prot · G20959 · 1978-12-31 00:00:00 — teteni våra storvarv. träffade de tre partierna en uppgörelse om denframtida varvspolitiken, som alltså innebaren satsning på och Kockumssom de framtida nybyggnadsvarven och en konvertering av ochÖresundsvarvet till tunga verkstadsindustrier och parallellt därmed en massivsatsning på alternativ produktion och industriutveckling på varvsorterna. Enproposition med dessa riktlinjer låg praktiskt taget klar närtrepartiregeringen upplöstes. Tungaoch svåra beslut av den här karaktären, som är nödvändiga för den industriellautvecklingen, bör ha en bred förankring. Jag beklagar därför uppriktigt attfolkpartiregeringen som en av sina första ämbetsåtgärder ansåg sig tvungenmodifiera varvspropositionen på den centrala punkten, dvs. när det gälldeviljeinriktningen i strukturfrågan. På det sättet har man skjutit hela fråganom den framtida varvsstrukturen . Behandlingenav frågan i näringsutskottet har ytteriigare understrukit denna beklagligahandlingsförlamning i det här avseendet. Detta skapar problem för framtiden. Fördet första fSr vi en för stor varvsindustri som kommer att sluka en stor del avde resurser vi skulle behöva satsa på offensiva delar av näringspolitiken iframtiden. Fördet andra kommer vi internationellt inte längre att framstå som den nation somgår i täten när det gäller att anpassa varvskapaciteten till det kommersielltmöjliga. Fördet tredje skapar man genom att skjuta beslutet också osäkerhetvid varven. Den klara satsning på och som nybyggnadsvarv, somden förra regeringen planerade, hade varit en klar fördel när svenskvarvsindustri går ut internationellt för att konkurrera om beställningar. Fördet fjärde har de mindre varven i regeringens proposition blivit föremål för enonödigt hård behandling, om man ser det i förhållande till behandlingen av destora varven, eftersom man kräver en större bantning av verksamheten hos demindre varven än hos de stora. Men det viktiga i det sammanhanget är framförallt att den mindre bantningen av de stora varven leder till ökad konkurrensockså om de beställningar som naturligt hör hemma i småvarven. Tillsist kan också den frågan ställas om hanteringen av varvsfrågan blir vägledandeför näringspolitiken i stort. Det är en öppen fråga, men det voreolyckligt om denna handlingsförlamning också skulle sprida sig till andrasektorer i näringslivet. Industriministernsmotiv för att begränsa nedskärningarna av varvskåpa-citeten och undvika att taställning till strukturbesluten är dels att framtidsbedömningarna är osäkra,dels hänsynen till varvens betydelse på de lokala arbetsmarknaderna. Båda dessaskäl måste dess värre underkännas. Även om vi nu noterar en viss tillfälligförbättring på tankermarknaden och en viss omsättning när det gäller tonnageöver huvud taget kan detta inte tillåtas påverka den långsiktiga inriktningenav varvspolitiken. Avgörande är naturligtvis här den långsiktigamarknadsbedömningen tillsammans med ställningstagandet tillhur stor andel av vår industriproduktion som skall ske vid varven. Svaret ärenligt min uppfattning entydigt. En reducering av kapaciteten måste ske oavsettden aktuella marknadsutvecklingen. När det gäller hänsynen till de lokalaarbetsmarknaderna är det skäl som alltid kan åberopas. Vi möter det ständigthär i kammaren, som industriministern påpekade vid gårdagens frågestund. Vibefinner oss dock i en konjunkturuppgång. Dessutom skulle ett strukturbeslutav det slag som den gamla trepartiregeringen förordade beröra orter med en välutvecklad arbetsmarknad och med goda förutsättningar att kompenserasysselsättningsbortfallet inom varven med expansion inom andra industrigrenari regionerna. Om det är några orter som skulle kunna klara en kursomläggning avdet här slaget, så är det varvsorterna. Inomcenterpartiet har vi valt att i stället i vår motion förespråka att detväsentliga i trepartiuppgörelsen skulle behållas, dvs, strukturbesluten, ochföreslå tillsättandet av en varvskommission som skulle förbereda ett meradefinitivt ställningstagande till strukturfrågorna . Utskottetsvärderade ordförande bortser från attstrukturbeslutetjuändåärdet långsiktigt viktiga. Det är det som centerpartietmed sin motion har velat rädda till en objektiv och seriös debatt i utskottetoch häri kammaren. Tyvärr har övriga partier inte varit intresserade av detta.Min uppfattning är att den här frågan är så central för hela näringspolitikenatt någon demonstrationspolitik verkligen inte är att rekommendera. Här gällerdet i stället att försöka få en bred samling kring realistiska lösningar, och ioch med att folkpartiregeringen valde att inte lägga fram den ursprungligapropositionen måste vi ju acceptera detta som ett faktum tillsammans med deuttalanden som också omgående kom från socialdemokratiskt håll, vilket allttydde på att den ursprungliga propositionen inte hade parlamentariskt underlagför att vinna kammarens gehör. Förtillsättandet av en kommission talar dessutom den omständigheten att statennumera har övertagit . Det finns alltså anledning att se över SvenskaVarvs organisation utifrån förutsättningen att skall inlemmas i denstatliga varvsgruppen. Det finns dessutom anledning att göra en översyn avsamhällets politik visavi de mindre varven, och där har ju utskottsmajoritetentillstyrkt våra synpunkter. Enligtvår bestämda uppfattning är alltså den tvååriga planeringsperiod som nuföreslås utan ett ställningstagande till strukturfrågorna olycklig. Det hade dåvarit bättre att stanna vid ett principbeslut i strukturfrågan för att sedantill hösten återkomma med en ny proposition. Helavarvspolitiken - ja, man skulle kunna säga hela vår närings- ochregionalpolitik - kommer f ö. i ett nytt läge med den uppgörelse som träffatsmellan folkpartisterna och socialdemokraterna i fråga om anställningsgarantin.Den socialdemokratiska partimotionen stannar vid begreppet sysselsättningsgaranti,men redan inför detta har arbetsmarknadsutskottets majoritet varit starktkritisk, eftersom det skulle motverka arbetskraftens benägenhet att utnyttjamöjligheterna till sysselsättning i andra branscher och eftersom det dessutomskulle skapa ett farligt prejudikat på svensk arbetsmarknad. Jämförelsen med är frånden synpunkten helt felaktig. Detär ju ändå så att industriministern i sin proposition föreslår en rad mycketomfattande sysselsättningsskapande åtgärder. Som jag tidigare påpekat ärvarvsorterna industriellt välutvecklade regioner. Trots detta har alltsåsocialdemokrater och folkpartister i näringsutskottet enat sig om att föreslåen anställningsgaranti. På folkpartihåll har man talat mycketom behovet av rörlighet på arbetsmarknaden som ett instrument för att klarastrukturanpassningen. Härhar man nu hamnat precis så långt från denna uttalade målsättning som man överhuvud taget kan komma, och man har med ställningstagandet i näringsutskottetverkligen försvårat industriministerns uppgift att bedriva en förnuftignäringspolitik. Man måste nu ställa sig frågan ute i landet, om inteanställningsgarantin också bör gälla där. 1min egen kommun, , skall en sulfitfabrik läggas ner.Den svarar för av industrisysselsättningen i denna glesbygdskommun. Jagvet att kommunen har skrivit till regeringen och begärt anstånd mednedläggningen. Det måste man väl nu medge? På den orten slårindustrinedläggningen mycket hårdare än begränsningen av varvsproduktionen t.ex, i , där neddragningen berör mindre än 2 96 av antaletindustrisysselsatta. Ja, regeringen kommer med den här uppgörelsen mellansocialdemokrater och folkpartister att fö sådana frågor från hela landet. Harverkligen utskottsmajoriteten tänkt sig in i vad detta innebär? Uppgörelsenmellan socialdemokrater och folkpartister må också bedömas mot bakgrunden avden massiva satsning på alternativ produktion och på industriutveckling iövrigt på varvsorterna som industriministern föreslår. Vi accepterar nu t. o.m. att införa ett särskilt regionalpolitiskt stöd för varvsorterna. Det råderbred politisk enighet om detta liksom om satsningen på ökade resurser till deregionala utvecklingsfonderna. Menhar det aldrig fallit utskottets folkpartister och socialdemokrater in attdenna stora regionala satsning, tillsammans med anställningsgarantin, skapar enhelt absurd situation från regionalpolitisk synpunkt? Dels satsar man storasummor på den industriella utvecklingen i regioner som redan är industrielltväl utvecklade, dels garanterar man anställning för alla varvsarbetare . De varvsanställda som motiverar de extraordinära regionalpolitiskasatsningarna behöver dem inte, utan de här regionerna kan disponera resursernaför näringslivet i övrigt. har vi här i landet vidtagitnärings- och regionalpolitiska åtgärder som i så hög grad kan befaras motverkaen regional balans som de näringsutskottets socialdemokrater och folkpartisternu föreslagit. Bl,a. för att undvikaatt alltför ensidigt binda upp resurser till varvsorterna harvi från sida föreslagit inrättandet av en industriellutvecklingsfond. Vi har sett den mest som en central resurs för de regionalautvecklingsfonderna. Genom att lägga dessa medel i en central fond skullehandlingsfriheten att disponera dessa resurser där de bäst behövs också kunnabibehållas. Med den utveckling vi nu fltt i varvsfrågan hade detta varitsärskilt angeläget. Det kommer alltså att finnas anledning att återkomma till Jag ber att fö yrka bifall till reservationerna 1, 3 och 10. INGVARSVANBERG (s) kort genmäle: talar varmt för en neddragning av varvskapaciteten tillhälften av vad vi har f n. Skillnaden mellan den ursprungliga propositionen ochden som föreligger är i det avseendet ganska hårfin. Den nuvaranderegeringen föreslår en neddragning , föreslår enneddragning . Att man gör detta till en stor sak har jagväldigt svårt att förstå. Sedankommer in på något som tydligen är hans hjärtpunkt, och det äranställningsgarantin. Jag vill fråga: Är detta så förfärligt sensationellt? Vihar i det här samhället mer och mer kommit till insikt om att samhället har ettansvar för arbetslösa människor, man måste försöka ge dem jobb och trygghet. Omdetta kan ske inom företaget är väl det lika bra som att de skall slängas ut iberedskapsarbeten eller andra arbetslöshetsåtgärder. Vi menar inte att dessamänniskor skall gå kvar vid varven om de erbjuds ett annat jobb. Men vilkajobb, , står och väntar på dem som jobbar vid varven? NilsÅsling talar om att man föreslagit en industriell utvecklingsfond. Snälla NilsÅsling, jag känner till fonder som har inrättat. Han försörjer f n.halva på beredskapsjobb sedan man tagit bort de fiesta ordinariejobben. Och talar han om att man har en fond för utveckling av näringslivet.Skall det bli samma utveckling som i blir det inte mycket att hållasig till. Hansäger också att detta måste gälla andra grupper och försöker spela utskogsarbetarna, som någon talare gjorde i den ekonomiska debatten, ochgruvarbetarna mot varvsarbetarna. Socialdemokraterna föreslog , när detgällde , att vi skulle satsa 100 miljoner mer än regeringen ville för attbehålla 350 arbetare som kunde göra nödvändiga arbeten och möjligen bygga ommalmbanan. Fackföreningarna uppvaktade och lade ned ett fantastiskt arbete påatt peka på vad dessa människor skulle kunna göra. De krävde ungefärdetsomvarvsarbetarna nu för. Jag tror att de arbetarna skulle komma att säga ungefärså här: Det är då för skönt att nu genom omläggningen har fött ettsådant infiytande att de allra värsta dumheterna i den gamlatrepartiregeringens politik kan rättas till. Jagtror inte man kan utså split mellan olika orter och olika grupper när detgäller anställningsgarantin. Vi måste i samhället vara medvetna om att vi haren skyldighet att ge alla arbetslösa en tryggare tillvaro. Jag frågar mig hurstor den principiella skillnaden är mellan det vi kommit överens om här och vadett modernt samhälle ändå måste göra. () kortgenmäle: och jag är överens om många saker, bl. a. om dengrundläggande värderingen att samhället skall dra försorg om sina medborgareoch garantera sysselsättning så långt det över huvud taget är Vi har som detsista skyddsnätet de arbetsmarknadspolitiska instrumenten. Men det här är jufråga om något helt annat. IGöteborg, vårt lands bästa industriregion, om man ser till diversifieringen avnäringslivet och den potentiella möjligheten till utveckling, satsar vi nu t.o. m. extra regionalpolitiska medel. Vi ger utvecklingsfonderna speciellapengar, vi inrättar lokala investmentbolag, och detta är vi överens om. Mendessutom, som grädde på moset, vill alltså folkpartister och socialdemokrater inäringsutskottet - inte i kanslihuset - lägga en anställningsgaranti. Det ärdet jag reagerar mot, för hur skall vi då svara mot de anspråk som reses frånmindre välutvecklade regioner i vårt land? Skall vi där också erbjuda engenerell anställningsgaranti? Hur skall man då klara vad som talas om i såvarma ordalag, en ökad röriighet? Det har ju blivit en ny modeföreteelse attproblemen skall lösas med rörlighet. Så går man i näringsutskottet ochkonserverar en näringsstruktur i en bransch som minst av allt skallkonserveras. Det, , är verkligen att bädda för en orimligsituation i näringspolitiken. Jagmåste säga att jag beklagar om det här skall bli del beslut och de direktiv somkommer att överlämnas till det förnämliga industridepartementet. Det blirmycket svårt att klara den nödvändiga industriella omställningen här i landet,såsom folkpartister och socialdemokrater i näringsutskottet bäddat för denna. Sedanvill jag säga att detta med nivåer saknar betydelse - det är ju jag överens om. Att det saknar betydelse vittnar ju anställningsgarantinvältaligt om. Vad jag var ute efter var att ändå som vägledning förfortsatta dispositioner på området skulle träffa ett strukturbeslut,ett beslutom vilka storvarv vi skall ha . Det är nämligen det enda som betydernågonting när det gäller att fördela resurserna, att försöka fö en effektivvarvsnäring och lägga om kursen mot annan produktion, där man behöver göra det. () kortgenmäle: När det gäller de nya jobb som skall skapas genom fonderna och denutveckling som finns i , om bedömning nu på den punkten ärriktig, är vår inställning exakt densamma. Finns alla de där jobben, så skallde anställda ta dem, säger vi. Men vi är övertygade om att de inte finns, ochdärför behövs garantin. Om kan visa upp dem har han löst problemen. Sedantycks vara väldigt ledsen över att ett beslut omanställningsgarantin går på tvärs mot det nya talet om röriighet på arbetsmarknaden.Jag hade inte väntat mig det av . Om det går emot talet om rörlighetär jag den förste alt säga att det är ett mycket bra beslut. Del nya talet omökad röriighet vill vi väl ändå inte ta som högsta norm och som högsta vishetför industripolitiken i det här landet. Det hoppades jag att jag kunde varaöverens med , men tydligen kan jag inte del. Han beklagar alt vigår emot det. Om röriigheten skall bli norm i det svenskanäringslivet, då är del farligt. Jag hoppas att del kommeratt bli norm alt samhället alltid skall ta ansvar Nr 59 för de arbetslösamänniskorna. Strukturbeslulen skall genomföras på ett Tisdagenden socialt acceptabelt sätt.Det är inte arbetslösa människor som skall betala Det är samhället och företagen gemensamt, _ _ Åsling.Det är inte fråga om alt nu skall just de här människorna, några tusen y/ssavaiysfrågor varvsarbeiare, betala kalaset vid omställningen i varven. NILSÅSLING (c) kort genmäle: Vi är överens om, , att enskilda människor och grupper avmänniskor inte skall drabbas av strukturförändringarna i samhället, mendärifrån till all försvara en anställningsgaranii i industriellt välutveckladeregioner är stegel mycket långt. Skulle man följa recept ochinföra detta som en generell regel - och del är väl sannolikt alt man måstegöra det om man börjar i de mest välutvecklade regionerna i vårt land - har manskapat en absolut statisk situation på arbetsmarknaden, och det är ingenbetjänt av. Följerman inte sedan den regel som man har skapat har man gjort sig skyldig till enupprörande utmaning mot alla de andra orterna som har problem, kanske i störreomfattning än . Man har då verkligen regionalpolitiskt utmanat denglesbygd som har bekymmer med sysselsättningen. Del är ändå så, IngvarSvanberg, att i sker en expansion av näringslivet. Där finns jobb. Därfinns möjligheter att i en konjunkturuppgång kompenserasysselsäitningsbortfallet i en sektor med tillväxt i andra sektorer. Men på dethär sättet skulle man ju låsa situationen och inte tillåta eller uppmuntra dennaluriiga utvecklingen av näringslivet i . Talmannen anmälde att anhållit attlill protokollet få antecknat alt han inte ägde rätt lill ytterligare replik. ERIKHOVHAMMAR (m): Från flera håll kommer försiktigt optimistiska signaler om enförbättring av den svenska ekonomin. Men en förutsättning för att vi skallkunna dra fördel av en väntad konjunkturuppgång är alt vi inte försämrar detkonkurrensläge som svenskt näringsliv har, myckel lack vare denborgerliga trepartiregeringens ekonomiska politik och, inte minst, det avtalsom slöts mellan arbetsmarknadens parter. Vi måste ta vara på de chanser enförbättrad konjunktur ger att slussa över såväl arbetskraft som kapital frånbranscher med dåliga eller rent av inga framtidsutsikter lill expansiva delarav vårt näringsliv. Tar vi inte denna chans nu så kommer vi att råka mycketilla ut under nästa konjunkturnedgång. Varven är just en sådan bransch vilkenvi nu effektivt måste la itu med om inte kostnaderna där skall bli ett direkthot mot sysselsättningen i andra branscher, Iregeringens proposition 1978/79:49 om vissa varvsfrågor för vi en god bakgrund lill de svenska storvarvens situation. Vi konstaterar att det råder en omfattande överkapacitet i väriden inom alla varvsindustrier, bl. Nr 59 på grund av den mycket snabba utbyggnaden av varvsindustrin i Japanoch den Sydkorea.Mellan 1970 och 1976 fördubblades kapaciteten, och allt lyder på "varvsindustrin trots dystra marknadsutsikter kommer att ytterligare expanderai de nya varvsländerna. Även i etl längre tidsperspektiv beräknas Vissa varvsfråsor överkapaciteten därför kvarstå.För de svenska storvarven är situationen dyster. Orderingången har legat pä en nivå som är mindre än hälften av leveransvolymen, ochi dag svarar orderstockarna mot föga produktion. är detännu värre-endast ca 10 96 av kapaciteten är nu belagd. För det standardiseradetank- och bulktonnaget visar marknadsgruppens rapport alt världsmarknadsprisetf n. ligger 30 å 50 96 under de svenska varvens självkoslnader. Enligt gruppensuppfattning finns del inget som talar för all denna skillnad kommer all minskanämnvärt framöver. Jagtycker, herr talman, att det är viktigt att göra denna kartläggning innan vimer ingående tar itu med själva problemaliken som skisseras i propositionen. Deltorde slå klart för alla att någonting radikalt nu måste göras ål de svenskaslorvarven om inte samhället skall belastas med kostnader av en storlek som kanbli ett direkt hot mot den övriga industrin och därmed också mot enskildamänniskors trygghet. Iregeringens proposition 1978/79:49 föreslås också en kapacitelsminsk-ning vidde svenska slorvarven på jämfört med nivån vid utgången av år 1977.Meningen är att denna nedskärning skall vara genomförd vid utgången av . Frånmoderat håll har vi reserverat oss och menar att utskottsmajoriteten utgår frånen alltför optimistisk marknadsbedömning, för fram alltför optimistiskatongångar. Varvsföretagen själva har-som mycket riktigt också redovisas ipropositionen - räknat fram en potentiell marknad som motsvarar 0-9 miljonerdirekta arbetstimmar. Del har också angivits att del endast under mycketoptimistiska förutsättningar är sannolikt att utfallet kan uppgå lill 4-6miljoner arbetstimmar. Ifrån vårt håll anser vi därför alt kapaciteten vidnybyggnadsvarven bör ligga på ungefär 6 miljoner direkta arbetstimmar. Enanpassning till denna kapacitetsnivå på endast skulle emellertid kunnakomma att innebära stora samhällsekonomiska kostnader och mänskligauppoffringar. Därför förordar vi i stället en treårsperiod för nedskärningen.På så sätt för varvsförelagen rimliga möjligheter att balansera sin verksamhet.Vidare kan man åstadkomma alt övertalig arbetskraft i socialt acceptabla formerkan föras över till andra arbetsplatser. Kapacitetsminskningen bör ske främstinom storvarven. Vi anser emellertid alt det är väsentligt att minskningen skernågoriunda jämnt över treårsperioden. Därför bör en bedömning av lägel och enutvärdering av genomförda åtgärder göras vid utgången av varje kalenderår. Ochvid de tillfällena bör behovet av kapitaltillskott också prövas. Vi beklagar alt regeringeninte vågat ta steget fullt ut och anpassa slorvarven till ensituation som med all sannolikhet kommer alt råda inom 30 den närmaste framtiden. Risken med regeringens tvåårsplan är att vi1980 kommer att tvingas till enän hårdare omstrukturering på grund av den otillräckliga nedskärning som nuföreslås i propositionen. Tyvärr har den tidigare socialdemokratiska varvspolitiken hamnat ibakvatten. Ett av målen sägs nu vara att ge varvsindustrin möjligheter attövervintra. Man vill vänta tills en bättre balans åter uppträder på marknaden,och endast motvilligt accepterar man över huvud tagel nedskärningar. HerrSvanbergs inlägg här bekräftar bara detta. Men del dröjer länge innan viför en bättre balans på marknaden, och kostar varven enorma summor. Somjag nämnt kommeren nedskärningav kapaciteten vid storvarven alt drabbaväldigt många anställda. Det är därför vi från moderata samlingspartietföreslagit en treårig nedskärningsperiod. gäller del alt finnanya anslällningslillfällen för dem som friställs. Förutsättningarna för deltatorde vara ljusare än . Men det gäller då att aktivt medverkatill en förfiyttning från varven till andra industrier som verkligen behöverarbetskraft. Och, herr talman, det finns sådana industrier. En av bristerna påden svenska arbetsmarknaden är f ö. - och det är väl för kammarensledamöter välbekant -just brislen på röriighet. Detär en av orsakerna till att vi reserverar oss mot utskottsmajoritetens förslagtill anställningsgaranii, en garanti som innebär att man låser yrkeskunnigarbetskraft i en bransch som tillverkar produkter med negativtförädlingsvärde. Till detta vill jag bara tillägga att min kritik avanställningsgarantin inte innebär all inte all hänsyn bör tas lill devarvsan-ställdas behov av stöd från samhällets sida för att underiättaomställningsprocessen. Resultatet av den föreslagna sysselsätiningsgaranlinblir tyvärr endast att ofrånkomliga strukturförändringar försenas. Delta harockså . Åsling tidigare myckel riktigt påpekat. Arbetsmarknadspolitikenmåste alltså fö en sådan inriktning att den främjar arbetskraftens övergångfrån branscher som bedöms sakna utvecklingsmöjligheter lill företag ochbranscher som man tror har framtiden för sig. Jag vore tacksam om folkpartietville närmare förklara varför man i den här frågan följt socialdemokraternasförslag om anställningsgaranti. När det gäller Svenska Varv anser vi - och vi harstöd av många på varvshåll-att en av orsakerna till all förelaget under sinkortvariga existens har mött betydande svårigheter är dess otympligaföretagskonstruklion. De direkta samordningsvinsterna inom en enda statligvarvsgrupp har visat sig vara synneriigen begränsade. Nackdelarna är däremothögst betydande. Bl, a. blir beslutsvägarna långa. Enligt vår uppfattning bördärför en uppdelning av de statliga varven på två fristående varvsgrupperövervägas - en i och en i . De statsägda varvsgruppernabör bli dotterbolag lill . En sådan lösning tror vi skulleminska slitningarna mellan de olika varvsregionerna samt öka direktkontakternamellan varven och företagsledningen. Utskottet har tyvärr inte velat accepteradessa tankegångar, varför vi moderater här har reserverat oss. En myckel kritiserad delav regeringens proposition om de svenska varven är den behandling demindre och medelstora varven erhållit. Utan en ingående analys föreslås ennedskärning med 30 96. Från moderata samlingspartiets sida har vi inte kunnatacceptera någon generell av statsmakterna styrd nedtrappningavde mindre ochmedelstora varven.