenarsenal. Någotsom gör fredsförhandlingarna så mycket svårare är att åtskilliga ländervisseriigen har förslag om hur fredsarbetet skall bedrivas men att det sällangår att sammanjämka dessa förslag. Resultatet blir så ingenting eller möjligenen urvattnad resolution som inte förpliktigar lill någonting. Skulden för alladessa misslyckanden måste till största delen läggas på stormakterna, och dethar också framhållits av svenska delegater t. ex. vid nedrustningsförhandlingarnai . I ett tal under nedrustnings-debatten i FNframhöll en av de förutvarande presidenterna i FN, från Sri Länka,just de många vackra talen och de otaliga resolutionerna, som dock ledde tillså litet. Detär att observera alt man knappast kommit fram till någranedrustningsresultat, utan debatten stannar vid att röra sig om begränsning avrustningarna. Man skulle alltså möjligen kunna stoppa vid den nivå som man nuhar, men att verkligen åstadkomma en nedrustning är del inte tal om. Med vad jagnu sagt har jag inte underkänt som instrument förmellanfolkligt samarbete utan mera medlemsstaternas och då i synnerhetstormakternas svaga vilja att nå verkliga resultat. Enighet föreligger om så mycket som har sagts i regeringens deklarationi denna debatt, att det bara är några få avsnitt som jag egentligen vill göranågra kommentarer lill. I regeringsdeklarationen har utrikesministern berörtmiljöproblemen i internationellt perspektiv, och det är en av de viktigaste ochmest angelägna frågor som föreligger just . Till detta vill jag också läggafrågan om hushållning med världens resurser. Det är uppenbart att det krävs enrad av åtgärder för att hejda resursslöseriet. Vi vet att väridens resurserinom många områden är begränsade, och det gäller atl skapa en tillvaro där vibrukar utan att förbruka. Centerpartiethar krävt att en nationell hushållningsplan för våra naturresurserutarbetas. Det är ett krav som irepartiregeringen tog fasta på då man tillsattenatur- och resursutredningen. En övergripande plan för hushållning mednaturresurser borde enligt vår mening också utarbetas på det internationellaplanet och ligga till grund för i deras biståndsarbete och ocksåutgöra handlingslinjer för enskilda länder. Det är också angeläget att det iinternationella sammanhang sker en forskning kring och utveckling avresurssnåla tekniker. Den bör föreslå att FN tar initiativtill att utarbeta en hushållningsplan för naturresurserna i världen. Jagvill också framhålla att vi behöver ytteriigare kunskap och bättre beredskapinför framtiden. Därför måste vi gå vidare och kartlägga bristerna i vårt sättatt hantera naturen och resurserna. Då får vi ett bättre underlag i denövergripande planeringen av framtidens samhälle. borta initiativ tillett internationellt ekologiskt forskningsinstitut. Ett sådant institutcentram,som gärna kan ha det internationella fredsforskningsinstitutet somförebild, skulle kunna ge viktiga bidrag till kunskapen om resurssituationen,miljöpåverkan av olika verksamheter och processer samt kartlägga möjligahandlingsvägar för framtiden. Enighetföreligger om den svenska utrikespolitikens grundprinciper. Dock föreligger detinte enighet inom vårt land om ett av de stora riskmomenten i världensfredspolitik, nämligen om kärnkraften. Användningenav kärnkraften för s. k. fredliga ändamål bereder vägen för produktion avkärnvapen. Ju mera kärnkraften används och breder ut sig, desto större blir ocksårisken för all allt flera länder kommer att vara i besittning av kärnvapen medalla de hot mot freden som det innebär. Den nuvarande svenska regeringenfortsätter marschen in i kärnkraftssamhället. Vid energibeslutet 1975deklarerade att det skulle vara högst elva reaktorer. Däreftermedverkade till att upplösa irepartiregeringen genom att intestanna vid tio. accepterar regeringen tolv reaktorer. skall sluta isin kärnkraftsiver? Omfolkpartiet, och också andra kärnkraflsivrare, fortsätter marschen in i kärnkraftssamhället,kan detta utöver andra olägenheter också medföra svårigheter för fredsarbetet.Om t. ex. svensk kärnkraftsinduslri söker sig ut på den internationellamarknaden och därmed sprider kärnkraften ytteriigare så ökar också risken föratt kärnvapnen kommer i händerna på allt flera. Dethar hänt att produktionen av varor som i och för sig varit avseddaför fredligt bruk indirekt kunnai användas för stridsändamål. Detta är i högstagrad fallet med kärnkraften. S. k. fredlig användning av kärnkraft kan starktmedverka till att kärnvapnen får en vidsträckt spridning. Inom den tid som är anslagen till varje talare i denna debatt skall jagockså ägna åt det handelspolitiska avsnittet, som presenterats avhandelsministern. Det är ju mycket glädjande, vilket handelsministern påpekade,att handelsbalansen förbättrades kraftigt . Förutsättningarna förden svenska exporten hade ju under den senaste liden av Palmeregeringenförsämrats kraftigt. Kostnadsökningarna på svenska varor hade varit ca 40 96,och detta hade orsakat att mist mycket av de marknadsandelar som vitidigare haft. Grunden till förbättringen både av ekonomi i allmänhetoch av handelsbalansen lades av Fälldinregeringen genom de beslut som fattades1977. Detvar framför allt omläggningen av valutapolitiken - devalveringarna ochaugusti 1977 och inte minst utträdet ur valutaormen - som åstadkomförbättringarna. Också beslutet att hålla kostnadsbelastningen i näringslivet iform av arbetsgivaravgifter och socialförsäkringsavgifter oförändrad varbetydelsefullt. Därigenom förbättrades den svenska konkurrenskraften,som dämpningen av efterfrågan inom landet skapade incitament förföretagen att öka sina exportansträngningar. Riksbankensstrama bestämmelser mot alltför stora konsumentköp bidrog likaså. Ett mycketviktigt bidrag till förstärkning av konkurrenskraften gavs också av detansvarsfulla avtal som träffades på den privata arbeismarknaden för1978 och 1979. Näringslivet bereddes kreditmöjligheter, så att företagenegentligen inte har haft några svårigheter i den vägen, I detta sammanhangskulle del vara intressant att veta om socialdemokraterna fortfarandeframhärdar i påståendet att devalveringen och utträdet ur valutaormen var enfelaktig politik. Atlförbättra handelsbalansen var ett av trepartiregeringens främsta strävanden,och det är glädjande att kunna konstatera att ett underskott i utbytet av varorpå 4,5 miljarder förbyttes i ett överskott på 6,5 miljarder 1978.Förbättringen av exporten började ochfortsatte sedan, sä att ökningen uppgick till intemindre än 12 96. Av preliminära rapport om national-budgeten1979 framgår att marknadsandelsvinsterna och spelade en avgörande roll för exportökningen. Oavsettvilka meningar vi har om svensk ekonomi så är det nödvändigt att satsa påexporten. Under den socialdemokratiska regeringen upplånade vårt land mellan 20 och 25miljarder kronor utomlands, och tyvärr har den svenska ekonomin varit sådan attvi har tvingats fortsätta upplåningen. Givetvis är en sådan upplåning intemöjlig att fortsätta med, utan vi måste i stället sträva efter att få balans iden svenska ekonomin. Avde åtgärder som måste vidtagas bör nämnas au det blir nödvändigt att även ifortsättningen föra en stram valutapolitik. Regeringens budgetförslag ärunderbalanserat med 45 miljarder. De pengar som därigenom strömmar ut lillsvenska folket kan absolut inte i större utsträckning få användas tillkonsumtionskrediler. Det är produktionen som bör gynnas och i synnerhet denproduktion som är avsedd för export. måste vi bevaka att det svenskakostnadsläget inte blir för högt i förhållande till andra länder. Man måstebeakta att pålagor på svensk företagsamhet som snedvrider konkurrensengentemot andra länder inte får förekomma. En sådan skatt som mervärdeskatten ärju konkurrensneutral, den uttages både på svenska och importerade varor, medandäremot arbetsgivaravgifter o. d., i vilken form de än presenteras, endastdrabbar de svenska producenterna. En betydande liberalisering av handeln harförekommit under de senare decennierna. Det är sannolikt att haftfördelar av denna liberalisering. Med vårt lands avsevärda export är delviktigt att vi verkligen kan få avsättning för våra produkter. Det kan i vissa lägenvara riktigt atl genom protektionistiska åtgärder skydda svensk produktion, mendet får ske med försiktighet så att vi inte möts av liknande och kanske ändåhårdare åtgärder från våra köpare. Jag vill dock understryka atlberedskapssynpunkter måste beaktas även när vi behandlar de svenskahandelsfrågorna. Ivår handelspolitiska debatt måste vi böja oss för fakta. Mer än två tredjedelarav den svenska handeln sker med . Det har sagts vid många tillfällen-också av den svenska handeln borde inriktas på andraländer, i synnerhet de socialistiska länderna, och att vi skall utvidga vårhandel med de länderna. Ja, gärna det, men eftersom handeln med hela östblocketinte representerar mer än 5-6 96 av den svenska handeln, går det inte atl helthastigt utöka den - om det alls går. Del är Sverigedeklarerade att handeln med östblocksländerna bör öka. Östblocksländerna haremellertid dåliga möjligheter att hävda sig i väridshandeln. Därför är detförklarligt att inte heller har lyckats öka sin handel nämnvärt åt dethållet. Jag vill sluta mitt anförande med att säga atl den handelspolitik somgrundlades under Fälldinregeringen bör fortsätta. Följer vi dessa riktlinjer,bör vårt handelsutbyte med andra länder också i fortsättningen kunna utvecklasi en gynnsam riktning. Andrevice talmannen tillkännagav att anslag utfärdats om sammanträdets fortsättandekl. Efter att ha hört de senaste anförandena, av i Stockholmoch , vill jag gärna bekräfta atl den enighet som jag kundekonstatera föreligger mellan de fyra stora partierna står sig. Det är bara påett par punkter som jag vill göra några kommentarer. talade om sambandet mellan fred och social rättvisa, och talade om att ur nöd och svält uppstår våld. Jag håller gärnamed om att det finns ett samband mellan fred och social rättvisa. Vi kan se atti många länder där den sociala rättvisan har trampats under fötterna är ocksåsamhällsfreden i fara. Jagkan också, tyckerjag, på mycket lång sikt se risker för freden i världen pågrund av att somliga länder lever i överflöd, medan andra länder lever i nöd.Det innefattar otvivelaktigt risker på lång sikt. Men jag tror att det vorealltför optimistiskt att våga hävda att bara därför att levnadsstandardenstiger, bara därför att större resurser är tillgängliga i något land, skullerisken för våld där vara mindre. Tvärtom är det väl så, att vi harsett hur även mycket rika stater har blivit mycket krigiska stater. Fastänjag således är helt och hållet överens med både och vad de sade om behovet av social rättvisa för åstadkommande av fred mellanstater, tror jag inte att vi får vara alltför optimistiska och tro att enbättre social rättvisa nödvändigtvis garanterar freden i världen. För detbehövs det nämligen många fler åtgärder. Jag är också övertygad om att de harsamma uppfattning som jag. Låtmig sedan till kommentar, framför allt omkärnkraftsanvändningen, säga att vi vid den fredliga användningen av kärnkraftgivetvis också uppmärksammar dess eventuella samband med kärnvapen. För attförhindra att den fredliga användningen av kärnkraft skall leda till förvärv avkärnvapen har anslutit sig till icke-spridningsav-talel, och vi villmed alla medel främja också andra parters anslutning till detta. Inom ramen föravtalet etableras under internationella atomenergiorganet kontroller av olikatransaktioner och användning av kärnkraft. Det är således ett viktigt avtal. Vihar även andra internationella överenskommelser, som alla syftar till attförhindra atl en fredlig användning av kärnkraft skulle kunna leda till förvärvav kärnvapen. tillämpar dem i sitt internationella uppträdande. Jagförde i deklarationen också in ett nytt element, som jag tror är viktigt,nämligen att det inte räcker att förhindra alt det fredliga utnyttjandet avkärnkraft leder till kärnvapenförvärv utan att vi också behöver ha gemensammainternationella normer för att förhindra att användningen av fredlig kärnkraftleder till risker för säkerhet och hälsa. Vi behöver säkerhetsnormer förhanteringen av kärnkraftsverk och inte minst för hanteringen av avfallet.Regeringen har tagit upp den frågan på internationell nivå, och vi kommer attfortsätta att driva den. Det räcker ju inte med att bara förvarar sittavfall på etl betryggande sätt, utan vi vill naturiigtvis att även andra ländersom har kärnkraft - , eller vilka länder det än må vara-gör det. Ensista kommentar till anförande. Han sade attfolkpartiregeringen fortsätter marschen in i kärnkraftssamhället. Jag tror attdet är en total missuppfattning. Den energiproposition som läggs fram innebärprecis tvärtom att vi sätter stopp för marschen in i kärnkraftssam- Nr 102 hället vid tolv reaktorer. Det är den väsentliga innebörden avpropositionen. den och det innebär alltså inte någon fortsatt marsch. Förste vice talmannenTORSTEN () kort genmäle: Jag uppskattar givetvis regeringens strävan att få internationella normeri fråga om säkerheten. Det är bara det att jag är mycket pessimistisk införmöjligheterna att över huvud taget uppnå sådana resultat atl det kan upprättasnågra normer. Det står i regeringsdeklarationen: "Opinionen i ochflera andra länder har med rätta krävt garantier för att avfallslagring,utsläpp, fysiskt skydd av klyvbart material m. m. skall vara sådant att fulltrygghet mot skador finns både nu och ." Hur är det med avfallslagringen? Vi har fått vetaatl amerikanska forskare anser att den frågan inte är löst. Hur är det medutsläppen? Företrädare för fiskare har gjort uppvaktningar och sagtatt kärnkraftverken förstör för dem. I fråga om det fysiska skyddet motklyvbart material har vi fått veta att fem kärnkraftverk på den amerikanskavästkusten måste stängas därför att de inte är säkra. Vi får rapport efterrapport av det slaget, men ändå skall vi här i gå vidare. Detär bra om stoppar vid tolv aggregat. stoppade vid elvaså sent som men är berett att acceptera tolv. Det ärklart att detta gör att man blir undrande, men jag noterar med tacksamhetutrikesministerns deklaration och avvaktar med spänning framtiden och hoppasatt man nu verkligen stoppar vid tolv. Icke-spridningsavtaletär naturiigtvis en god sak, om det nu står sig i en kritisk situation - dettakan ingen nu avgöra. När det gäller andra avtal har två stora länder, ochFrankrike, inte accepterat avtalet om testförbud. Därför blir osäkerheten stor.Det kan också tänkas att fler länder kan få atomvapen genom att den fredligaanvändningen av kärnkraft sprids mer och mer. Det kan även gälla länder sominte respekterar internationella överenskommelser på samma sätt som denuvarande kärnvapeniänderna gör. Min oro har därför tyvärr inte stillats av vadutrikesministern sade. Efter den handelspolitiska deklaration som handelsministern avgivit ärdel rimligt all debatten åtminstone i en vända handlar om sådana frågor, ochjag tänkte ta upp just några handelspolitiska problem. Denekonomiska välfärden skulle vara mycket mindre om det under efterkrigstideninte kunnat ske en långtgående frigörelse av världshandeln. Detta börunderstrykas eftersom det numera i debatten ibland visas bristande förståelseför den stora betydelse som en fri handel har. Utrikeshandelntillåter varje land att tillverka sådana varor som man är bäst på att göra ochsedan importera sådant som det är dyrt att tillverka själv. Dennaarbetsfördelning ger stora vinster. Utrikeshandeln gör det också möjligt attsänka kostnaderna genom långa tillverkningsserier. En fördel däratöver är atthård konkurrens mellan företagen på väridsmarknaden ökar effektiviteten och gerkonsumenterna mer för pengarna. Priserna blir lägre. Konkurrensen driver ocksåpå det sökande efter förbättringar av metoder och produkter som tillsammansutgör ekonomisk tillväxt. Dehär fördelarna är särskilt påtagliga försmå, högt industrialiserade länder somSverige. För dem är möjligheler till specialisering och lill långa serierviktigare än för de stora länderna med omfattande hemmamarknader. För småländer tillkommer också fördelar genom de fasta regler inom väridshandeln somkunnat framförhandlas . Stora länder skulle genom sintyngd kunna buffla sig fram utan sådana regler, men för de små länderna skulleosäkerheten om vad en handelspartner tar sig till skapa en otrygghet som skulleförsvåra risklagande och nyinvesteringar. Att respekten för de här reglernavidmakthålls är viktigt för , särskilt i ett läge där vi behöver ha etlexportöverskott. Och det behöver vi för att kunna betala andra utgifter, t. ex.turism i utlandet. I en värid där fri handel inte tillåts råda sneglar ländernapå hur handeln med var och en av deras handelspartners balanserar, och det blirsvårare att få till stånd ett behövligt handelsöver-skolt. Avdessa skäl har vi ett intresse av alt försöka vidareutveckla den fria handelnoch själva iaktta de regler den bygger på. Av samma skäl måste vi också med oroiaktta de tendenser som flnns i väridsekonomin att på olika sätt begränsaden fria handeln. Underflera år har ansträngningar pågått i den internationella handelsorganisationenGATT att motverka protektionism och i stället ta ytteriigare steg i riktningmot en frigörelse av handeln. Stora rubriker i dagspressen har inte de härförhandlingarna skapat, men de är viktiga och det är förträffligt att de ,synes gå i lås. Väsentliga tullsänkningar bör därmed kunna uppnås. Eftersomtullarna redan tidigare steg för steg har sänkts, har siktet i de här förhandlingarnainställts också på att försöka disciplinera och begränsa den långa raden avandra handelshinder än tullar och kvoter, dvs. de s. k. ickelariffära, men likaskadliga, handelshindren. Ett exempel på sådana handelshinder ärindustrisubventioner. Att begränsa de icke-tariffära handelshindren har tettsig som än mera betydelsefullt då de blivit mera framträdande, inte bararelativt, utan också absolut. Just dessa metoder har tillgripits när andraländer, försökt begränsa konkurrensen utifrån. Manhar tillgripit sådana icke-tariffära handelshinder eftersom del för dem intefunnits lika fasta begränsningsregler som för tullar och kvoter. Sådana reglerhar saknats delvis därför atl dessa handelshinder tidigare inte har varit såframträdande, men framför allt därför att regler är svåra att formulera ochsvåra att övervaka. Just detta innebär atl del kan bli svårt att förhindra enny protektionism i den här formen när frestelserna är stora för olika länderatt i beträngda lägen söka kortsiktiga lösningar, även om dessa lösningarmycket snabbt skadar inte bara andra länder utan även det egna landet. För attförhindra att den fria handel som är grunden för efterkrigstidens välståndsutvecklinginte urholkas på denna smygväg, är del angeläget att se till attförhandlingsrundan i också i dessa avseenden avsätter praktiska resultat.Annars riskerar den att till en del bli en pappersprodukt som utlöser besvikelse och skada. Parallellt med att vi bidrar till att stärka GATT-samarbeiel bör vi slåvakt om och vidareutveckla det ekonomiska samarbetet inom . Med EFTA-och har vi - som vi påminns om i debatten - två tredjedelar av vårutrikeshandel. Att se till alt åtminstone de europeiska handelsförbindelsernainte skadas av några protektionistiska tendenser är en i dagens läge betydelsefull,om än defensiv, uppgift. Att gå därutöver och förbättra förutsättningarna fördenna handel är ett viktigt led i en offensiv ekonomisk politik. Undertrepartiregeringens tid inleddes medvetna ansträngningar att förbättraförbindelserna med EG. Det är glädjande att se att dessa ansträngningar kröntsmed framgång även i då det protektionistiska trycket varit starkt. Detfinns flera anledningar till all man milt uppe i försöken att ytterligarefrigöra handeln kan se så många ansatser till atl röra sig åt det andra hålletoch införa olika typer av handelshinder. Elt skäl är de struklursvårigheter somgjort sig gällande i många industriländer. Dessa sirukturkriser har sittursprung i att omställningar är nödvändiga i en dynamisk världsekonomi. Alla villha frakterna av en dynamisk utveckling, eftersom endast en sådan dynamik kan geekonomiska förbättringar. Man vill dock numera ogärna acceptera depåfrestningar som tillväxten oundvikligen är förknippad med i form av krav påomställningar. Men att inte godta omställningar är att inrikta sig påstillastående, stagnation. Närekonomisk tillväxt likväl äger rum i andra länder ställs man inte desto mindreinför krav på omställningar. Nya konkurrenter gör sig gällande och hotar bådede egna exportnäringarna och hemmamarknadsindustrierna. Försöker man likvälundvika anpassningar blir det inte längre fråga om stagnation utan omtillbakagång. Ett växande antal tidigare lönsamma näringar övergår till att blikrisbranscher, belastningar på folkhushållet. Desnabbast växande länderna är f. n. en grupp som är i färd med enkraftfull industrialisering. På flera sektorer erbjuder dessa nya industriländeren skarp konkurrens gentemot de redan etablerade industriländerna. Destruktursvårigheter som blivit följden har gett upphov till mångahandelshindrande skyddsåtgärder och krav på ännu fler. Men de protektionistiskaargument som används för att motivera dessa ingrepp är svaga. Det sägs alt viinte kan klara konkurrensen med så utpräglade "låglöneländer". Men Sverigehar i själva verket ett stort exportöverskott gentemot dessa länder. Dettaexportöverskott har t. o. m. vuxit . Det går således attkonkurrera framgångsrikt t.o. m. på de här ländernas egna hemmamarknader. Attvi barett exportöverskott innebär också att vi snarare har tjänat än förloratarbetstillfällen genom handel med dessa länder. Det förhällandet att vi kanköpa billiga produkter från dessa lågprisländer, som de ibland kallas, bordesjälvfallet även det ses som en fördel. Jagvill så starkt understryka dessa förhållanden, eftersom det fenomen som de nyaindustriländerna utgör kommer att få en ökad betydelse på väridsmarknaden ocheftersom det är så viktigt alt förstå innebörden i vad som händer. konkurrent är en ny kund. Det är en ny kund därför atl de exportinkomsterden nya konkurrenten förtjänar används till import. Men den nya konkurrentenblir en ny kund för under den vikliga förutsättningen alt vi lyckas iomställningen i vår egen ekonomi och tillverkar varor som efterfrågas på dessanya, snabbt växande marknader. Detär därför viktigt för oss att driva en näringspolitik och en ekonomisk politiksom inte inriktas på att så att säga konservera den beståendeindustristrukturen. En sådan politik är dömd att misslyckas. Den räddar inga jobb.Det är därför som vi moderater vill ha en skattepolitik som gör det lönande attarbeta och utveckla företag och satsa . Vi vill ha en utbildning avhög kvalitet, som måste vara grunden för den forskning och produktutvecklingsom aren förutsättning för en konkurrenskraftig tillverkning.