prot · G20938 · 1978-12-31 00:00:00 — Det är också på del viset all detleder till ^slörre arbetstillfredsställelseom man har möjlighet all påverka förhållandena på sin arbetsplats - bådearbetsförhållanden och sådant som har att göra med produktionsinriktningen osv.Från den synpunkten måste man kunna se del som en självklar rättighet för varjemänniska att vara med och forma ramarna för det ^arbele som man självdeltar i. Utan tvivel är detockså myckel bättre sett ur de olika förelagens synvinkel om de ^anslällda har en reell påverkansmöjlighet.Del ökade ^inlresse som del kan leda^lill är en positiv faktor. En annanpositiv faktor är ^atl man kan ta ^lill vara de stora fonder av kunskap som de anställda besitter - den störstaexperten på en arbetsuppgift ärgivetvis den som håller på med arbetsuppgiften. Allt detta gör att det finns förutsättningar för enmyckel bred uppslutning bakom kravenpå en fördjupad företagsdemokrati. När togbeslutet om medbestämmandelagen var del också en myckel bred uppslutning här i kammaren bakom del beslutet. Visserligen fanns det en lång rad reservationer fogade till dåvarande ^inrikesulskottets betänkande, men de reservationerna gällde sällanprincipfrågorna, utan det var mestolika praktiska delar av reformen som ^meningsskiljaktigheterna gällde. En mycket stor delav reservationerna var signerade moderata samlingspartiet eller ^vänsierpartiet kommunisterna. Delkanske i och för sig är betecknandeall det är ute på kanterna av det politiska livet som invändningarna mot reformen har ^varil störst. ^Atl mansedan har haft olika utgångspunkterför sin kritik mot medbestämmandelagen är i och för sig en självklarsak. som vi är på del klara medmedbestämmandelagens stora ^belydelsesom ett steg på vägen mot en demokratisering av arbetslivet måste vi också vara på del klara med de begränsningarsom medbestämmandelagen har. Allinföra demokrati i arbetslivet är en stor reform. Det innebär en djupgåendeförändring av maktförhållandena inom en viktig sektor av värt samhälle. Del är naturligt ^atl sådanaförändringar tar tid. Därför är också medbestämmandelagen utformad som enramlag. fastslog ^inle i detaljhur olika ^prakliska ^besluisproblem skulle lösas inom förelagen - det överlät man ^lill arbetsmarknadens parter au göra i förhandlingar. Det är inte konstigtalt de förhandlingarna kan bli segslitna och komplicerade. Det är ^besväriiga frågor det handlar om där intresset ärstort på ömse håll. Men det är minfasta förvissning all den starka fackföreningsrörelse som vi har här i ^landei på ett framgångsrikt sätt kommer attkunna föra den här frågan i hamn. Vi måste också vara på det klara med altmedbestämmandelagen ^inle kan ersätta sysselsättningspolitikenoch den ekonomiska politiken. När man lyssnadepå föregående talare fick man föreställningen alt om bara de anställda hade tillräckligt ^slorabeslutsbefogenheter skulle inga förelag någonsin behöva inskränka driften, man skulle aldrig behöva skära ned personalstyrkan på ett förelag och del skullealdrig bli fråga om några ^företagsnedläggelser.Det är alldeles givet ^atl företagsdemokratiska beslut inte kan ändra på ekonomiska realiteter. Detfordras andra åtgärder från samhälletssida för ^atl ^irygga sysselsättningen. Au samhället är berett att mycket kraftfullt ställa upp för sådana åtgärderhar vi stor erfarenhet av. I det betänkande som viskall ta ställning ^lill i dagbehandlas ett antal förslag ^lill ändringari medbestämmandelagen. Förslagen är delvis gamla - det är frågor som behandlades redan närmedbestämmandelagen antogs. I några få fall är det lite nyare tankar somhar förts fram. Arbetarpartietkommunisterna, som ^inle fanns som parti den dagen dä lagen antogs, vill utifrån ganska kritiska synpunkter pä hur medbestämmandelagen fungerar ha en allmän översyn av lagen.Arbetsmarknadsutskottet konstateraratt en sådan allmän översyn ständigt pågår i den nya ^arbetsräitskommittén. Formellt är alltså ^apk:skrav tillgodosett, trots all de värderingarsom ^apk har bakom sill yrkande kanske ^inle har särskilt bred förankringi ^svenskl politiskt liv. ^Vänsierpartietkommunisterna har fört fram en rad yrkanden. En yrkande gäller tystnadspliktenför styrelserepresentanter. Den frågan behandlades av ^inrikesutskoltet när lagen antogs. Utskottetkonstaterade då att det är viktigt altdet finns en begränsad tystnadsplikt om de anställdas ^styrelserepreseh-^tanter skall få ^lillgäng till förtroliga fakta. Om tystnadsplikten inte finnsär risken ^väldigi stor att företagen på olika sätt försöker undanhålla^slyrelsere-^presentanierna viktigafakta som är känsliga frän konkurrenssynpunkt. Tystnadsplikten är ^vikiig just för att informationskanalerna till ^slyrelserepre-^senianterna skall hållasöppna på det sätt som vi vill. Vpk kräver också facklig vetorättmot nedläggning av företag. Del är ^naturiigtvisen vacker tanke att man bara skall kunna besluta att ett företag skall drivas vidare, och så görs del, men detbygger ^inle på några störte insikter om ekonomiska realiteter. Den frågan ärdet därför inte ^särskill myckel attgöra åt, förrän vpk har ^lyckais genomföra sin ^ceniralplanerade ekonomi, därman driver även företag som inte lönar sig, med konsekvenser för heladen ekonomiska ^ulvecklingen så som vi har sen i . Vpk vill också ha facklig vetorätt när del gällerinförande av ^databaserade system. Det är en fråga som vi vet att den fackligarörelsen har ögonen på. Vi tror där har stora förutsättningar att komma fram avtalsvägen, och då börman i första hand pröva den vägen. Andra frågor som vpk lar upp ärlagfäst rätt ^lill tillträde ^lill arbetsplatsen under konflikt och införandet av en ny lagparagraf som fastslår ^atlanställda hos företag och^myndigheler har rätt att bedriva politisk verksamhet på arbetsplatsen. Vidare föreslår vpk i en motion alt^anslällda skall ha rätt ^lill ^tjänslledighelför facklig och politisk verksamhet, i den mån sådan ^räll inte omfattas av de ledighetsregler som gäller . Allt ^detla är förslag som vi ser det som ^rimligl att man i första rummetdiskuterar mellan arbetsmarknadens parter. Vi har haft en princip isvensk arbetsrätt att inte gå in och ^detaljreglera alltför myckel i lag ulanlämna ganska stor frihet åt arbetsmarknadens parter. Del är en principsom vi inte ser någon anledning ^atl gä ifrån. I en motion av tvåcenterpartister tar man upp minoritetsorganisationernas ställning enligt den ^arbelsrättsligalagstiftningen. I en ^molion av ^Biörcki ^Värmdö las också upp minoritetsintressena på arbetsplatsen. Låt oss öppet erkänna alt ^della är ^elt väsentligtproblem. Det finns mänga anställda somär medlemmar i organisationer som inte har kollektivavtal. De ställs därmed utanför de olika typer av^påverkansmöjligheler som finns i den ^arbetsrällsligalagstiftningen, bl. a. imedbestämmandelagen. Det är ^vikligi ^atlde olika rättigheter som den arbetsrättsliga lagstiftningen medför för de fackliga organisationerna också är förenade medett långsiktigt ansvar för den fackliga^verksamheien på arbetsplatsen. Enda sättet alt fastlägga delta långsikliga ansvar är att träffa ett kollektivavtal.Vi kan inte från regering och riksdagålägga arbetsgivarparten att träff^a^ kollektivavtal med ^minoriletsor-^ganisationerna. Det är ^elt led i avtalsfriheten- det är någonting som man måstekomma överens om. Det är därför svårt att lagstiftningsvägen finna en lösning pä de här problemen. Även när del gällerden här frågan är alltså fortsatta diskussioner mellanarbetstagarorganisationerna och arbetsgivarna den enda väg som det är möjligt att gå fram på. Därför föreslärutskottet avslag på dessa motioner. I en motionundertecknad av företrädare för , och tar man upp frågan om den tid inom vilken ^cenlrala förhandlingar skall påkallas. Motionärerna framhåller attdet borde finnas en regel om attcentrala förhandlingar skall påkallas , om de primära förhandlingarna har strandat. Delta har manreglerat inom den ^offenlliga sektorngenom ett kollektivavtal, och vi förutsätter att man avtalsvägen bör kunna nå fram till en lösning av del här problemet också inom den privata sektorn. Vi anser i varje fall inte att del ärnågonting som vi i första rummet bör lagstifta om. Den mest uppmärksammade frågan idet nu föreliggande belänkandet handlarom skadestånd i samband med vilda strejker. Sedan ^detla sekel var ganska ungt har det funnits en maximiregel förskadestånd frän enskilda ^anslälldavid vilda strejker. Beloppet har varit . Denna regel togs bort i samband med att medbestämmandelagen stiftades.Motivet för alt la bort regeln varall man skulle få en något större flexibilitet när det gällde ^atl döma utskadestånd i samband med olovliga strejker. De olovliga strejkerna måste naturligtvis i väldigt många fall betraktas somett symtom på missförhållanden på arbetsplatsen. Det innebär-del framhöll också^inrikesutskoltet pä sin lid - viktigaste vägen all möta de olovliga strejkerna måste vara att päolika ^säll råda bot pä dessa missförhållanden. Det är inte hellermeningen alt man skall ha en ^skadeslåndsinstilul för att med ^hol om ekonomiska sanktioner försöka skrämmade ^anslällda frän att ta till strejker i kritiska fall. I normalfalletbör alltså ett relativt symboliskt skadestånd dömas ut.^200-kronorsregeln har fåll ^jusl karaktären av ettrelativt symboliskt skadestånd. När ^inrikesutskoltet föreslog ^atlman skulle la bort ^200-kronorsregeln framhöll också utskottet alt det inteskulle få innebära några väsentliga höjningar av ^skadeslåndsbeloppen. Deskulle alltså även i framliden ligga kvar på denna ^lämligen begränsadenivå. Om man tittar på hur det här harhanterats av arbetsdomstolen kan man säga^atl arbetsdomstolen också ganska väl följt inrikesutskottets intentioner. Dethar visserligen förekommit höga yrkanden från arbetsgivarparten - den första arbetsgivaren som var framme och yrkade^kraftigl höjda skadestånd var inomparentes sagt det socialdemokratiskt dominerade KF- men om man tittar på arbetsdomstolens hantering av ärendenaupptäcker man att AD endast i någraytterligt få undantagsfall har gått . I dessafå undanlagsfall har även de belopp man dömt ^ul ^varil ganska begränsade; det har rört sig om . inågra enstaka fall. I huvudsak kan man säga ^atlarbetsdomstolen har fortsatt att tillämpa ^200-^kronorsregeln; . har^varil del reella takel - precis på del sätt som ^inrikesulskottetsmajoritet avsåg när man framlade ^della förslag. Jag upplever därför den här debatten som något av en skendebatt. Det här harinte lett ^lill några mera dramatiska förändringar irättspraxis. Men man har alltså fåttmöjlighet alt i några enstaka fall, där man anser att förhållandena är särskilt graverande, göra en markering genom attgå över ^200-kronorstaket när detgäller skadestånd. Vi tycker alt det är ^rimligl att man har den möjlighetenäven i fortsättningen. Givetvis skall vi fortsätta ^atlfölja delta mycket noggrant. Skulle vi se några tecken pä väsentliga ändringar av praxis, för vi återkomma till den här frågan. Men så länge den faktiska ^200-kronorsspärren lever kvar i rättspraxis ihuvuddelen av fallen tycker vi inteatt ^detla är så förfärligt mycket att oroa sig för. Det är ^yllerligarenågra frågor som har berörts i betänkandet. Men även för dem gäller alt det ärfrågor som har behandlats och där ^inle särskilt mycket nytt tillkommit. Jag vill därför sluta med attyrka bifall till arbetsmarknadsutskottetshemställan på samtliga punkter och avslag på de reservationer som finnsfogade ^lill betänkandet. ^(s) kort ^genmäle: ^Granstedt sägeratt lagen om medbestämmande i arbetslivettogs med stor enighet. Del kan väl diskuteras, för vid det tillfället fanns inte mindre än 11 reservationer - följde villigtmed moderata samlingspartiet i^fiera av dem - och med hjälp lyckades reservanterna också vinna i flera fall. ^Somjag sade gick^cenierns partiledare ut och ^lalade om an det skulle svida i skinnet pä den löntagare som vågade ge sig in i enolovlig strejk för att rätta ^lill de missförhållanden som eventuellt fanns på hans arbetsplats. Vi har från socialdemokraterna ^lidigarehaft ^fiera reservationer i den här fråganvid behandlingen i , menmed hänsyn till den ^majoritelssi- ^luaiion som finns har vi väl inte^räknal med att fö igenom mer än förhoppningsvisden ^reservaiion som vi har , nämligen den om ^200-^kronorsregeln. Vi trodde all vi skullekunna få gehör för den, kanske ^inle ^minsidärför all ni i - liksom - vill ge sken av all ni skulle vara lönlagarnas parti och slå vakt om dem. Men verkligheten ^ärju en ^hellannan: ni är del ^arbelsgivarparli, det ^borgeriiga parti som ni alltid har varit. ^Granstedt säger alt del intehar skett några speciella förändringar i situationen. Nej, det är klan att det^inle har gjort del, och det visar också att piskan i det här fallet intevar den nyttiga medicin som ni ^irodde. Jag vill påstå attförhandlingssystemet är helt överlägset del tvingande system som ni försökerta fram. ^LARS-OVE (vpk) kort ^genmäle: PärGranstedi är medbestämmandelagens försvarsadvokat och menar ^atl den i stort sett aren^miiienprodukl. Delar ^miltenpariierna inkl. socialdemokratin som ^slötlar upp medbestämmandelagen. Men arvet har man fält från en gammal borgerlig regering avår 1928, och del bär man med sig^iryggl och säkert och fortsätter med de försvarsåtgärder som ^arbelsköparna kan ta ^lill mot arbetarnas kamp ^försina intressen. Vi har ställt några konkreta krav,t. Del är orealistiskt, säger ^Granstedt och påpekar att ^u^Kskotlei menar att man kan lösaproblemet på andra vägar. ^harjag frågat mig. Här finns ju företag som lägger ner och inskränker pä avgörande punkter utan att delminsta beakta samhällsekonomiska aspekter. Man flyttar sina investeringar utomlands, man flyttar med sitt kapital, man investerar över huvud taget ^inle i de bygder där sysselsättningen behövs.Arbetarna har inget annat vapen mot ^detla än sin egen fackligastyrka. ^Granstedtmenar att medbestämmandeavtal är höjden av frihet, för parterna är ^lydligen helt jämställda. Det är Pär^Gransledts resonemang. Men måste haninte erkänna ^atl ^arbelsköparn^a^ har alla vapen i sin hand när det gälleren så avgörande fråga som jobben? Vilka andra vägar finns ^atl klara jobbeni de här fallen,där man uppenbarligen lägger ner företag av profilskäl? Det vet de fackliga företrädarna, och jag troralt de, om de fick en vetorätt i sin hand,skulle handha den med del största ansvar. Jag litar pä dem, vilket ^inle ^Granstedt gör. Sedan säger ^atl strejkerna ^ärett symtom pä missförhållanden på arbetsplatserna. Men skall vi inte rätta till de missförhållandena då? I vilket sammanhang görs del? Krav efter krav påförbättringar avvisar ^Gran^stedt.I ^slällel är han beredd alt ha denhär principen, ^atl strejkar en arbetare för högre lön eller ^atl fö ha en fast lön kvar., då skall han kunnaavskedas. Det är sädana repressaliersom lagstiftningen ger möjlighet till,och vi har föreslagit att de skall bort. För någon vecka sedantillbakavisade det ^förslagel.Men jag frågar: Är ^inle delta^arbetsköparnas metod all förfölja arbetarna när de vill fö igenom sinakrav? ^WENNERFORS ^(m) kort ^genmäle: ^Granstedtkommenterade mitt inlägg pä ett sätt som gav intrycket av att jag skulle befinna mig på ytterkanten i min inställning ^lillrätlen alt inlägga veto ^mol ^eltentreprenadavtal, t. ex. i fråga om städningen i ett förelag. Jag tycker det är viktigt att påpeka alt bestämmelserna hartillkommit med tanke på den ^s. Jag skulle självfallet ^inle - del vill jag gärna säga ^lill ^Granstedt - som klubbordförande tveka all utnyttja den här möjligheten, om det förelag somjag ^arbeiar i skulle börja anlita ^s.k. grå arbetskraft ^lill nackdel förmedlemmarna i klubben. behöver jag ^inle oroa mig, eftersom del förelag som jag arbetar iser myckel seriöst pä den härfrågan, och del gör de allra ^fiestaföretag runt om i landet. Menmissbruk förekommer, och därför ^ärjag helt övertygad om alt sådana här paragrafer behövs. Hur de tolkas ochtillämpas kan det emellertid råda tveksamhet om, vilket den gångna liden harvisat. Del kan bl. a. bero på altfrågan ^inle var utredd när vi ijuni 1976 fattade beslut om den nya medbestämmandelagen.Därför ^tyckerjag ^atl vårt krav är befogal. Om sedan del ^kravei skallframföras i form av en ^reservaiion eller på annat sätt kan det naturligtvisråda delade meningar om. Men vi har vall att markera vårt ^ulredningskravi form av en ^reservaiion. ^GRANSTEDT (c) kort ^genmäle: Närman hör och ^Lars-Ove tala om ^200-kronorsregeln undrar man vad del hela^handlarom. Man fåren känsla av attdel har dömts ut svindlande belopp i stor skala. Så fort det uppstår en vildstrejk så ^fär de berörda betala tusentalskronor i skadestånd. Det är den bild man^fär. säger att den majoritet som jag företräder vill ha ^elt systemsom bygger pä alt man skall klämma åt löntagarna, använda piskan osv. Realiteten är emellertid den allskadestånd döms ^ul på ungefär samma nivå som ^lidigare. Det systemet bygger på ^elt ^lidigare riksdagsuttalande,grundat på samma ^majoriiei som dennuvarande. Del gick ut på att man skulle ligga kvar pä i huvudsaksamma nivå och bara i undantagsfall och för all göra särskilda markeringarskulle utdöma mer än . hände det en enda gäng att man dömde ut . iskadestånd, och det varpå yrkande av^KF:s ^lagerceniral i . Under är 1978 har man dömt ^ul . en gång och300 kr. Del är alltså den fruktansvärda piska som talarom. I alla övriga fall har man alltsåhållit sig inom ^200-^kronorsgränsen, och del ^föruisälier jag all mankommer alt göra också i fortsättningen. Det var avsikt när den tog^detla något mjukare och mer flexiblasystem. Det är alltså intefråga om alt några piskor skall vina. Grundprincipenär fortfarande ^atl man skall råda bot på vilda strejker genom ^atl försöka angripa de bakomliggande problemen.Det ^måsle man göra genom förhandlingar från fall ^lill fall i varjeberört förelag. När ^Lars-Ove säger alljag går ^emol ^äigärder för ^atl rätta till missförhållandena påförelagen vet jag inte alls vad han ^länker på. Delär ^inle sädana ^äigärder som vpkhar föreslagit i sina ^molioner. Här handlar del om problem som finns på varje ^enskill företag, somkan vara olika för varje företag ochsom måste lösas på varje företag för sig. Den ^lyp av generella åtgärder som vpk har föreslagit löser ^inleproblemen pä de enskilda företagen. Delgör ^inle heller beslut. Problemen måste lösas genom diskussionermellan de berörda parterna på varje företag. ^Närdet gäller ^Wennerforsförslag vill jag bara konstalera följer upp medbestämmandelagen.Därför är ^uiredningskravet egentligen redan uppfyllt och den reservation som här finns fullständigt onödig. ^(s) kort ^genmäle; NärPär ^Granstedt hör mig ^diskulera ^200-kronorsregeln, undrar han vad detegentligen är fråga om. Ja, del är klart alt om ^inle vet vad del är fråga om, begriper jag att han är litet fladdrande i detta sammanhang. ^Granstedt säger alt man ^inle vill ha ^elt system där mantvingar löntagarna, jag dåfråga; Varför gick ni i sä fall med på att del skulle kunna utdömas obegränsat skadestånd? Var det ^inle attla fram piskan? har det ju visat sig att del ^inle blev någraförbättringar. Likväl vidhåller ni ^atl systemetskall finnas kvar, låt vara alt del inte utdöms mer än några hundralappar. Men det finns ändå möjligheter fördedömande instanserna att utdöma högre belopp. Jo, ^Granstedt,^Thorbjörn ^Fälldin sade ^atl del ^sktille svida i skinnet på de löntagare som vågade försöka förbättra sin situation, när de ^inle hade andra möjligheteratt göra det. Ni följde villigt , när den kom med ^siu förslag om just detobegränsade skadeståndet. säger man skall lösa de bakomliggande problemen. Del ^ärju det vi har sagt helatiden. Varför biträder ni då inte vår reservation, som går ut på just delta, i stället för attvidhålla att det fortfarande skall vara obegränsade belopp? ^elt par ord till ^Lars-Ove . Han sade i sitt ^lidigare inlägg ^atl vi från socialdemokraterna i ^filtioffior.Man skall i ^slällel ta tillmaktspråk ute pä arbetsplatserna. Men, ^Lars-Ove , är del inte såsom arbetsgivarna har gjort? Har ^inle vivänt oss mot ^atl arbetsgivarna hela liden fört ett maktspråk mot oss? Menar nu ^Lars-Ove att vi skalltillämpa samma maktspråk motarbetsgivarna och säga au nu skall vi bestämma och ^inle längre arbetsgivarna? Vi bör väl lämpligendiskutera dessa frågor ^gemensaml,eftersom vi sä ^atl säga sitter i samma båt och frågorna är viktiga föross bägge parter. Jag yrkar fortfarande bifall till ^reservalionen 2. ^LARS-OVE (vpk) kort ^genmäle: Del ^senasle som BerntNilsson sade tar jag verkligen fasta på, nämligen att vi ^gemensaml skall diskuter^a^ vad en radikalarbetarpolitik skall innehålla, någotsom jag har ^efteriyst. I filttofflor går man, när man inte föreslär något alternativ utan säger all 1979 årsval löser alla problem. Men vilket alternativ har vi? Man kan inte fö gehörför sina åsikter, om man inte ^lalar om vilka åsikter man har och propagerarför dem. Så har socialdemokraterna ^inle gjort i denna fråga iriksdagen. ^Granstedtsade all jag har talat om en ^200-kronorsgräns. Del ^harjag inte gjort. Jag har förklarat all man ^inle skall hanågra strejkböter alls. Sedan påstodhan att han ville lösa debakomliggande problemen. Hur är dåverkligheten beskaffad? ^Granstedt har ^varil med och drivit fram en ekonomisk politik som gör att arbetarnaär tvungna ^atl kräva avsevärt högrelöner och som skapar ^iniressekonflikier. ^Gransiedl vill ^inle^slälla sig bakom en idé om all manskall ha ^fasi lön och ^atl man skall sänka ^presiaiionsnormerna i arbetslivet. I Bodenfallet handlade det ^jusl om^atl pressa fram ^preslationsnormer trots att man hade en fast lön. ^Granstedt är vidare med och driveren politik som gör all människorna förlorar jobben pä ställe efter ställe-vid ^Finnboda, i gruvorna, i stålindustrin, osv.Förelagen ^flytlar ^lill andra delarav ^landei och u^tomlands, och de lägger ner sin verksamhet. Inget av detta vill och den borgerliga majoritetengöra någonting ät. Del här är jugrundorsakerna, och dem vill Pär^Granstedi ^inle göra någonting ät.Men all avskeda arbetare, som kämpar för sina ^iniressen när de drabbas avdessa grundläggande orsaker, det villPär ^Granstedt och den borgerliga majoriteten. Det är kontentan av denborgerliga politiken gentemot ^arbelarna i del här fallet. frågan: Skall vi ta ^lillmaktspråk gentemot arbetsgivarna,som för just den politik ^Granstedt så villigt försvarar? Dä sägerjag; Del enda möjliga ^ärall la till maktspråk ^mol ^arbelsköparna. De begriper ingetannat. Det visar ju ^ulvecklingenfrån alla ^Salisjöbadsavial, över alla^samrådsavial och fram ^lill allamedbestämmandeavtal. De som har suttit i ^medbeslämmandeförhandlingar borde vid del här laget vara klara över^atl den vägen kommer man inte fram. Maktspråk från^arbelarna är helt avgörande för om det skall bli någon förändring. Jag hoppas att arbetarrörelsen nu tartag i dessa frågor och lägger fram ett radikalt ^alternaliv. PAR ^GRANSTEDT (c) kort ^genmäle: När jag i ^mitl förrainlägg undrade vad egentligen^lalade om var del därför ^atl hans argumentation avlägsnade sig så passlångt från den verklighet som vi har alt diskutera. An ^Lars-Ove argumentation avlägsnar sig långt frånverkligheten är man så van vid ^atldet är liksom ^ingenling alt reagera ^särskill mycket på. Varför biträder vi inte den^socialdemokraliska ^reservalionen, när vi anser ^atl del i första hand är andra saker än ekonomiska sanktioner vi skallla ^lill? Jo, därför att på denpunkten är den socialdemokratiska ^reservalionen ^hell onödig. Del stårnämligen redan i majoritetens yttrande - kan slå upp del på ^s. 27 i ^belänkandel:"Enighet råder om all det i första hand är andra åtgärder än sanktionersom har betydelse för ^atl återställa arbetsfreden när en olovlig konflikt har brutit ut och om altskadeståndets uppgift i huvudsak är alt stryka under principen all avtalskall hållas."