prot · G209102 · 1978-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1978/79:102 §1 Justerades protokollet för den 6 innevarande månad. I1 kap. 4 § RO stadgas att om synnerliga skäl föreligger kan riksdager förlängariksmötet, dock längst t. o. m. . Vidsammanträde har talmanskonferensen med hänsyn till den mycket storaarbetsbelastningen i slutskede tillstyrkt att /79pågår längst t. o. m. . Meddelandeom tidsplan och ärendeplan Kammarenbeslöt att skulle 1979. längst t. o. m. §3 Meddelande om tidsplan och ärendeplan Tillkammarens ledamöter har utdelats ett protokollsutdrag från talmanskonferensenssammanträde . Därav framgår bl. a. att företrädare för samtligapartigrupper gemensamt skall pröva vilka ärenden som kan uppskjutas till nästariksmöte och fastställa riktlinjer för frivilliga överenskommelser mellanpartigrupperna och inom utskotten om begränsning av kammaranförandenas antaloch längd. Sedan dessa överiäggningar avslutats kommer preliminära tids- ochärendeplaner att upprättas för återstoden av . Redan nu kan jagförutskicka attkammarens arbetsplena oftare än varit fallet kommer att börja , attdet fr. o. m. vecka 13 blir nödvändigt att anordna arbetsplena iveckan, onsdag t. o. m. fredag, attärendebehandlingen vid arbetsplena kommer att avslutas i stället för och allett arbetsplenum med fortsäUning kommer att anordnas dagen efterKristi Himmelfardsdag, dvs. §4 Föredrogs och hänvisades 1978/79:98 tilllagutskottet §1 Justerades protokollet för den 6 innevarande månad. I1 kap. 4 § RO stadgas att om synneriiga skäl föreligger kan riksdager föriängariksmötet, dock längst t. o. m. . Vidsammanträde har talmanskonferensen med hänsyn till den mycket storaarbetsbelastningen i slutskede tillstyrkt att /79pågår längst t. o. m. . Kammaren beslöt att skulle pågå längst t.o. Meddelandeom tidsplan och ärendeplan §3 Meddelande om tidsplan och ärendeplan Tillkammarens ledamöter har utdelats ett protokollsutdrag från talmanskonferensenssammanträde . Därav framgår bl. a. att företrädare för samtligapartigrupper gemensamt skall pröva vilka ärenden som kan uppskjutas till nästariksmöte och fastställa riktlinjer för frivilliga överenskommelser mellanpartigrupperna och inom utskotten om begränsning av kammaranförandenas antaloch längd. Sedan dessa överiäggningar avslutats kommer preliminära tids- ochärendeplaner att upprättas för återstoden av . Redan nu kan jagförutskicka attkammarens arbetsplena oftare än varit fallet kommer att börja , atldet fr. o. m. vecka 13 blir nödvändigt att anordna arbetsplena iveckan, onsdag t. o. m. fredag, attärendebehandlingen vid arbetsplena kommer att avslutas i stället för och attett arbetsplenum med fortsättning kommer att anordnas dagen efterKristi Himmelfardsdag, dvs. §4 Föredrogs och hänvisades 1978/79:98 lilllagutskottet parter att söka lösamotsättningarna med fredliga medel, eventuellt under den medverkan avinternationella organ som kan behövas och vara möjlig. Mellande båda koreanska staterna har tagits vissa kontakter. Vi har anledning attvälkomna alla initiativ som syftar till att minska den starka spänningen iKorea. Folkresningeni , som ledde till schahens fall, visade hur misskrediterad regimen hadeblivit. Kraven på demokrati, respekt för mänskliga rättigheter och enutvecklingspolitik grundad på ekonomisk och social rättvisa har haft vårtsjälvklara stöd. Man löser emellertid inte problemen endast genom aU avlägsnaen förhatlig regim. Grupper med mycket skilda politiska mål har varit eniga isitt motstånd mot schahen, men inte i mycket annat. Det gäller nu för de nyamakthavarna att positivt ta till vara de krafter som frigjorts genom resningenoch föra en i verklig mening framstegsvänlig politik. Det gäller också atthävda respekten för de mänskliga rättigheterna. De rapporter som når oss fråndagens inger härvidlag allvariig oro. Kriseni visar med smärtsam tydlighet hur sårbara de västliga industriländerna ärpå grund av sitt stora oljeberoende. Om tillförseln stoppas från ett viktigtproducentland, kan allvarliga störningar uppstå i våra samhällen. Krisen i Iranger därför en påminnelse-om någon behöver den -om att oljeberoendemåste minskas. Mötet i väckte förhoppningar om enfredlig lösning av den långvariga konflikten i . Dessa har ännuinte infriats. Nya svårigheter har gång efter annan fött förhandlingarna attköra fast. President resa till och har emellertid gettoss nytt hopp om att ett första steg snart skall kunna tas mot en allomfattandeoch varaktig lösning av Mellanösternfrågan. Säkerhetsrådetsbåda resolutioner 242 och 338 måste förbli grundvalama för en sådan lösning.Israel och alla andra stater i området har rätt till existens och integritetinom säkra och erkända gränser. De principer som fastlagts av säkerhetsrådetmåste kompletteras med ett erkännande av det palestinska folkets legitimanationella rättigheter. Dessa inbegriper rätten att ge uttryck åt sinnationella identitet inom ramen för en egen statsbildning, som lever i fred medIsrael. Det palestinska folkets erkännande av rätt till existens,liksom erkännande av Palestinaarabernas rätt till självbestämmande,måste enligt vårt synsätt ingå i en uppgörelse. Palestinaarabernamåste ges möjlighet att medverka i en uppgörelse som rör deras egen framtid ochvars förpliktelser de skall uppfylla. Att vi konstaterar att PLO är den mestrepresentativa talesmannen för Palestinaaraberna innebär givetvis inte att vigodtar organisationens alla politiska mål och medel. Detär väsentligt att alla parter i konflikten i nuvarande för förhandlingarnakritiska läge visar återhållsamhet. De stater och organisationer som motsättersig fredsansträngningarna tar på sig ett tungt ansvar om utvecklingen i ställetåter skulle gå mot krig. Betydande hinder återstår på vägen mot en verkligfred. Ett av dessa är den israeliska bosättningspolitiken. Vi uppmanar enträgetIsrael att ompröva denna politik. viktiga resultat i denavspänningsprocess som ledde fram till den europeiska säkerhets- ochsamarbetskonferensen i . Kanske väckte denna utveckling alltförstora förhoppningar om samarbete mellan blocken och om gradvisa förbättringar iden mänskliga rättighetssituationen i . ESK:s uppföljningskonferensi sågs på mänga håll som ett bakslag. Förhållandetmellan och präglas ännu i mycket av fruktan ochmisstro beträffande motpartens avsikter. Besvikelsen över de begränsadeframstegen skulle ha varit mindre, om förväntningarna inte hade varit såuppskmvade. Det är dock viktigt att konstatera att avspänningspolitikenfortsätter från mer realistiska utgångspunkter. Det sker i medvetande om attskillnaderna mellan demokratierna i väst och folkdemokratierna i öst sättergränser för närmandet mellan dessa stater. Pä svensk sida vill vi bidra tillatt fördjupa avspänningen och främja ett praktiskt samarbete mellan öst ochväst. Det är inte de högstämda deklarationerna, utan den dagliga praktiskasamlevnaden och ett framgångsrikt samarbete som främjar ett verkligt ömsesidigtförtroende. Enväsentlig förändring i förhållandet mellan stormakterna har inträtt genom Kinasvänskaps- och fredsavtal med och upprättandet av diplomatiskaförbindelser mellan och . Vi välkomnar denna utveckling, som gördefinitivt slut på isoleringspolitiken gentemot . När nu snabbt öppnarsig, är det en viktig och positiv förändring. Vi tror också att nyahållning kommer att påskynda landets egen utveckling. Det är givetvis samtidigtangeläget att dessa förändringar inte leder till en skärpning avmotsättningarna mellan och och en försämring av världsläget. Depågående konflikterna i väcker härvidlag största oro. Förhoppningarnafrån 1975 om en fredlig utveckling i det av krig och så hårt drabbadeIndokina har svikits. Åter ser vi på TV-skärmama kolonner av människor på flyktundan kriget. Åter bryter kriget del fredliga uppbyggnadsarbetet. Orsakernatill stridshandlingama finns att söka i gamla konflikter mellan ochCambodja och mellan och . Men dessa konflikter har tillspetsats avmotsättningarna mellan och . Densvenska regeringens inställning är klar. Vi tar avstånd från militäraintervention i Cambodja. har alltid slagit vakt om små statersnationella oberoende. Vi gjorde det inte minst när det gällde självtunder den amerikanska interventionen. Att det i Cambodja rört sig om en regim,som gjort sig skyldig till de grövsta kränkningar av de mänskligarättigheterna, förändrar inte saken. Alla brott mot noninterventionsprincipenutgör ett hot mot de små staternas intressen. Förknappt en månad sedan gick kinesiska styrkor till anfall mot . Likabestämt som vi tagit avstånd från intervention i Cambodja har vi väntoss mot angrepp på . påtog sig ett stort ansvar genom dennahandling, som medförde risk för en ytteriigare upplrappning med oöverskådligaföljder för freden i området och i väriden. Vi vädjar till alla parteratt söka lösamotsättningarna med fredliga medel, eventuellt underden medverkan avinternationella organ som kan behövas och vara möjlig. Mellande båda koreanska staterna har tagits vissa kontakter. Vi har anledning attvälkomna alla initiativ som syftar till att minska den starka spänningen iKorea. Folkresningeni , som ledde till schahens fall, visade hur misskrediterad regimen hadeblivit. Kraven på demokrati, respekt för mänskliga rättigheter och enutvecklingspolitik grundad på ekonomisk och social rättvisa har haft vårtsjälvklara stöd. Man löser emellertid inte problemen endast genom att avlägsnaen förhatlig regim. Grupper med mycket skilda politiska mål har varit eniga isitt motstånd mot schahen, men inte i mycket annat. Det gäller nu för de nyamakthavarna att positivt ta till vara de krafter som frigjorts genom resningenoch föra en i verklig mening framstegsvänlig politik. Det gäller också atthävda respekten för de mänskliga rättigheterna. De rapporter som når oss fråndagens inger härvidlag allvariig oro. Kriseni visar med smärtsam tydlighet hur sårbara de västliga industriländerna ärpä grund av sitt stora oljeberoende. Om tillförseln stoppas från ett viktigtproducentland, kan allvariiga störningar uppstå i våra samhällen. Krisen i Iranger därför en påminnelse - om någon behöver den -om att oljeberoendemåste minskas. Mötet i väckte förhoppningar om enfredlig lösning av den långvariga konflikten i . Dessa har ännuinte infriats. Nya svårigheter har gång efter annan fått förhandlingarna attköra fast. President resa till och har emellertid gettoss nytt hopp om att ett första steg snart skall kunna tas mot en allomfattandeoch varaktig lösning av Mellanösternfrågan. Säkerhetsrådetsbåda resolutioner 242 och 338 måste förbli grundvalama för en sådan lösning.Israel och alla andra stater i området har rätt till existens och integritetinom säkra och erkända gränser. De principer som fastlagts av säkerhetsrådetmåste kompletteras med ett erkännande av det palestinska folkets legitimanationella rättigheter. Dessa inbegriper rätten att ge uttryck åt sinnationella identitet inom ramen för en egen statsbildning, som lever i fred medIsrael. Det palestinska folkets erkännande av rätt till existens,liksom erkännande av Palestinaarabernas rätt till självbestämmande,måste enligt vårt synsätt ingå i en uppgörelse. Palestinaarabernamåste ges möjlighet att medverka i en uppgörelse som rör deras egen framtid ochvars förpliktelser de skall uppfylla. Att vi konstaterar att PLO är den mestrepresentativa talesmannen för Palestinaaraberna innebär givetvis inte att vigodtar organisationens alla politiska mål och medel. Detär väsentligt att alla parter i konflikten i nuvarande för förhandlingarnakritiska läge visar återhållsamhet. De stater och organisationer som motsättersig fredsansträngningarna tar på sig ett tungt ansvar om utvecklingen i ställetåter skulle gå mot krig. Betydande hinder återstår på vägen mot en verkligfred. Ett av dessa är den israeliska bosättningspolitiken. Vi uppmanar enträgetIsrael att ompröva denna politik. Isödra har de vita minoritetsregimerna sökt hejda förändringens vind.Följden kan nu bli att den bryter fram som storm. 1 har lanSmiths motstånd mot en förhandlingsuppgörelse, som omfattar Patriotiskafronten, lett till en upplrappning av våldet. Bombanfall mot mål ifrontstaterna har krävt många offer. Tiotusentals människor har tvingats att gesig i väg från till Mo9ambique, och och tillflyktinglägrens ofattbara nöd. Vårt humanitära bistånd till dessa länder ochtill Patriotiska fronten är ett självklart uttryck för vår solidaritet medmänniskor i nöd. 1Namibia har förhalat och försvårat en FN-kontrollerad övergång tillmajoritetsstyre. säger sig godta en FN-närvaro, men ställer samtidigtkrav som ger oss skäl att misstro dess avsikter. Det vore tragiskt om man inteefter det långvariga arbetet nu skulle kunna fö till stånd en fredlig lösning. Sverigestöder helhjärtat generalsekreterarens ansträngningar och står berett attbidra till en FN-insats i . Ingentingtyder på att apartheidregimen i är villig att minska rasförtrycket.De vitas privilegier erhålls alltjämt till priset av de svartas förödmjukelser.Det internationella samfundet har sökt förmå Sydafrikasnationalister att ta sitt förnuft till fönga och avskaffa apartheidsystemet.Det har skett för döva öron. Ekonomisk egoism och religiösa fördomar harförenats i en politisk dogm, som inte låter sig påverkas av sakskäl. Det är nudet internationella samfundets skyldighet att sätta under ökat tryck.Här har de stater som betyder mest för ekonomi ett särskilt ansvar.De borde åtminstone vara redo att avstå från att tillföra ekonominya resurser. Detta ärockså FN:s generalförsamlings mening. På svenskt förslaghar med överväldigande majoritet antagits en resolution, som uppmanarsäkerhetsrådet att överväga stopp för utländska nyinvesteringar i Sydafrika.Den handlar i resolutionens anda, då den föreläggervårriksdagen förslag till lag om förbud mot investeringar i ochNamibia. Detär angeläget att även andra praktiska åtgärder övervägs. Ett internationelltsymposium här i diskuterade i går medel som bör användas i kampen motapartheid. Vi anser det också vara vår skyldighet att utvidga det humanitärastödet till apartheidpolitikens offer, liksom till befrielserörelserna och defrontstater som är särskilt utsatta för följderna av politik. Skilda konflikter har här berörts, där stormaktsintressen skär sigeller där riskerna för en uriaddning är särskilt stora. Det område därmilitärallianserna står direkt mot varandra, där vi långa tider sett starkspänning och där vapenarsenalerna är som störst, , visar en väsentligtlugnare bild. Vårtnordiska närområde har kunnat hållas utanför despänningar som kännetecknat det övriga . De nordiska ländernas hållninghar bidragit till en säkerhetspolitisk stabilitet, vilken ofta kallats dennordiska balansen. Det är en helhet som bygger på de skilda lösningar som denordiska länderna har valt för att trygga sin säkerhet. väsentligt element är attomväriden, inkl. stormakterna, dragit slutsatsenatt denna ordning tillgodoseräven dess intressen. Vårtmål är att bevara denna säkerhetspolitiska stabilitet. Den är inte självklar.Förskjutningar i stormaktspolitiken påverkar situationen även i vår del av Europa.Därtill kommer de förändringar som har sin grund i den vapentekniska och i denekonomiska utvecklingen. Det ligger emellertid i allas intresse attförändringar sker på ett sådant sätt att den nordiska balansen inte mbbas. Allahar därvidlag ett ansvar. Vi kan lämna vårt bidrag genom att med konsekvens ochfasthet hävda vår alliansfria politik, syftande till neutralitet i händelse avkrig. Denna politik måste stödjas av ett efter våra förhållanden starktförsvar. Vi bör göra detta också i medvetande om att vår politik är av storbetydelse för våra nordiska grannländer, liksom deras politik är för Sverige.Vi vill också verka för att stormakterna visar varsamhet i . Vi harpekat på riskerna med att kärnvapenbärare av skilda slag stationeras i vårnärhet, och vi följer noga den militära utvecklingen på . Enviktig händelse i europeisk politik blir EG:s utvidgning med tre länder i södraEuropa. har nått långt i sina förhandlingar om ett medlemskap igemenskapen. och beräknas göra sitt inträde i EG under förstadelen av . När dessa tre länder ansluter sig till gemenskapen, skerdet även utifrån en önskan hos dem att ytteriigare befästa sina demokratiskastyrelseskick. Det är även från vår synpunkt en väsentlig utveckling, att vägennu synes öppen för dessa länders fulla deltagande i det europeiska samarbetet. Tillkomstensenare av ett direktvalt Europapariament utgör en annan betydelsefullhändelse i det europeiska samarbetet. Det blir väridens första mellanstatligafolkrepresentation som tillsätts genom direkta val. Även om Europapariamentetsbefogenheter inte väsentligt vidgas, innebär direktvalen att det europeiskasamarbetet på ett annat sätt än tidigare kommer att kunna förankras hos folkeni medlemsländerna. NärEG utvidgas och för en ny karaktär, är det vår förhoppningatt de länder som inte sökt medlemskap tillsammans med gemenskapensinstitutioner fortsatt skall kunna utveckla ett fruktbart samarbete. Del ärockså angeläget atl även under de nya förhållandena kan spela enviktig roll i det europeiska samarbetet. Det förutsätter att finner kompletterande och inte konkurrerandeuppgifter. Imaj firar sitt 30-årsjubileum. Organisationen intar encentral ställning i samarbetet mellan demokratier, bl. a. beträffandeskyddet av de mänskliga rättigheterna samt sociala och kulturella frågor.Europarådet beslöt på svenskt initiativ att en ministerkonferens ominvandrarfrågor skall hållas i . Därmed har rådet vidgat sinverksamhet på ett praktiskt viktigt fält. Avstörsta vikt för det europeiska samarbetet är uppföljningen av den europeiskasäkerhetskonferensen. Efter mötet i 1977-1978, som på många håll väcktebesvikelse, är det väsentligt för den politiska atmosfären i attavspänningsprocessen finner nya uttryck och att uppföljningsmötet i inovember 1980 blir en framgång. Vikommerall i samarbete med andra länder söka finna realistiska vägar attvidareutveckla Helsingforsdokumentets principer, så att de konkreta förslag sompresenteras i har möjlighet att vinna samfällt godkännande. Det ärfrämst på två områden som förbereder insatser. Det ena gällerförtroendeskapande åtgärder för att minska den militära spänningen i Europa.Det andra gäller gemensamma åtgärder till skydd av vår miljö. Vår säkerhetspolitik måste i varje skede utformas mot bakgrund av dårådande politiska och militära förhållanden. Det är emellertid en väsentliguppgift för vår utrikespolitik att söka förändra dessa förhållanden i fredligriktning. mycket aktiva deltagande i det internationella nedrustningsarbetetär ett sätt att angripa denna uppgift. Vi medverkade bl. a. i att utarbeta detlångsiktiga handlingsprogram för nedrustningsansträngningarna som antogs vidFN:s generalförsamlings extra möte om nedrustning 1978. Den svenska regeringenhar föreslagit olika åtgärder i syfte att främja detta programs genomförande.Vi har pekat på behovet att snabbt fö till stånd förhandlingar om den storagrupp kärnvapen som inle omfattas av SALT-förhandlingarna. I denna grupp finnsminikärnvapen, neutronbomben och medeldistansrobotar såsom SS-20. Vi har vidhöstens generalförsamling också genomdrivit att en särskild FN-studie avkärnvapnen företas. Detär av största vikt att verkliga framsteg på kärnvapennedrustningens områdeuppnås mycket snart. Förhandlingarna mellan och ombegränsningar av de strategiska vapnen är långt framskridna. SALT Il-avtaletkommer emellertid av allt att döma inte att innehålla några väsentligareduktioner av de strategiska arsenalema. Inle heller bromsar det utvecklingenav vapnens prestanda. Vi anser ändå SALT II varabetydelsefullt som ett led i en process. Det måste följas av ett betydligt merlångtgående SALT Ill-avtal. Detta bör omfatta direkta nedskärningar avarsenalerna och väsentliga begränsningar i den vapenutveckling som medförallt större risker inte bara i utan i världen i dess helhet. Förentastaterna, och , som länge förhandlat om ettfullständigt provslopp, har ännu inte framlagt någol avtalsutkast. Det innebär att den kvalitativa kapprustningen kan fortgå ohämmadoch riskerar att underminera ansträngningarna att förhindra kärnvapenspridning.Regeringen har i framställningar hos de förhandlande staterna understrukitvikten av att resultat uppnås utan ytteriigare dröjsmål. Andra länder har följtvårt exempel. Kapprustningeninnebär inte bara oerhörda risker för hela mänskligheten. Den innebär också ettvanvettigt slöseri med resurser i en värid där miljoner människor svälter.Minskade rustningar skulle kunna öppna betydande möjligheter aU överföraresurser frän militär lill civil verksamhet och från i-länder till u-länder.Sverige tog därför tillsammans med övriga nordiska länder initiativet tillFN-studien om sambandet mellan nedrustning och utveckling. Vi förväntar oss attden skall utmynna i rekommendationer om konkreta åtgärder. , , inledde sitt arbete ijanuari 1979. Den har fler medlemmar än sin föregångare. medverkar,och en plats står öppen för . Det är regeringens förhoppning att kommitténsförändrade sammansättning och arbetsformer skall främja konkreta resultat.Sverige kommer att med oförminskad energi söka bidra med konstruktiva insatseri de mänga viktiga frågor som kommittén har att behandla. Påett till nedrustningen gränsande område kan positiva resultat antecknas.Riksdagen har godkänt två tilläggsprotokoll till 1949 årsGenévekon-vention. De nya överenskommelserna innefattar väsentliga förändringari reglerna om krigföring. Eftersom de av staterna i stor utsträckning antagitsenhälligt, bör det finnas goda utsikter att de kommer att respekteras. Ettlångvarigt förhandlingsarbete med aktiv svensk medverkan har lett tillpraktiska resultat i form av regler, som bl. a. stävjar ekologisk och elektroniskkrigföring och användandet av svält som krigföringsmetod. Detär regeringens förhoppning att vi vidare skall få se resultat av Sverigesoch andra länders ansträngningar att begränsa eller förbjuda användningen avsärskilt inhumana vapen. Ett avgörande tillfälle till beslut erbjuds vid i . Det är vår förhoppning att väridens stater dåskall ena sig om att ur sina arsenaler utmönstra vapen som napalm, vilka bragtcivila och soldater ohyggligt lidande, att till civilas skydd inskränkaanvändningen av landminor och att sätta gränser för en teknisk utveckling somger vanliga handeldvapen en förödande skadeeffekt. Vi har på svensk sida längespelat en ledande roll i förberedelsearbetet för denna konferens, och vi kommeratt göra vårt yttersta för att bidra till dess framgång. Biståndspolitiken kommer att ägnas en särskild debatt i . Härskall därför endast vissa aspekter av utvecklingssamarbetet beröras. Det är ett moraliskt och politiskt ohållbart tillstånd att enmajoritet av väridens länder lider av svår fattigdom, medan ett fåtalindustrinationer lever i överflöd. Vi vet att u-Iänderna själva måste dra dettyngsta lasset i utvecklingsansträngningarna. Men vi vet också att i-ländernasbistånd och u-landspolitik har stor betydelse för att underiälta dessaansträngningar. Detsvenska biståndet har med brett stöd i uppnått 1 96 av vårbruttonationalprodukt. Det är otvivelaktigt av stor politisk betydelse förnord-sydrelalionerna att de industrialiserade statema i öst och väst visar sinsolidaritet med de fattiga länderna genom att öka sin biståndsvolym.Det är nedslående att i-ländernas samlade bistånd f. n. utgör en minskandeandel av i-världens produktion i stället för att närma sig det internationelltuppställda målet på . Underden långvariga lågkonjunkturen har man kommit till allt klarare insikt omvilken positiv roll spelar som avnämare av i-världens produktion.Resursöverföringar till i form av bistånd, lån, investeringar ellerbetalning för varor kommer åter till i-väriden som Beroendetmellan och i-länder är ömsesidigt. Vi har också börjat klarare inse fördelamai en internationell arbetsfördelning och handel, som inbegriper intebara som råvaruleverantörer utan också som producenter av färdigvaror. Viktigaslutsatser måste dras av dessa insikter.