prot · G20922 · 1978-12-31 00:00:00 — Alll tal om samhällelig kontroll utansamhälleligt ägande är och förblir en myt. Det mesta man kan vänta sig av dennuvarande regeringen är att den i enlighet med sin deklaration skall minskaSveriges slora oljeberoende och i konsekvens härmed fullfölja utbyggnaden av debeslutade kärnkraftsaggregaten. Kananläggningsarbetarna i Forsmark och , verkstadsarbelama i ochVästerås befrias från den oro för sina jobb och sin existens som de levat med , så har ändå något vunnits i denna karusell. Kanvi dessutom räkna med au den frän miljösynpunkt rena kärnkraften kommer attreducera den miljöförstöring som olja och kol åstadkommer i form av försuradesjöar, svavelnedsläpp över samhällen, osv. har ytterligare något vunnits iförhållande till trepartiregeringens i alla avseenden fördärvliga politik. Mendirekt pessimistiska är vi när del gäller regeringens utrikespolitik.Deklarationens stolla förklaring, att den svenska ulrikespolitiken ligger fastoch att "vår" neutralitetspolitik måste förenas med arbete för fredoch frihet, väcker onekligen frågan: Har möjligtvis och dessordförande, nuvarande statsministern, tagit avstånd från sitt partis och sitteget utrikespolitiska förflutna? När en företrädare föreu aktivt NATO-partilalar om "vår" neutralitetspolitik måste man kräva en förklaring avvad som menas. Föratt skall bli utrikespolitiskt trovärdigare än sina föregångareOhlin och måste han med handling visa att han är anhängare av avspänningoch nedrustning. Det kräver bl. a. ett klart och bestämt nej till B3LA, detkräver en otvetydigt fördömande av neutronbombspolitik och det kräver envilja till en väsentlig nedskärning av de svenska militärutgifterna, såsom vårtparti också har föreslagit lidigare. En uirikes-och försvarspolitik i landets,icke i , intresse har man under sådana förhållanden rätt alt kräva. Medlika stor skepsis betraktar vi regeringens löfte om skattesänkningar.Anledningen härtill är att genom Nicolinkategoriskt log avstånd från varje sådan tanke. säger; "Vi harinte råd." Arbetare och lägre tjänsteman i vårt land säger; "Vi underskatter dignar ner." Och del är inle någon kverulans från deras sida.Sverige har världens högsta arbetarskait och den lägsta företagsskatten.Del bevisas bl. a. av följande: Bruttonationalprodukten har under åren1946-1977 ökat 15,1 gånger. Samtliga skatter har under samma lid ökat 51gånger. Kommunalskatten har ökat 100 gånger, slalsskalten har ökal34 gånger. Delfinns en klar utveckling som leder lill allt slörre uigiftsökningar inom staten,men framför allt på den kommunala sidan. 1946 utgjorde de kommunala skatternaen fjärdedel av samhällets samtliga skatter. utgjordede hälften av samhällets samtliga skatter. Statensindirekta skatter utgjorde 40,37 96 är 1946. 1977 utgjorde de 55 96. Vimärker tydligt och klart den reaktionära linjen i skattepolitiken. De indirektaskatterna och de ej progressiva kommunalskatterna stiger i ensnabbare takt. är det utan tvivel kommunalskatterna som utgör den tungabördan förde arbetande människorna. 1965 betalade vi i genomsnitt . ikommunalskatt i vårt land. 1977 låg genomsnittet pä . Omutvecklingen fortsätter pä samma sätt - och det finns ingenting som tyder pänågot annat med lanke på de uppdämda behov som finns ute i kommunerna - kommerutdebiteringen om atl ligga på . i kommunalskatt perintjänad hundralapp, vilket naturligtvis är en fullständigt omöjligskallebörda. Lätmig med ytterligare några siffror styrka riktigheten i påståendet omskallepolitikens klasskaraktär. Bruttonationalprodukten ökade alltså 15,1gånger . Undersamma lid ökade en manlig industriarbetares lön 9,5gånger, frän , som 1946 var genomsnittslönen, till . Samma industriarbetares skall ökade under samma lid 34,8 gånger. Hansnominella lön efter skatt ökade alltså 6,6 gånger. Undersamma lid försämrades penningvärdet ungefär 5 gånger. Del innebär att man nubehöver . föran köpa samma varumängd som man 1946 fick för . Drar viskalterna och dividerar återstoden, , med 5 får vi kvar . Industriarbetarens inkomst 1946 var 4 750 kr.efter skall, och skillnaden blir alltså i samma penningvärde . Förfamiljer bör naturiigtvis sedan inräknas barnbidrag, bostadsrabalter, allaförbättringar på sjukförsäkringens område, ATP och liknande. Skillnaden blirdock ringa, om vi konstaterar atl bmllonatio-nalprodukten harökal 15,1 gånger. Medan de direkta skatterna ökade 24,7 gånger under perioden1950-1977, så ökade företagsskatterna 5,5 gånger. 1950 svaradeföretagsskatterna här i landet för av skatterna. 1977 utgjorde de 2,996). Förmögenhetsskatterna ökade 5,9 gänger-deras andel av skatterna sjönk från1,lill 0,4 96. Gåvo- och arvsskattens andel minskade från 0,8 96 lill 0,2 96. Deltavisar på ell myckel tydligt sätt behovet av en verklig förändring av hela vårtskattesystem, nämligen en omläggning från skall på arbetsinkomster ochkonsumtion lill skall på produklionen. Vårt parti har molionsledes föreslagiten sådan omläggning. Vi menar atl det lapptäcke som karakteriserar svenskskatlepolitik inte rymmer fler lappar ulan måste bytas ut. Ett par ord om den fråga som jämte arbelslösheten drabbararbetarklassen hårdast, nämligen bostads- och hyrespolitiken. Nedskärningen avbostadsproduktionen från ca 100 000 lägenheter på 1960-lalei lillomkring hälften under 1970-talel innebär med naiurnödvändighei hotandebostadsbrist, stigande hyror och en tilltagande spekulation i bosläder. Från1974 fram lill augusti har hy rorna -enligt offlciell statistik -stigitmed . Vad arbetarna fåll itillskott i lönekuvertet under denna lid vet vi. inlevarit merän all del resulteral i reallönesänkningar både 1977 och . Enförbättring av bosladspoliliken kan bara åstadkommas genom en markant ökadbostadsproduktion, minst 75 000 lägenheter omedelbarl och därefter en successivökning lill 100 000 nya lägenheter per är. Samtliga talare i denna debatt har sagt sig vilja begränsa resp.avskaffa arbetslösheten. Men medlen har växlat mellan tro pä konjunkturuppgångoch mera realistiska förslag. Eftersom jag ivingas fatta mig kort vill jagtrycka på nödvändigheten av en omläggning av hela vår handelspolitik medinriktning på den krisfria socialistiska marknaden, en kraftigt ökad förädlingav de svenska industriprodukterna, en expansiv statlig industrisektor ocheffektiva åtgärder mot kapitalflykten. Tillsisl, herr lalman! Till de kuriösa inslagen i denna deball hör onekligen FritzBörjessons in- och utrikespolitiska utläggningar. Han påstod attungdomsarbetslösheten berodde på atl ungdomen var kräsen när det gällde all lajobb. Jag kan berätta för att för någon vecka sedan hade 6 000 arbetslösaungdomar i 250 lediga platser atl slåss om. All dä tala om altungdomen är kräsen när del gäller all la jobb är ganska förmätet. FritzBörjessons filosofi varatl den fulla sysselsättningen och de fasta priserna ide socialistiska länderna berodde pä alt fackföreningarna där inte sysslade medlönefrågor och liknande ulan ägnade sig ål idrolt och annan kulturellverksamhet. Det här är naturiigtvis djupsinnigheler som man egentligen inleskulle bry sig så myckel om. Om inte hade varil ledamot av deltunga näringsutskottel skulle jag ha skrattat ät den här argumentationen. Mentyvärr är den ett symptomatiskt prov på den borgerliga politik som går underepitetet mitlenpolilik. På det näringspolitiska området finns för del inga slörreglädjeämnen all summera från de två senaste årens utveckling. Misslyckandenaoch problemen är så stora och så djupa all de kommer atl kasta sin mörkaslagskugga långt in pä 1980-lalel. Densvenska industriproduktionen liggernu 6 96 lägre än den gjorde 1976. harvi närmare 100 000 personer färre sysselsatta i industrin än 1976. Industrinsframtidsinvesteringar ligger 30 96 lägre än 1976. Detär inte svårt alt översälta innebörden i dessa siffror till verklighet. Frånlängsl uppe i norr till längst nere i söder finns platser där människornadrabbas av kriserna i näringslivet. I tiotusentals familjer runt om i vårt landställer man oroligt frågan; Hur skall del gå med våra jobb ? 1hundratals kommuner runt om i landei ställer man oroligt frågan; Hur skall delgå med kommunens och ortens framtid? I tusentals småförelag landet över ställerman oroligt frågan: Hur skall det gä med förelaget, när underleveransernaförsvinner? Pä detta sätt sprider sig som ringarna på vatlnet oron,osäker-heten och problemen. Sådanär bilden av . två är efter del atl de tre borgerligapartierna övertog regeringsansvaret. Men del vore fel och orättvist atl skyllaalll på den borgerliga trepartiregeringen. Nya länder har med stor framgång brutit sig in på de traditionella svenskamarknaderna. Menofrånkomligt är atl den borgeriiga trepartiregeringens politik fördröjt ellerrent av motverkat rimliga lösningar på problemen inom ekonomin. Genom alt manlåtit industriinvesteringarna rasa samman berövas vårt land framtidaproduktionsmöjligheter, eftersom de nya fabrikerna och maskinerna inte kommertill stånd. Detta är oroande, inle minst för vår exportindustris konkurrensmöjligheter.Vår hemmamarknadsindustri har också drabbats hårt genom att man låtitbostadsbyggandet gå ner. Den svenska byggmalerialindustrin och många andraindustrigrenar har härigenom fått stora problem. Misslyckandenafrån den borgerliga näringspolitiken får inte upprepas. Och det är viktigt atlvi inriktar våra ansträngningar på att lösa de problem som vi har och som vikommer att möta i framliden. Vi måste vända avveckling till utveckling.Sverigeären industrination. Vår ekonomiska självständighet, vår sysselsältningoch vår sociala trygghet kan vi försvara och utveckla endast genom atl stärkavår industriella kapacitet. Att äter fä fart på den svenska industrin arenmycket viktig uppgift. Detta var något som den socialdemokratiskapartikongressen kraftigt underströk. Jagvill anföra några viktiga utgångspunkter för en framlida offensivnäringspolitik. del av de ekonomiska problem som värt land har beror pä altindustrin inle har en tillräcklig andel av vår totala ekonomi. En ökad industriproduktionär nödvändig, om vårt land skall kunna lösa de grundläggande problemen i frågaom balans i ulrikesbetalningar, möjligheter till ökad gemensam service ochnaturligtvis ökad sysselsättning. Vårtland har goda förutsättningar som en industrination i första ledet, främst pågrund av den arbetsvilja, det kunnande och den yrkesskicklighet som finns påalla nivåer i de svenska förelagen. har stora värdefullanaturtillgångar, som fortfarande kan spela en viktig roll för vår industriellautveckling. Vi har en väl utbyggd gemensam sektor. Industripolitikenmåsle inriktas sä, all alla dessa förutsättningar utnyttjas på bästa möjligasätt. Detta kräver i sin tur en fortlöpande omställning och förnyelse av vårtnäringsliv. Såväl samhällsekonomiska som mänskliga skäl gör del ofrånkomligennödvändigt att ställa kravet att alla omställningar måste ske i socialtacceptabla former. Detta kommer att kräva långtgående samhällsinsatser. Enkonkurrenskraftig industristruktur under 1980-talel fömtsälter en aktiv statlignäringspolitik. Denna kräver en utbyggd planering såväl inom samhällsorganensom inom företagen. Samhällel måste ha ordentliga resurser och redskap för denövergripande planeringen och för del näringspolitiska arbetet i övrigt. Det behövsmer av samhällelig ledning för alt lösa problemen i näringslivet. Vi skall visahur en förtroendefull samverkan mellan samhälle, anslällda och derasorganisationer och näringsliv kan bilda grundvalen för en framgångsrikindustrination. Det är socialdemokratins förhoppning att de två senaste årensdyrköpta erfarenheter minskal den lidigare misstron inomnäringslivet mot en aktiv näringspolitisk planering. Samhälletmåste vidta målmedvetna äigärder föratt understödja framtids-inriktade ochutvecklingsdugliga företag. Det kunnande som finns inom den gemensamma sektornbör vi utnyttja även utanför vårt lands gränser och kanske öppna en nyinriktning av vår export. Samhällethar ett särskilt ansvar för atl stimulera forsknings-, utvecklings-ochinnovationsverksamheten i del svenska näringslivet. Detta bör ske genom såvälökat stöd till forskningsverksamhet i generella former som ökat slöd tillforskningsprojekt och fria uppfinnare. Samhälletbarett övergripande ansvar för att stimulera industrins kapitalinvesteringaroch atl förbättra förutsättningarna för företagens kapitalförsörjning. Därförär del nödvändigt med en kraftig utbyggnad av bl. a. Investeringsbanken ochfjärde AP-fonden saml inrättandet av en särskild strukturfond ochlöntagarfonder. Destatliga företagen måsle la ett särskilt ansvar för en utbyggnad av Sverigesindustriella kapacitet. Statsmakterna måste medverka till att detta sker ochvara beredda atl medverka vid finansieringen av en sådan utbyggnad. Borgerligapropåer om elt försvagande av Statsföretag måste avvisas. Sammanlagtinnebär delta alt myckel större insatser än måste göras för att genäringspolitiken en offensiv och framlidsinriklad målsättning. Den typen avinsatser har i stort sett lyst med sin frånvaro i den borgeriigatrepartiregeringens näringspolitik. Menlåt mig understryka en sak för att undvika alla missförstånd. Enframlidsinriklad näringspolitik innebär inte alt insatserna för de i dagslägetkrisdrabbade branscherna för eftersättas. Det näringspolitiska problemet i dagär inte en fråga om ett antingen-eller; aniingen satsning på planmässigomställning inom problembranscher eller satsning på offensiva branscher. Detmåste vara fråga om ett både-och. Men den stora fördelen med attnäringspolitiken blir offensiv är att först då skapas reella möjligheter för enplanmässig omställning från problemområden till nya expansiva områden. Närdet gäller tekoindustrin har socialdemokraterna i krävt att regeringenför hela den svenska tekoindustrin lägger fram en stmkturplan där man tarhänsyn till försörjningspolitiska, arbelsmarknadspolitiska och regionalpolitiskaöverväganden. Tekoindustrin befinner sig i en svår kris. Närdet gäller varvsindustrin aviserade regeringen förslag somskulle ha inneburit förödande effekter för den svenska varvsnäringen. I mångaviktiga avseenden var dessa förslag rena skrivbordsprodukter som aldrig skullekunna förverkligas. Men likväl skulle de ha lett till betydande problem intebara för de anställda ulan också för berörda kommuner och företag. Del ärnödvändigt med omställningar i planerade former i den svenska varvsindustrin.Men omställningarna måste syfta till alt ta till vara alla utvecklingschanser.Socialdemokratin kräver därför att trepartiregeringens förslag gmndligtomarbetas. När det gällergruvindustrin krävde socialdemokratin i ett sjupunktspro- 9 protokoll 1978/79:21-22 gram redan sommaren 1977långtgående åtgärder för utveckling och omslällning. lyserulvecklingsinrikiade insatser från regeringens sida med sin frånvaro. Närdet gäller stålindustrin måste struklurdiskussionerna åter komma i gång. Dettakan endast ske genom aktiva insatser från statsmakternas sida. De mindre handelsstålverkenmåsle samordnas sinsemellan och med . Inom specialstålomrädel måsle devalhänta och dåligt samordnade försöken att få lill stånd en samverkan mellanföretagen ersättas med en medveten strukturpolitik. Från socialdemokralisk sidahar vi vid fiera tillfällen krävt atl regeringen utarbetar en samlad plan förspecialslålsindustrins ulveckling. Detta krav upprepar vi . Kommervi atl ha råd med alt salsa på en näringspolitik som innebär såbelydande insatser för både utveckling och omslällning? Innan man svarar på denfrågan måste man belänka alt del nuvarande undeml-ny lljandet av våra resurserkostar det svenska samhället fiera tiotal miljarder kronor per är. Det finnsingen åtgärd i värt samhälle som ger en bättre avkastning än en politik sominnebär att vi uppnår ett effektivare resursutnyttjande i del svenskanäringslivet. Den för landet dyrbaraste politiken ärall nu sitta med armarna ikors och vänta på bättre tider. Vi måste möta de bättre tiderna med en offensivpolitik. Socialdemokratinär beredd atl ge ell kraftfullt slöd till en framälinriktad näringspolitik somgenom aktiva samhällsinsatser främjar utveckling och omslällning i socialtacceptabla former. Enpolitik som skulle innebära passivitet och otrygghet kommer vi däremoi attkraftfullt bekämpa. Ävenom de flesta erfarenheterna av den borgerliga trepartiregeringensnäringspolitik är dystra, så finns det erfarenheter som är värdefulla förframtiden. När de borgerliga var i opposition varnade de för faranmed statliga initiativ och insatser i näringslivet. I regeringsställning fickde borgerliga erfara all del för alt klara problemen inte räckte med alt lilalill de "självläkande krafterna" eller vädja till företagen omsocialt ansvar. De borgerliga fann del nödvändigt att engagera staten. Och imånga branscher skedde delta i myckel stor omfattning. En viktig erfarenhet hardärför vunnits för framtiden, nämligen all också de borgerliga nu insett allstaten måsle engagera sig i induslri och näringsliv. Detta är, vill jag säga,en framgång i den svenska näringspolitiska debatlen. Vi kan därför hoppas påall vi slipper ödsla lid på meningslösa diskussionerom samhällel skall engagerasig eller ej. Debatlenmåsle i stället gälla hur vi vill alt vårt näringsliv skall utvecklas iframliden och på vilket sätt slalen skall engagera sig för all främja entryggare utveckling. Socialdemokratin anser alt del kommer an bli nödvändiglmed långtgående statliga initiativ och insatser för alt klara de problem som vistår inför. Vi hävdar all det endast är med en aktiv och framåtsyftandenäringspolitik som vi kan trygga sysselsättningen inom industrin och skapa denya och bättre jobben. Misslyckas vi i våra ansträngningar att säkra Sverigesställning som industrination har vi ryckt undan basen för en social ochrättvis utveckling i vårt land. Det är mol denna bakgrund som socialdemokratinanser atl utvecklingen är alltför viktig för alt överlåtas åtmarknadskrafterna. Vår slutsats blir därför entydig; Samhället måsle ha detövergripande ansvaret för en planerad närings- och sysselsättningspolitik. Ochdelta är, herr lalman, utgångspunkten för socialdemokratins näringspolitik. RUNEÅNGSTRÖM (fp); Jag känner mig något som en främmande fågel när jag går in i del härblocket av näringspolitisk debatt - kanske alldeles särskilt den här gången,eftersom jag i vanliga fall brukar delta i den debatten. Meni dag har jag ett annat ärende. Jag har fått ansvaret för alt arbeta med idrottsfrågornai den folkpartiregering som tillträtt, och jag vill i dennaallmänpolitiska debatt ge min syn pä det uppdraget. Denallmänpolitiska debatten bör spegla frågeställningar och aktuell debatt i detsvenska samhället, och bortsett frän att jag har särskild anledning altföra in idrotten i debatten tyckerjag atl idrotten har en omfattning ochbelydelse som mer än väl motiverar detta. Frånatt ha varit en sysselsättning för några fä fantaster har idrotten Utvecklatstill vår i särklass största folkrörelse med drygt 3,7 miljoner organiserademedlemmar. Förkortad arbetstid och ökad frilid har bland andra faktorerpåskyndat idrottens utbredning. Avmedlemmarna var 1975 1,5 miljoner i åldern 12-24 är. Självklart förekommer detatt åtskilliga unga idkar mer än en idrolt och alltså kan ha dubbelräknals, menäven med den reservationen råder det ingen tvekan om atl idrottsrörelsen mer ännågon annan folkrörelse lyckais engagera de unga. Dessutom bör man ha i åtankeatt idrotts- och friluftsliv inte bara bedrivs inom idrottsrörelsen, utan mängaandra ideella organisationer har dessa aktiviteter pä sitt program. Frånvilken utgångspunkt man än ser pä idrotten har den vittgående effekter isamhällel. Motionoch idrott har positiva effekler för folkhälsan - men här kan också görasmycket mera. Idrotten erbjuder en aktiv friiidsmiljöoch fyller ett behov avlek, avkoppling och spänning. Sportens betydelse som åskådarupplevelseengagerar också många. Det aren "teater" med stort underhållningsvärdeför de fiesta. TV:s tittarundersökningar visar exempelvis höga titlar- ochbetygssiffror för sportsändningar. Idrotten skapar kontakter mellan individer,grupper och nationer. Tyvärr slår det i det sistnämnda fallet ibland över inationell prestige och chauvinism - något som idrotten bör bekämpa. Liksomövriga folkrörelser ger den organiserade idrotten många av sina medlemmar enbra skolning i föreningsteknik, administration och organisation, och det ärsådant som kommer till användning pä andra områden i samhällel. Jagskulle kunna fortsätta atl räkna upp idrottens stora positiva värden förindivid och samhälle, men del sagda får vara nog. Jag skall också gä in ochgranska delfrågor inom idrottsrörelsen i fortsättningen av mitl anförande. Om man betonar de positivasidorna av idrotten får man inle blunda för all idrotten lika litet somnågon annan omfatlande samhällsföreteelse kan uppnå enbart positiva resultat.Som demokratisk folkrörelse har idrotten ännu inte nätt full mognad, ochidrotten har också skadeverkningar. Mycket är bra inom idrotten - del mestavägar jag påstå - men del finns också mycket som behöver rättas lill. Det ärden samlade idrottsrörelsens sak all reda upp problemen av här antydd art, mensamhället har också rätt alt ställa kravet pä idrottsrörelsen all sä sker. Jagskall återkomma till delta. Desenaste 100 åren har människan i industriländerna radikalt omskapat den miljöhon lever i. Tekniska hjälpmedel har mer och mer övertagit del arbele somtidigare gjorts med muskelkraft. Förändringarna har väl i de fiesta fall varillill det bättre för människan, men utvecklingen har också medfört problem. Eltsådant problem är alt människan, vars kropp är skapad för rörelse och fysiskaktivitet, skall anpassas till en värid fylld av tekniska finesser med fåinbyggda krav av denna art. En målmedveten satsning på motionsidrotl för allaåldrar är det bästa sättet atl komma till rätta med den fysiska inaktivitet somblivit något av tekniksamhällets baksmälla. Enviktig del i ett sunt levnadssätt är också en anpassning av våra kostvanor tillden fysiska aktivitet som vi utövar. kampanj för bättre kostoch ökad motion förtjänar ett ökal stöd, och jag tror att den skulle bli äneffektivare om den kunde spridas lill skolorna i större utsträckning. Jag avseralt diskutera detta spörsmål med och skolmyndigheterna. Delanses medicinskt dokumenterat alt den ökade frekvensen av vissa sjukdomarberor på fysisk inaktivitet. hör t. ex. bjärt- och kärlsjukdomarna som ökatkraftigt i de fiesta "välfärdsländer" och orsakar flera dödsfall ännågon annan sjukdom. Undersökningarna visar att fysiskt inaktiva löper två tilltre gånger slörre risk all dö i bjärt- och kärlsjukdomar vid en viss ålder änfysiskt aktiva människor. Chansen atl överieva en första hjärtattack är ocksåstatistiskt mycket större för den röriiga människan. Enundersökning som redovisats i bestyrker också lidigare resultat:de som motionsidrottar är mindre sjukskrivna än fysiskt inaktiva, och sammaresultat har också professor kommii fram lill när han i ledningenför ett team vetenskapsmän gjort en medicinsk-fysiologisk värdering av träninghos människor i medelåldern. Jaghar uppehållit mig rätt utförligt vid värdet av motion och breddidrolt somleder till ett bättre hälsoläge, och det är för att påvisa de starka skäl somfinns att samhällel stöder idrottsrörelsen i dess speciella inriktning påbreddidrotten. Målet bör vara alt erbjuda en verklig breddidrott för allamänniskor och att dessa stimuleras att delta. Breddidrolten är förebyggandehälsovård, och atl förebygga är den rätta vägen. Jagskall citera ur Nei , den kinesiska medicinens klassiska verk, där mansäger: "Alt bekämpa sjukdom enbart är som att smida vapen sedan slagetbörjat." Attdra upp klara gränser för ansvarsfördelningen mellan stat, landsting och kommundå det gäller breddidrotten är en mycket viktig uppgift. är det litetsnårigt då det gälleratt avgöra vem som skall svara för vad i fråga om Delbör vara möjligl att dra upp klarare linjer i denna ansvarsfråga och jag villmedverka till detta. Medanjag är inne på molion och breddidrolt vill jag också peka på behovet av motionoch breddidrott knuten lill arbetsplatserna.