prot · G20956 · 1978-12-31 00:00:00 — Tänka sig alt man ute i primärkommunerna skulle låla devanliga människorna få vara med och bestämma om de föredrar en oförändrad skattoch ett lägre serviceutbud eller en skaltehöjning för att exempelvis finansieraen simhall. Jag är övertygad om alt de beslutande ute i primärkommunernaskulle, på ett annat sätt än , ta sig mer än en funderare innan de föreslogen skattehöjning om de visste att deras förslag skulle bli föremål förinvånarnas direkia ställningslagande. Blotta vetskapen aU del fanns enmöjlighel alt deras förslag skulle kunna falla i en folkomröstning medåtföljande prestigeföriust trorjag ganska snabbt skulle verka dämpande påexpansionsplanerna. Jagär fullt medveten om att förslaget är drastiskt, men expansionen på delkommunala området, åriigen , måste stoppas upp. Det ärgott och väl alt en överenskommelse träffals mellan staten å ena sidan ochLandstingsförbundet och å den andra om att och1980dämpa tillväxten lill . Även denna lägre tillväxt äremellertidför stor för all klara med oförändrad skatt utan ganska omfattande statsbidrag.Dessulom finns det ingen garanti för alt kommunerna och landstingen följerrekommendationerna. Förbunden harju ingen som helst beslutanderätt över denenskilda kommunen. Meddet sagda, herr talman, harjag ånyo velat fästa uppmärksamheien på detutomordentligt betydelsefulla att vi här i noga väger varje reform,som vi beslutar om, mot de ökade kommunala kosinader som ofta följer i spåren. Denekonomiska politiken m. m. Underdetla anförande övertog förste vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. Bostadspolitiken och sysselsätlningen ärju två var för sig belydandedelar i vår ekonomi som jag i mitl anförande här helt kommer att uppehålla migvid. Vidupprepade tillfällen har jag påpekat alt den borgerliga trepartiregeringenvalde alt forma sin bostadspolitik och den del av sysselsättningspolitiken somdirekl berör byggsektorn i vår ekonomi utan spår av vilja lill Denekonomiska politiken m. m. samrådoch samförstånd med de fackliga organisationerna. Gång efter annan nonchalerademan på ett rätt utmanande sätt varningar och förslag från bl. a. landelsbyggnadsarbelare. Vad man trodde sig vinna med detla är för mig en gåta.Resultatet av de borgerliga insaiserna inom bostadsförsörjningen ärju alllannat än uppmuntrande. Detsamma gäller sysselsätlningen för de anställda inombyggnads- och byggnadsmalerialinduslrierna. Någon ändrad aUilyd på denna punkthar inte regeringsskiftet inneburit. betänkande skriver nu utskottsmajoriteten bl. a. följande ombostadsbyggandet; "Detfinns emellertid anledning erinra om att utrymmet för en snabb expansion pådetta område är relativt begränsat. Vid sidan av nybyggnationen tarreparationsverksamhelen och invesleringarna i energisparåtgärder betydandearbetskraftsresurser i anspråk. Enligt några länsarbetsnämnders bedömningar kanbrist på arbetskraft göra sig gällande , bl. a. i Stockholmslän." Vadutskottsmajoriteten här har anfört innebär alltså att vi inte kan bygga merdärför att del är brist på arbetskraft. Förstår inte de borgeriigautskottsledamölerna hur utmanande denna silualionsbeskrivning är? Man åberopararbetskraftstillgången som ett expansionshinder i ett läge då ellerca 13 000 byggnadsarbetare framför sig har en vinter av arbetslöshet - dettaenligt länsarbetsnämndernas bedömningar. Byggnadsarbetareförbundeträknar med atl arbetslösheten bland medlemmarna kommer atl tesig på ungefär följande sätt: i , i , iGävleborg , i Jämdand likaledes 16 96, i 15 96, i , i 13 96 - för att nu ta den aktuella bedömningen i de mestutsatta länen. Dåfrågar jag; Hur långt bort från verkligheten har man egentligen rätt atl fjärmasig, när man är borgerlig riksdagsledamot och står inför uppgiften all beskrivasituationen i dagens samhälle? Ja,säger man då, men i fattas del folk i byggnadsbranschen. Någonkanske är minnesgod nog att erinra sig de varningar som vi frånsocialdemokralisk sida upprepade gånger framfört om vad som händer medbyggnadsyrkeskåren när man låter byggandet minska drastiskt - så som har skettunderde . Många, oftast de unga, flyr branschen. Den ter sig fördem otrygg och föga lockande. Iveckan som gick redovisades vid en konferens här i alt vi de närmasteåren behöver rekrytera ungefär 50 000 ungdomar till byggnadsyrkena. Denbedömningen förefaller väl grundad. Men samiidigi som jag konstaterar del villjag slå fast, att man inte kommer atl lyckas med delta om inlebyggnadsarbetarkåren kan tillförsäkras full och jämn sysselsättning. Dellaär delvis elt problem inom branschen och det har atl göra medanställningsformer liksom med löneformer. Avgörande äremellertid vilken politikregering och riksdag formar. Den brist på planmässighel som vi nu sett exempelpå är illavarslande. Om regeringen fortsätter all barahalvhjärtat - om ens det - bry sig om de arbetsmarknadsmässiga effekterna av bostadspolitiken,ja, då kommer vi inte alt kunna locka unga människor lill den akiuellayrkessekiorn. De kommer an fly den, precis som de gjon under de senaste åren.Det ärjusl vad som hänt i bl. När man nu slår inför enviss uppgång i den regionen, där vi bl. a. börjat få litet bättre fart på flerbostadsbyggandetigen, ja, då finns inte de kunniga yrkesmännen att tillgå i tillräckligt antal.Och vips lar finansutskottets borgerliga majoritet della till argument för allavvisa socialdemokraliska förslag som syftar till ökat bostadsbyggande. För eltsådanl behöver vi. Bostadsbristensåterinförande - denna baklängesreform som regeringen genomförde och somregeringen lycks vara beredd all slå vakt om - har drabbat tiotusentalsmänniskor. Från allt fier håll i landet rapporteras om växande köer, omtröstlöshet och förtvivlan bland unga som vill ha bostad, bland äldre som råkati en ny behovssituation osv. Del står nu också klart all man inle når de målden förra regeringen satte upp i början av det här året. Fram t. o. m. okloberlåg man över moisvarande period 1977; igångsättningarna stannar viddrygt 44 000 lägenheter. Del betyder i och för sig en ökning i förhållande lillbotten noteringen 1977. Men till de 60 000 som angavs i budgetproposilionen nårman inte. Vadgör då i det lägel? Driver man pä myndigheter, byggherrar,finansieringsinstitut osv.? Sälier man in ytterligare stimulanser? Inkallar mankommunerna för atl ge direktiv eller ta emot råd och synpunkler? Nej,ingeidera. Man "omdefinierar" de volymmässiga målen förigångsättningen av byggandet av nya lägenheter. Del heter alt det finns godaförutsättningar för atl antalet lägenheter, för vilka meddelats preliminäralänebeslut och byggnadstillstånd, skall nå inemot 60 000. Då han man fråga sig;Hur går det lill att bo i ett preliminärt lånebeslut? Ja, det vet i varje fallinte jag. Kanske måsie regeringen utförda en bruksanvisning och dela ut dentill dem som står i bostadskön. Kanskenår igångsättningen innevarande år 57 000-58 000 lägenheter. Det är ju bättreän föregående år, men det skulle bara fattas att man inle överträffadefjolårsnoteringen! Del är dock väsentligt under vad regeringen själv uppställtsom mål. Vad som är vikligare ändå är atl del är långt under denproduktionsnivå som svarar mol behoven. Möjligen är del så, alt i folkpartietsSverige slår man vakt om bostadsköernas fortbestånd. Men det fömtsälter all ca35 % av hela årskvoten kan sällas i gång under årets tre sista månader.Resullalet av halvleken ger anledning lill tvivel. Vadjag med detta har velat understryka är att vi behöver en nyproduktion avsiorieksordningen 70 000-75 000 lägenheter , om vi skall återfå balansenmellan tillgång och efterfrågan och om vi skall kunna användabyggnadsindustrins produktionskapacitet på ett rationellt och kostnadspressandesätt. Uppenbariigendelar utskottsmajoriteten vår uppfattning, att ökat bostadsbyggande ärettändamålsenligt sätt all stimulera vår inhemska ekonomi. Så myckel beklagligareär det då, alt man avvisat raden av socialdemokratiska propåer som kunnat bidralill att lyfta produktionsnivån. Men det är inte barabostadsbyggandet som är otillräckligt. Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska poUtiken m. m. Effekterna ser man inte minst på de siffror som redovisats överarbelslösheten i . Med de skäl de borgerliga partierna haft för sitt handlande må nu varahur som helst. Kvar stårait de genom sina ställningstaganden avvisatsocialdemokratins uppfattning, att byggnadsverksamheten kan och bör tjäna somen drivkraft för all på nytt fö fart på den ekonomiska aktiviteten i samhället. HANS NYHAGE (m); Del är två helt skilda frågor som jag, som en följd av den upprättadelalariisian, kommer att ta upp i det här inlägget. Dels gäller del frågan ominvesteringsavdrag för taxibilar, dels gäller del frågan om äldrestöd lillEiserkoncernen. Imotion 102 yrkas att även taxibilar skall omfattas av invesleringsavdrag förmaskininvesleringar. avstyrker detla med hänvisning lill 1977års beslut i motsvarande ärende, då motorfordon generellt undaniogs frånifrågavarande regler. Skälet härtill ansågs då vara atl avdraget medförtsnedvridningseffekler inom motorbranschen och överiager av begagnade bilar. Utanminsta hänsyn lill den faktiska utvecklingen inom laxirörelsen under delsenaste året uttalar utskoltsmajoriteten, att man inle kan tänka sig attåterinföra den stimulans för laxiverksamheten som investeringsavdragel skulleuigöra. Del kan rimligen inte vara obekant för utskottet, all lönsamheten hostaxi f n. är myckel dålig. Det har skett en betydande nedgång i antalet s. k.spontana köruppdrag, vilket fått allvarliga konsekvenser med hänsyn till au demyndigheter som prövar och fastställer körtaxorna inle gör detta i relationtill del faktiska rörelseresultatet. Kundbeställningarna är ytterst ojämntfördelade , vilket medför en ojämn utnyttjandegrad.Ej utnyttjadetaxibilar ger inga inkomsier men medför likväl kosinader för taxiägarna. Möjlighelernatill rationaliseringar inom verksamheien är begränsade. Taxirörelsen är avnaluriiga skäl personalintensiv - en dygnetmnttaxi torde kräva minst ire förare- och personalkostnaderna är höga. medför all det i betydande omfattningär fråga om enmansförelag - det lönar sig inle att anställa ytterligarepersonal. Bilparken ulnyltjas inte i full utsträckning. Försäkringssidan är enannan kostnadsfakior av betydenhet. Som exempel kan nämnas alt premien för enMercedes av modell ligger på . Mercedesär som bekant myckel vanlig som taxibil, beroende på alt den har i sammanhangetposiliva egenskaper. Denförsämrade lönsamhetsutvecklingen och svårigheter också när det gällerkapitallillgången, vilket inte minst gäller det fåtal förekommande iaktiebolagsform drivna laxirörelserna, har otvetydigt minskat möjligheterna atlinvestera i nya bilar. Enligt uppgift från har nedgången iförsäljningen av nya bilar varil drygt 30 96, vilket innebäratl mannu ligger under den försäljningsnivå som ekonomiskt motiverarspeciallill-verkningen av taxibilar. De minskade nyinvesteringarna medför allbegag- nadebilar utnyttjas i så myckel slörre omfattning, vilket på sikl kan leda tillförsämrad säkerhet. Atl en ny bil generellt sett är säkrare i trafiken än enäldre torde inle kunna ifrågasättas. Dessulom - vilket påtalas i reservalionen7 -uppfyller givelvis den nyare bilen bällre kraven på en god arbetsmiljö förföraren och god komfort för resenärerna. Landstingoch kommuner utgör belydande kunder hos taxi, som ju bl. a. svarar för sioradelar av skolskjuts- och färdljänstverksamheten. Enligt uppgift ligger ca 60 %av den tolala laxiverksamheten på det kommunala området, moisvarande ett värdeav ca 800 milj. kr. Del är således fråga om en avsevärd kommunalkostnadsinsats. Varje höjning av taxorna medför alltså ökade kostnader förkommunerna, vilket är nog så väsentligt atl beakta i sammanhanget. Detär länsstyrelserna som efter prövning av pris- och kartellnämnden fastställertaxorna. Den fastställda prissättningen har emellertid inle medfört att taxifått kompensation för sina ökade kostnader. Lönsamheten har sjunkit. Somjagredan påtalat har antalet köruppdrag minskat, vilket lydligen har medprissättningen atl göra. Allmänhelen tycks i ökad omfattning söka klara sinatransporter på ett sätt som innebär mindre kostnader än genom taxi. Lösningenav problemen med försämrad lönsamhet och minskade nyinvesteringar torde därförmer ligga i åtgärder som begränsar kostnaderna än i allt högre taxor. Ettåterinförande av investeringsavdraget utgör jusl en sådan åtgärd. Avvad jag framfört torde med all tydlighet framgå atl del finns siarka skäl alttillmötesgå Svenska laxiförbundels lill skaiteutskottet riktade hemställan omatt investeringsavdraget skall få gälla också för taxibilar. Utskottsmajoritetenhar som sagt ställt sig kallsinnig till detta genom alt avstyrka den av migväckta moiionen. Moderata samlingspartiets representanter i ulskotlet haremellertid insett det berättigade i att taxirörelsen omfattas av denifrågavarande stimulansåtgärden och reserverat sig i ärendet. Jag ber atl fö yrka bifalllill denna reservaiion. Det andra ärendet somjag vill ta upp vid del här tillfället gälleräldrestödel inom lekoinduslrin. Vi har lidigare vid åtskilliga tillfällendiskuterat tekofrågorna i den här kammaren, med anledning av den långvariga ochallvarliga kris som drabbal denna näringsgren. Vi vet också alt regeringenaviserat alt lägga fram en proposilion med förslag lill åtgärderinom området. Det finns därför i del här sammanhanget ingen direkt anledningatt åler dra i gång en omfattande tekodebatt - vi för den alltså . Detlabetyder nu inte att problemen på något sätt skulle vara mindre eller varaborta. Vi vet alla alt lekobranschen alltjämt brottas med slora svårigheter ochatl sysselsätlningssiluationen är mycket allvariig, vilket ju också är skälettill all äldrestödel nu föreslås fortsätta all ulgå också under första halvåret1979. Tekoindustrinlider fortfarande av sviterna från dels den omfatlande inlernationellalågkonjunkturen, dels den misslyckade ekonomiska politik Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. somsocialdemokraterna bedrev i regeringsställning. 1. av ständigt ökade pålagor pånäringslivet, vilket allvarligt försämrade konkurrensförmågan, 2. av selektiva stödåtgärder i enomfattning som snedvridit konkurrensförhållandena inom landet och försatt enrad företag, som ej varil föremål för stödet, i en sämre situation och 3. av en ohejdad import frånlågpris- och låglöneländer, vilket åstadkommit stora svårigheter för vårinhemska tekoindustri. Äldrestödelär alltså en av de åtgärder som vidlagits för alt söka dämpa de negaiivaeffekterna på sysselsättningsområdet. Det är naturligtvis angeläget atl det kanfortsätta atl utgå också på gällande gmnder, och jagbiträder självfallet förslagel i den delen. Däremot kan jag inte accepiera, nu plötsligt skall frångå vad tidigare beslutat beträffandestödet till Eiserkoncernen. Dåriksdagen 1977 beslulade om bildandet av den statliga lekokoncernen med Eisersom moderbolag, fastslog samlidigt alt den ifrågavarandeföretagsgruppen utöver ett kapitaltillskott på 190 milj. kr. inte under 1978och 1979 skulle erhålla "statliga lån, lånegarantier eller bidrag avinduslri- och sysselsättningspolitisk natur för tekoindustrierna, inkl.äldre-stöd". I beslutet angavs alltså särskill, atl äldrestödel inteskulle kunna utgå till koncernen . Ingenling angavs om att deltaskulle gälla endast under förutsättning atl äldrestödet ej heller skulle utgålill övriga tekoföretag. Vad utskottsmajoriteten nu åberopar i det avseendet äralltså en ren eflerhandskonslruktion utan verklighetsförankring. Ofrånkomligtär, alt Eiserkoncernen redan erhållit stora statliga subventioner omfatlandeockså 1979, att detla skapat en snedvriden konkunenssi-tualion gentemot deprivata förelagen, atl denna osunda konkurrens ytterligare kommer atlförstärkas, därest koncernen nu också skall erhålla äldrestödet, och atl dellaklart sirider mot av tidigare fattat beslut. Detkan inte vara statens uppgift att tilldela de statliga företagen sådanasärskilda förmåner, all della medför en osund konkurrens och skapar svårigheterförde privala företagen. Det måsle tvärtom varaen skyldighet för staten altdriva en sådan politik, som skapar fömtsällningar för förelagen alt utvecklasoch bedriva sin verksamhel på lika och rättvisa villkor. Det nu föreliggandeförslaget innebär ett klart åsidosättande av dessa krav. Det bör därföravvisas, och jag yrkar alltså bifall till reservalionen 2 vid arbetsmarknadsutskottetsbetänkande nr 15. Jag skulle i denna något diversifierade ärendebehandling viljaåtervända lill skattefrågan och framhålla följande. Dellog lång lid atl försiöra det svenska skattesystemet. Men det gick till slut.Del kommer alt ta ännu längre lid alt reparera del, om det över huvud tagetgår. Reparationsarbetet har dock nu börjat. Jag menar att vi kan lacka infiationsskyddet avskatteskalan för detta. Det skyddet borde ha kommit . Enprogressiv skatteskala och infiation går inte ihop. Det är ju en självklarhet,men den måste ändå förklaras. Inflationenrubbar den ursprungligen avsedda verkliga innebörden av en i riksdagenbeslutad skalleskala. Varje inkomsttagare skjutsas av inflationen upp till enhögre skalleprocent än vad har menat. Inflationenskapar en skatiehöjningsautomatik. Därmed rubbas också den samhällsekonomiskagrundvalen. Lönlagarna vet inte var de skattemässigt slår inför kommande år.Avtalsrörelsen får inle den fasta grund som det samhällsekonomiska ansvaretkräver. Mennu skall del alltså bli annorlunda. Skatteskalan skyddas mot inflationensskadeverkningar. De inflationsautomatiska skattehöjningarna uteblir. Någonskattesänkning är det ju inte fråga om. Det för man ofta höra i debatlen, mendet är inte sant. Det är ju fråga om en utebliven skattehöjning. Samtidigtsäger man att den skattesänkning, som inte är en skattesänkning ulan enutebliven skallehöjning, är orättvis, därför alt den påstås gynna högreinkomsuagare och missgynna lägre inkomsttagare. Det påståendet blir ännu merosant eftersom det utgår från en osanning som förvärras. Enutebliven skattehöjning kan rimligen inle bli en orättvis skattesänkning. Delär för del politiska arbetets anseende beklagligt när debatlen urartar på detsättet. Delta,herr lalman, om den inflationsskyddade skatteskalan - en, menar jag, för denframlida samhällsekonomin avgörande skallepolitisk händelse. Deninflationsskyddade skatteskalan är dock bara början på arbelel att reparera detförstörda skattesystemet. Näsla steg blir att komma till rälla medmarginalskalteproblemet. Om detta skulle jag, herr talman, vilja säga följande. Somvi nu har del med marginalskatten kan vi naturligtvis inle ha del ifortsättningen. Skalteprocenten i vanliga inkomstlagen har blivit orimligt hög. Det kostar inte så mycket att ta deltid i stället för heltid. Dellönar sig inte tillräckligt alt flytta till ett mer välbetalt jobb på annathåll. Jobbet som erbjuds efter vidareutbildningen ger inte myckel mer i plånboken. Del finns flera exempel påmarginalskattens skadeverkningar. Vihar fåll en skattelrölthet som skapat en arbetsirötihet, som i sin lur i detlånga loppet naturiigtvis ger oss problem med produktiviteten. Marginalskatten har bliviten välsiåndsrisk. Målsäuningenbör vara atl marginalskattesalsen i de vanliga inkomsllägena är 50 96. För sinökade eller förbättrade arbetsinsats skulle man alltså få behålla hälften. Dåskulle många av de nu resignerade börja tycka att del återigen skulle löna sigatt arbeta. Denekonomiska poUtiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. Menhur skall vi uppnå det målet? Detstora problemet sägs vara all en rejäl marginalskallesänkning kostar så mycket[lengar. De pengarna skulle vi i så fall få hämta exempelvis från en höjd moms. Detligger naturligtvis inle något principiellt felaktigt i ett sådant arrangemang.Vårt skatteystem är bra om det på en och samma gång ser till all det lönar sigbåde atl arbeta och att spara. Menvad är del som säger att en marginalskallesänkning måsie kosla pengar? På konsikt är del naturligtvis riktigt att en sänkning av marginalskatten kostarpengar genom del statliga inkomstbortfallet. Mengäller det också på lång sikt? Det är inte alldeles säkert. Mycket talar för andet kan vara tvärtom. Meningenmed marginalskaliesänkningen ärju alt locka fram en stöne och bättrearbetsinsats. Del ger en större lönesumma au beskatta. Då kan en lägreskattesats ge större statliga inkomsier än en högre skattesats på en mindrelönesumma. Meddel här har jag, herr talman, bara velat antyda något ommarginal-skatteproblemen och vad som bör beaklas då vi snart går att ta itu meddella för samhällsekonomin ytterst allvarliga problem. Hillillshar jag berört dels inflalionsskyddet av skatteskalan, delsmargi-nalskailefrågan. Den tredje punkten i arbetet att reparera det svenskaskaiiesyslemel är kommunalskatten. Expansioneni den kommunala verksamheien kommer vi inte till rätta med förtän vi har fåtten bättre ordning för all ta vara på den kommunala självstyrelsens inneboendegoda hushållningsförmåga. Vi har för myckel hinder för en klok hushållning istatliga bestämmelsers pekfingrar till kommunalpolitikerna. Mendet handlar inle bara om alt ta vara på kommunernas goda hushållningsförmåga.Det handlar också om alt inle inleda kommunerna i för siarka frestelser. Iblandhindrar den kommunala beskattningsrätten kommunerna från att la vara på sinförmåga atl hushålla bättre. Här måsle det till, menar jag, en nyordning. Menså finns det ett särskill kommunalskatteproblem som vi nu måsle ägna en meraslutlig uppmärksamhel. Del handlar om den kommunala skalteutjämningen eller vadjag skulle vilja kalla något av den glömda ' solidaritelen i vårt land. Iblandverkar det på mig som om del problemet inle är tillräckligt uppmärksammat. Fårjag ge en lilen illustration som kanske kan hjälpa lill alt ökauppmärksamheien. Vikan länka oss två inkomsttagare som vardera skattar för . De bor påvar sin sida om en kommungräns. Skillnaden i utdebitering säger vi är2 kr. Del är inle särskill uppseendeväckande, snarare tvärtom.Det är ganska vanligt. Låtoss anta alt han som bor i kommunen med den slörre kommunalskallen sägersigvilja ha lika myckel i plånboken som han i kommunen med . Vad måste han då göra? eller, rättare sagt, på . Del är neiioskillnaden mellan de två. Hur myckel måste man tjäna för anfå ihop . i del inkomstlaget? Med den marginalskatt vi nu har måste denhär inkomsttagaren tjäna ihop . brutto för atl få behålla de 1 400kronorna. För att få ihop en lön på . måste den som bor i kommunen medden . högre kommunalskatten jobba av semestern. Jagfrågar: Är del elt rättvist skallesystem där två jämställda inkomsttagare påvar sin sida om en kommungräns måste prestera så skilda arbetsinsatser för altbli jämställda i plånboken? Det här måste rällas lill. Det som ligger på bord är ett ekonomiskt stimulanspaket.En bit av det paketet handlar om skatter. Därför kan del som sker i delavseendet inle bli särskilt stort och betydelsefullt, bortsett från alt vi börstå fast vid beslutet om inflationsskyddad skatteskala. Vaddäremoi marginalskatten och kommunalskatten beträffar, kan vi inte myckel merän ge anvisningar för den fortsatta hanteringen av dessa frågor. Del harjagförsökt göra . Jag yrkarbifall lill utskottens förslag. Denekonomiska poldiken m. m. Efter gårdagens maratonbelonade deball är väl alla argument för ochemot så genomluftade att jag kanske skulle kunna, för ovanlighetens skull, avståfrån uppträdandet här i lalarslolen. Jag har lämnat mitt manuskript kvar innepå rummet och tänkte nu ägna mig åt att göra några små kommentarer till dendebatt som fördes under gårdagen. Delvar väl någonting av skall vi säga självgodhet eller, mera rått uttryckt, skrytsom präglade både och inlägg när de skullerättfärdiga sina lidigare insaiser i trepartiregeringen. Jag skall naturligtvisinte stå och upprepa vad jag från den här talarstolen har sagtgenom atl hänvisa lill den utveckling på olika ekonomiska strategiska områdensom vi alla kunnat avläsa . Men jag skall cilera en iochförsigrespekiabel veckotidning. Jag försäkrar herr lalmannen all den inteutan vidare representerar de poliliska värderingar jag står för.