prot · G209126 · 1978-12-31 00:00:00 — Det föreliggervisseriigen här en socialdemokratisk reservation; den skiljer sig framför alltspråkligt från vad utskotismajoriteien säger men knappast när det gällerinnehållet. Det finns därför som Jag ser det ingen anledning att uppehålla den. Nutalade här om en hell annan sak. Han talade inle med utgångspunkti den reservation som är fogad lill detla belänkande utan med utgångspunkt i ensocialdemokralisk motion som har väckts i ett helt annatsammanhang. Jag antar att vi får tillfälle att diskutera motionen när denfrågan kommer upp till behandling, och Jag tar alltså inte upp den här. Jaganser att Jag inte heller har särskilt stor anledning att uppehålla mig vid denmoderata reservation om kvalitets- och statsbidragsfrågor som också är fogadtill utskottsbetänkandet. Det pågår i en utredning omnormer, staisbidragsregler osv. Initiativet lill den utredningen logs avdåvarande socialministern . Det är viktigt - det säger ävenutskottet -ati della arbete slutförs, men del finns ingen anledning aU undertiden som arbetet pågår vidta några åtgärder. Jag tror att vi verkligen behöver en ordentlig diskussion omvad i barnomsorgen som egenlligen är kvalitet -för barnen. -Vi skulle då kanskekomma fram till andra regler än de bestämmelser som har styrtbyggandet och som i många fall har hindrat det. Jag vill ägna mig litet mer ät reservation nr 5. Både utskottetstalesman socialministern kommeratt tala om betänkandet iövrigt. Reservation nr 5 står jag tillsammans med övriga represenlanleri utskottet bakom. Moderalrepresentanlerna har också anslutit sig till den.Reservationen gäller hemspråksträningen i förskolan, och den ansluter sig moiion som Jag, tillsammans med ett anlal partikamrater, har väckt, motionnr 2142. Detråder stor enighet om betydelsen av alt invandrarbarnen får utveckla sill egelmodersmål. Det är först genom ett väl utvecklat modersmål som inlärning av eltandra språk - del svenska språket - kan ske framgångsrikt. För barnensidentitet och självkänsla har ett väl utvecklat modersmål oerhört storbetydelse. Många av de problem som möter invandrarungdomarna och som vi nutyvärr kan iaktta skulle kunna undvikas, om man satsade mer på barnensutveckling och trygghet från tidig ålder. Fr.o.m. den Ijuli 1977 har kommunerna skyldighet att ordna hemspråksundervisningför invandrarbarn i och hemspråksträning för invandrarbarn iförskolan. Den sistnämnda har varil begränsad lill sexåringarna i allmännaförskolan. beslöt att uppdra åt regeringen att komma medförslag om hemspråksträning också för mindre barn. I årets budgetpropositionföreslås alt statsbidraget för hemspråksträningen skall utvidgas och omfattaockså femåringar i förskolan. Detta ser jag som någoniing mycket positivt. Erfarenhelernavisar emellertid att om modersmålet skall kunna utvecklas, måstehemspråksträningen sältas in redan från barnens allra tidigaste år och varakonlinueriig. Särskilt svårt är del för invandrarbarn som på daghem placeras ien svenskspråkig grupp, där det föreligger stark risk för alt de blir vad manbrukar kalla språkdränkta och inte har möjlighet att bevara sitt egetmodersmål. Detta försvårar för dem en senare utveckling av såväl hemspråketsom svenskan. De blir vad man kallar halvspråkiga. När de är har deförioral sitt modersmål, om de inle fått utveckla det. Vihar alltså börjat i fel ända när vi har börjat med sexåringama och gäll nedåt.Vi skulle ha börjat med ettåringarna och gäll uppåt. Då hade vi kanske fått ettbälire resultat. Jag har själv inte lidigare insett hur viktigl detta är men såsmåningom kommit till insikt om det. har också i olikasammanhang mycket starkt betonat att hemspråksträningen bör byggas upp underifrån. Socialministernhar - efter del att min moiion väckies - lagit initiativ till enöversyn av språksituationen för invandrarbarn i förskolan. Han har alltsåagerat snabbt, och det är mycket bra. Man får rimligen förutsätta att översynenoch de förslag som kommittén lägger fram kommer att leda till att också de småbarnen i förskolan får hjälp alt vidmakthålla och vidareutveckla sittmodersmål. Jag borde alltså vara nöjd, men Jag är det inle Även om enuiredning arbetar snabbi, så dröjer del innan får la ställning tillde förslag som den lägger fram. Vi skall först få elt belänkande. Betänkandetskall sedan gå ut på remiss, och proposition skall skrivas med utgångspunkt ibetänkandet och remissvaren. Kvarnen mal långsamt - det vel vi av erfarenhet. Ireservation 5 föreslår vi att man i avvaktan på en långsiktig lösning skallredan för nästa budgetår genomföra en enkel förändring avstatsbidrags-bestämmelserna, som gör det möjligt all stimulera kommunerna alltillgodose också de små barnens behov. Vi föreslår ingen ökning avanslagsramen utan bara att grunderna för statsbidraget ändras, sä att detberäknas för alla barn i kommunens barnomsorg som får del av hemspråksträning,inle bara för 5-6-äringar. Det blir sedan regeringens sak all fastställabeloppets sloriek per barn. Jagbeklagar - för invandrarbarnens skull - att vi inte har kunnat uppnå enighet iutskottet om den här förändringen. Det leder tyvärr till att ännu flerårskullar av invandrarbarn berövas sin språkliga identitet. Jag yrkar bifall lill reservation 5 samt på alla andra punkter bifalltill utskottets hemställan. Även jag vill understryka enigheten i utskottet och uttala min glädjeöver den. Jag skall här inskränka mig till att tala om två reservalioner som viavgivit från moderat håll, nämligen reservationerna 3 och 4. Reservaiionen3 gäller frågan om barnomsorgslokalernas utformning och utrustning ochstatsbidragsbestämmelserna i samband med detta. Dessa spörsmål har lagits upp ifyra motioner, nämligen i två från moderat håll - dels en partimolion, dels enmotion av och - och två från centerhåll. moderala motionerna konstaterar vi att utbyggnaden av barnomsorgen är en avde största ekonomiska satsningar som görs inom den offentliga sektorn och attdet därför är av vikt att resurserna används på elt sådanl sätt alt de kommerså många som möjligl lill godo. Vilycker att de daghem som byggs skall utformas sä att de kan användas även lillandra ändamål när befolkningsstrukturen inom ell område har förändrats. Visäger också all de statliga normerna för barnstugornas utformning har hindratmånga kommuner att efter upprustning använda redan befintliga lokaler somdaghem. Kommunerna bör själva i mycket större utsträckning få avgöra vilkalokaler som skall användas för daghemsändamål och hur de skall utrustas ochutformas. Utskottsmajoritetenanser, som mycket riktigt påpekade, att dessa önskemål ärtillgodosedda genom det översynsarbeie som pågår inom departementet och sombaseras på stalskontrollkommitténs betänkande Ökat kommunalt ansvar förbarnomsorgen. Vi som tillhör de moderala reservanierna anser inte all delta ärtillräckligt. Vi vill att kommunerna själva mycket friare skall kunna avgöra vilkalokaler som kan användas och hur de skall utrustas. Vi anser alt det är viktigtatt det ges regeringen till känna att den statligadetaljstyrningen av barnomsorgslokalernas utformning och utrustning skallbegränsas. Jag yrkar därför bifall lill reservaiionen 3. Ireservationen 4 behandlas förskolans pedagogiska inriktning. har isin partimotion framhållit att det är föräldrarna som har huvudansvaret försina barns fostran och utbildning och all de redan i förskolan måste få stödför fullgörande av sitt ansvar. Uppgifterna inom förskolan innebär all lärabarnen förstå grundläggande begrepp, utveckla dem intellektuellt och socialtoch därmed också främja deras språkliga utveckling. Barnens sociala,känslomässiga och intellektuella utveckling bestämsju i myckel hög grad Just iförskoleåldern. Meni den arbetsplan som gäller förbigås helt de konflikter som kan uppstå närföräldrarnas värderingar och ambitioner i fråga om barnens uppfostran skiljersig från personalens. Det problemet är särskilt uppenbart när det gällerinvandrarfamiljerna. Själva det faklum alt man är tvungen all lämna ifrån sigsina barn för lill hell främmande människor i en främmande miljö kanför en invandrarfamilj vara svårt nog. Men än värre är kulturkollisionen:känslan av fara föratt man blir fråntagen sitt föst ra råns var, att de egnavärderingarna om närhet, föräldraauktoritet och religiositet inle uppskattaseller ens förstås. Sammakrav på objektivitet och allsidighet som ställs på måstealltså ställas på verksamheten i förskolan. Detla är naturiigtvis viktigast förbarnen. De kommer i fortsättningen att leva i två väridar. Deras ursprungligavärld - värderingar i deras hem - måste skattas lika högt som den nya väridensför att göra dem trygga. Inte bara därför för resten; del kan hända alt denandra kulturens sätt att se pä familjesammanhållning liksom förankringen itraditioner i längden ger lyckligare människor än vår mera teknokratiska kyla.Detta måste alltså mötas i förskolan med öppenhet och vidsyn. Därför begär vi ivår reservation en översyn av förskolans arbetsplan. Jag yrkar alltså i dettasammanhang bifall till reservationen 4. Jag stöder ävenreservationen 5, som tog upp. I övrigl yrkar Jag bifalltill utskottets hemställan. INGA (vpk) deklarerade den dåvarande socialdemokraliskaregeringen att barnomsorgen skulle vara utbyggd . Det ställningstagandetgjordes under eu växande tryck från en opinionsrörelse som krävde att alla barnskulle ha rätt till en plats i samhällets barnomsorg. Denna rörelse nöjde siginte längre med den oplanerade och ryckiga utbyggnad av daghem och fritidshemsom pågått och som bara gett marginella förbättringar. Man nöjdesig inte längre med att barnstugebyggandet skulle användas somkonjunkturregulatoroch till att stimulera ekonomin . Mannöjde sig inte längre med vaga löften som möjligen kunde innebära altutbyggnaden skulle kunna vara klar några decennier . Man krävdeför barnens skull, för deras rätt lill en trygg och stimulerande omvårdnad, förkvinnornas skull, för att de som av barnen var bundna lillhemmet skulle kunna komma ul i arbetslivet och uppnå ekonomiskt oberoende ochdärmed jämlikhet, en planmässig utbyggnad till full behovsläckning underöverskådlig tid. År1985 skulle det alltså vara klart. Ingen tröstlös väntanpå en daghemsplats som kanske aldrig skulle komma. Ingen osäkerhet längre omman skulle kunna komma ut i arbetslivet igen efter alt ha fått barn. -trygghet för barnen och trygghet för föräldrarna. Besvikelsenblev stor när löftena formulerades i ett konkret förslag tillriksdagen efter en överenskommelse med . 100 000 platser idaghem och 50 000 platser i fritidshem , det var vad man skullebygga. Men det fanns faktiskt ca 750 000 barn i förskoleåldern och ungefår likamånga i åldrarna . Hur skulle det kunna gå ihop om det finns lika mångabarn 1985 - och det kommer det förmodligen att göra? Om man bara kan åstadkomma150 000 barnomsorgsplatser , hur skall man då kunnaåstadkomma I 200 000 platser ? Kanske köerna inte ens harminskal 1985. Kanske är väntan på en daghemsplats lika tröstlös och osäkerhetenom all kunna återvända till arbetslivet lika stor. Statistiskacentralbyrån gjorde för etl tag sedan en prognos, som visar att det behövs 500000 daghemsplatser . Enligl kommunemas i många fall mycket försiktigaberäkningar behövs det 380 000 fritidshemsplatser . Vänsterpartietkommunisterna har drivit frågan om utbyggnad av daghem och fritidshem under ettstort antal år. Om övriga partier hade haft vårt partis inställning tillbarnomsorgen och insikter om dess betydelse, så hade vi inte haft fleradecennier av eftersläpning som måste byggas i kapp . Jagskulle i det här sammanhanget vilja fråga , som i sitt inläggtalade om full behovstäckning: Vad menar socialdemokraterna med fullbehovstäckning? Och jag skulle vilja rikta samma fråga till , somockså talar om full behovstäckning. Vad jag menar är all vi inte har samma synpå begreppet full behovstäckning. kommunisterna anser all allabarn skall ha rätt till en bra och avgiftsfri barnomsorgsplats. Jag skullegärna vilja ha en kommentar från både socialdemokraterna och i den härfrågan. Vpkaccepterade inte överenskommelse med , som sedan antogsav 1976. Vi ansåg att målet, 150 000 platser, var alltför lågtställt. Vi krävde att man borde kunna byggasammanlagt 250 000 platser och all man skulle ha en successiv ökning i utbyggnadstaktenoch därmed kunna åsladkomma en hög utbyggnadska-pacitei, på ungefär 100 000platser fram mot 1981. Del skulle ha varit möjligl och är fortfarandemöjligl, under förutsättning all man kraftigt ökar resurserna både när detgäller utbyggnadskapacitet och när det gäller utbildning av personal. Iårets budgetproposition föreslår regeringen en relativt kraftig höjning avanslaget till bidrag till driften av förskolor och fritidshem. också drygt 200 miljoneröver vad beräknat. Det verkar som om regeringen äntligen harinsett att kommunernas uibyggnadsplaner ligger för lågt för att ens 1976 årsbeslut skall kunna fullföljas. Vpkanser i alla fall, som jag har sagt lidigare, att det inte går att nöja sig medbeslutet frän 1976. I stället måste man eftersträva en kraftig ökning avutbyggnaden. Vi föreslår att man bygger 75 000platser , därav 40 000 i daghem och 35 000 i fritidshem. Denavgörande stötestenen när del gäller utbyggnaden av barnomsorgen ärfinansieringen. Del har också den s. k. planeringsgruppen för barnomsorg inomsocialdepartementet kommit fram till i sina enkäter ute i kommunerna. Fyra avfem kommuner anser att det är de ekonomiska förhållandena som lägger hinder ivägen för utbyggnaden. Produktionskostnaden ligger på nära 1 milj. kr.per avdelning, och del innebär en dubblering . Det är uppenbartall byggkapitalel har skott sig fullkomligt hämningslöst påbarnomsorgsutbyggnaden. Regeringenhävdar i budgetpropositionen att statsbidraget till barnomsorgen ärvärdebesländigt. Det är inte sant, eftersom statsbidraget är knutet lilllöneutvecklingen och inte tar hänsyn till produktionskostnadernas stegring. Kommunförbundetpekar också på att statens andel av bidraget har sjunkit från till . Vpk,som ställde sig avvisande när det nya statsbidragssystemet infördes, anser attstaten måste la på sig en väsentligt störte del av kosinaderna för barnomsorgen.Jag noterar att socialdemokraterna i del avseendet följer vpk:s gamla förslag. Kommunernakan inte i det nuvarande kärva ekonomiska läget klara av en acceptabelutbyggnadstakt. Del tidigare statsbidragssystemet innehöll dels ettanordningsbidrag, dels ett driftbidrag. Vi i vpk anser att man bör återgå tilldelta system med delade bidrag - med förhöjt statsbidrag - tills utbyggnaden avbarnomsorgen är genomförd. när del gäller anordning böruppräknas med hänsyn lill kostnadsutvecklingen för barnslugebyggandet. Personalkostnadernabör hell ersättas genom statsbidrag. Bidraget bör också innefatta depersonalförslärkningar som kan behövas i olika lägen. Föräldraavgifterna förbarnomsorgen bör slopas. skall självfallet staten la över helakostnaden för barnomsorgen. Vänsterpartietkommunisterna anser att alla barn skall ha rätt till en bra barnstugeplats. Delskall gälla alla förskolebarn och alla barn i åldrarna . Det är vårmålsättning, och det är det vi menar med full behovstäckning. Isamband med nybyggnad och ombyggnad av bostäder måste tillräckligt antalbarnslugeplatser planeras. Detta, menar vi, skall vara en förutsättning förgodkännande av stadsplan och för saneringstillstånd. finns t. ex. normerför biluppställningsplatser - det måste finnas ett visst antal i förhållandetill antalet lägenheter. Att folk skall ha bil betraktas som en självklarhet,medan det för de kommunala beslutsfattarna varje gång förefaller att vara enlika stor överraskning när det börjar dyka upp barn i 4 protokoll 1978/79:125-126 Och i denmån man räknar med barn i samband med skolor och lekplatser, så lyckas man meden närmast otrolig precision underskatta antalet. Aldrig gör man tvärtom. Jämsidesmed kravet på utbyggnad av barnomsorgen måste man ställa krav på kvalitativa förbällringar.Kvaliteten på daghemmen och fritidshemmen varierar mycket kraftigt, bådeinom och mellan kommunerna. De brislersom finns inom barnomsorgen måstebort. Barnstugorna måste få ökade resurser och en jämn standard över helalandet. Del är, herr lalman, barnstugorna i de barnrika faltiga kommunerna, därbehoven är som störst, som har de största barngrupperna, den lägst utbildadepersonalen och de längsta vistelsetiderna för barnen. Föratt uppnå en enhetlig minimivård beträffande kvaliteten på barnstugorna måste,menar vi i vpk, utfärda miniminormer om personaltäthet och omlokalernas och yllermiljöns ytor, standard och utrustning. Beträffandeplatsantalet för olika avdelningar inom barnomsorgen föreslår vpk att del pä spädbarnsavdelningarskall få finnas högsl 8 barn, på syskongruppsavdelningar högst 12, ifritidshem, integrerade avdelningar och deliidsgruppcr högsl 15 barn. Del ärviktigt att ställa del kravet, när man nu från många kommuner försöker pressain 20-grupper inom barnomsorgen. Ifråga om personaltätheten menar vi att det på daghemmen skall vara en anställdpå fyra barn, på fritidshemmen två anställda på varje avdelning -föreståndarenoräknad. I princip skall personaltätheten vara sä stor all en anställd aldrigbehöver arbeta ensam i en barngrupp. Denöppna förskolan i ett bostadsområde fyller många viktiga sociala och praktiskafunktioner och är etl betydelsefullt bostadskomplement så länge utbyggnaden avden vanliga barnomsorgsverksamhelen är så dålig. Den öppna förskolan kan hjälpalill alt bryta den isolering som många människor leveri.Hemarbelande,skiflarbetande,barnvårdare,dagbarnvårdare,invandrare ochföräldrar som köar lill daghem eller som är graviditetslediga är de som oftastbesöker den öppna förskolan. Speciellt stor betydelse har den öppna förskolanför invandrarkvinnor. Även hemspråksträningen är ofta förlagd lill en öppenförskola. Den kommande föräldrautbildningen kan också med fördel bedrivas inomde här lokalerna. Verksamheteninom den öppna förskolan är viktig för föräldrarna, men ännu viktigare förbarnen. Samvaron i en öppen förskola är viklig eftersom de flesta barn ochvuxna lever i isolerade kärnfamiljer, ofta i socialt och kulturellt fatligabostadsområden. Del är i dessa bostadsområden som den öppna förskolan fyllersin viktigaste funktion. Påen öppen förskola arbetar förstås förskollärare. Men förskolan samarbetarockså nära med andra personalgrupper, t. ex. familjeassistenler, fältarbetare,familjeterapeuter, psykologer, kuratorer och även med personal inombarnhälsovården. Det innebär alt den öppna förskolan, med sitt breda samarbetemellan socialvård och barnhälsovård, kan arbeta både uppsökande ochförebyggande. Dessulom fungerar den öppna förskolan som elt "pedagogisktcentrum" för den övriga barnstugeverksamhelen i elt område, bl. Eftersomden öppna förskolan fyller en så viktig social funktion som träffpunkt förmänniskor och dessutom är etl bra bostadskomplement borde del finnas en öppenförskola i varje bostadsområde. Till den här verksamhelen utgår inga statligamedel. Del gör att många kommuner, i det kärva ekonomiska läge de befinner sig,inle anser sig ha råd att satsa på öppen förskoleverksamhet, trots att man ärväl medveten om fördelarna med denna verksamhet. Vpk föreslår att statsbidragskall utgå till den öppna förskolan. En utbyggd barnomsorg förutsätter både en bra utbyggdföräldraförsäkring och en bra utbyggd barnvårdarverksamhet. Det är elt problemför många barnfamiljer, där föräldrarna förvärvsarbetar, att ordna vård ochlillsyn av sjuka barn. Denbarnvårdarverksamhet som finns i kommunerna för all ta hand om sjuka barn ärunderdimensionerad och i vissa kommuner saknas den helt. Barn kan få hjälp av barnvårdare, men oftasle får barn över sju är ingenlillsyn eftersom bristen på barnvårdare är sä stor och då måste de små barnenprioriteras. I praktiken får barn klara sig själva vid sjukdom,och det tycker vi är ett oacceptabelt förhållande. Detär kvinnorna och de ensamstående som drabbas hårdast av den dåligt utbyggdabarnvårdarverksamheten. Traditionellt är det kvinnorna som får stanna hemma närbarnet är sjukt, och det förhållandel försvårar förslås ylteriigare kvinnanssituation på arbetsmarknaden. Delfinns risk att kommunerna utnyttjar den lagstadgade rätten till ledighet förvård av sjukt barn inom föräldraförsäkringen och underiåler alt bygga utbarnvårdarverksamheten. Jag tycker därför att del är bra alt del slås fast ipropositionen om utbyggd föräldraförsäkring att föräldrapenningen inte får tassom elt alternativ till en utbyggd barnvårdarverksamhet. Kommunerna får medandra ord inte underlåta all bygga ut denna verksamhet. Men då måste ocksåkommunerna få ekonomisk möjlighel att bygga ut barnvårdarverksamheten. Det harde inte . Bådeföräldrar och barn skall ha rätt att känna trygghet vid sjukdom, och därförmåste kommunerna stimuleras alt bygga ut barnvårdarverksamheten. Som i sä mångaandra kommunala verksamheter är del de ekonomiska hindren som stopparutbyggnaden. Därför menar vi, precis som när del gäller den öppna förskolan,alt statsbidragen till den här verksamheten måste höjas och svara för helapersonalkostnaden. , hert talman,skall jag beröra en semesterfråga. Vårsemester präglas, på samma sätt som vår övriga frilid, mer och mer avkommersiella iniressen. Vad som karakteriserar de vanligaste semesteralternativenär alt de, särskilt för barnfamiljer, är kostsamma och att de förstärkerisolering och privatisering av familjelivet. Detknyts ofta stora förväntningar till semestern. För många skall en tristvardagssituation kompenseras. Detta leder lyvärt ofta till en besvikelse. Undersemestertider blir den vanliga livssituationen mer påtaglig. Är man ensam ivanliga fall blir man ännu mer isolerad under semestern. trasslig familjesituationkan kriserna blossa upp på allvar, när man lämnar de invanda ruti nerna undersemestern. Ett symtom på all semestern kan vara en pressande lid är attsjälvmorden ökar . Detfinns klara samband mellan den ökande omfattningen av sociala och psykiskaproblem hos befolkningen och de förändrade levnadsvillkor som gäller förkärnfamiljen . Del är viktigt att hitta motvikter lill den isolering ochprivatisering som präglar många familjers liv. Enkollekliv familjesemester är ett alternativ. Man måste kunna utvecklaalternativa siemesterformer. Det är särskilt viktigt för barnfamiljerna. Manmåste utveckla alternativ, som är mindre inriktade på konsumtion och mer på attslärka familjegemenskapen i samspel med andra människor. Kollektivfamiljesemester är ett sådant alternativ som i viss mån har prövats i Sverigeoch även utomlands. Vadmenas med familjekoloni? Jag skall be att få citera två uttalanden, som gjortsav tvä deltagare i en familjekoloni. En hemarbelande kvinna, 30år, med fyra barn, säger så här: "Närman lever så ensam som vi gjorde tappade man mer och mer av självförtroendet.Till slut vågade jag inte gå ut... Jag skickade ungarna lill affären när jagbehövde handla. - På familjekolonin tvingades Jag att prata med andra, det varsvårt i början, eftersom jag inle litade på någon annan. -Här har jag nu fåttse hur andra har det, hur de fungerar och lever, det ser man Ju aldrig hemma, ivanliga fall sätter Ju alla upp en mask som inte stämmer. Här ser jag att allaär lika innerst inne . . . även personalen har sina problem. -Del har varil braför barnen också, de har lärt sig lita pä andra vuxna, del blir mindre tryck pämig som mamma då. -Nuharjag ordnat daghem lill ungarna och börjat plugga-men jag hade aldrig vågatgå in i ett klassrum om jag inle varil på familjekolonin tidigare och vant migvid alt vara med många människor." Kvinnanpekar i sin berättelse på kärnpunkterna i tanken bakom familjekolonin. En annan kvinna, ,med elt barn, säger så här: "Jagblev så nervös där uppe på den , det fanns Ju inget attgöra .