prot · G20916 · 1978-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1978/79:16 Förhandlingarnaleddes lill en början av förste vice talmannen. § 1 Internationelltutvecklingssamarbete m. m. Forisalies överläggningenom utrikesutskoilets betänkande 1978/79:1. LISAMATTSON (s): Politiskt sett är det en massmedial dag. Jag kommer upp pålalariisian då televisionen börjar sina sändningar om den nyaregeringens sammansättning. Det är ändå min uppgift - och jag tar mycket gärnapå mig den -att inför en handfull av kammarens ledamöier och lill kammarensprotokoll yrka bifall lill reservalionen 5 vid avsniltel 8 i utrikesuiskoiieisaktuella betänkande. Idenna reservaiion säger socialdemokraterna all man inte bara skall ge slöd lillde befrielserörelser som eller medsvensk anslutning uttalat sig för. Vi menar också atl man skall varaoförhindrad atl lämna direkt humanitärt stöd lill en befrielserörelse även iandra fall som framstår som angelägna frän svensk synpunkt. Socialdemokraternai utskottet anför som exempel hjälpen till den sydvielnamesiskabefrielsefronten. Jag vill här ge ytterligare några synpunkter utöver dem somframkommit av utskottets och reservanternas skrivning kring frågan orn varfördel är motiverat med så många möjligheter som det kan ges att lämna slöd lillbefrielserörelser. Jagvill särskilt lägga vikt vid kvinnornas och kvinnoorganisationernas intressen iden här frågan. Jag anser att jag för den historiska skrivningen bör slå fastdel som vi hört från och andra inom det borgerligablocket, där man talar om FN:s kvinnoårtionde, om kvinnodekaden, där mankräver all jämställdhet skall integreras som eu delmål i värt biståndsarbete.Det är inle något som har kommii väldigt plötsligt. Del har inle kommii medFN:s extra session om kvinnoårel. Del har inle kommii med anledning av denkvinnodekad som etablerats. Det är en historisk del, skulle jag vilja påslå, iinriktningen av del svenska biståndsarbetet. Redan1963 lade dåvarande biståndsministern fram förslag som riktadesdirekt till kvinnorörelserna och som direkt syftade lill jämställdhet förkvinnorna i . Redan i början av 1960-ialei fick UNICEF-kommitlén och desvenska representanterna vid i direkta uppdragall inom organisationerna verka för atl man inte bara såg kvinnorna i derasegenskap av mödrar och sammanhållande inom familjen utan som enskildaindivider med utvecklingsmöjlig- heter och med möjligheterall forma sin nations framlida öde. Del är mycket möjligl all vi i della tidigaskede - vi var en av de första nationerna i världen som ägnade våruppmärksamhel ål delta - inle riktigt visste vilka metoder vi skulle välja. av seminarierna för kvinnliga lärare, bl. a. sekretariatskolor ochflickskolor, fick kanske en delvis ensarlad inriktning. Men å andra sidan harsnart gäu . Vi har lärt oss mera, diskuterat mera och framförallt fått en dialog mellan oss och kvinnorna själva i . Vi kan direktta del av deras synpunkter och önskemål. Jag vet att man inom SIDA,jagvet alt man inom UD:s u-avdelning ingående har studerat Kvinna i u-land. Delframgår av en PM, som kom i är. Framförallt vet jag del genom minegen organisation, , somjag villpåslå av alla kvinnoorganisationer har de bästa och mest intima kontakterna medu-väridens kvinnor - i , och . Vi är själva mycketmedvetna om en del oavsedda effekter av den hjälp som har givits. Jag villspeciellt nämna vad har fäst uppmärksamheten pä, nämligen atlde bidrag som och alla andra i-nationer har givit som hjälp påjordbmkets område har bidragit till atl man i länder i , där man tidigarehade goU om födoämnen, har en uppenbar brist. I länder som ,, ,och har man nämligen gjort uppmyckel långsikliga program, där man har byggt på värt tekniska kunnande.Lantbrukets utveckling har därför långt ifrån underiätlal den enorma bördan;effekten har blivit den motsatta. Den forskning som bedrivs vid iEaslAnglia i visar att kvinnornas arbelsbörda, liksom deras status, imyckel stor utsträckning har ökats, medan möjlighelerna lill verkligaarbetsinsatser har minskat. Mekaniseringen,somendast avser uppgifter som utförs av män-det gäller t. ex. markröjning ochplöjning -, ökar de arealer som måste bearbetas av kvinnorna. Röjning blirockså myckel svår när gödningsmedel och teknisk jordröjning introduceras. Denya metoderna ställer ofta högre krav på kvinnorna - plöjning för att undvikairrigation medför t. ex. alt hackbearbel-ning och ogräsbekämpning blir nästanomöjliga för kvinnorna. De orkar helt enkelt inte med de nya uppgifterna. Denmycket inlressanta promemorian från u-avdelningen på utrikesdepartementetbehandlar jusl denna fråga. Del redogörs där för hur utvecklingen frän deltraditionella jordbrukssamhället lill ett samhälle med ökad penninghushållningoch individuell äganderätt pä många sätt radikalt har förändrat kvinnornassiluation - och det har inle skett i rätt riktning. Mannen har frigjorts frånberoendet av klanen, medan kvinnan i rättslig mening har förblivit omyndig.Traditionella synsätt och männens inställning-del är ändå de som planerarutvecklings- och prioriieringsobjekt i - har förblivit oförändrade. Jagmenar, herr lalman, all vi måsle ägna detta stor uppmärksamhel. Men jag villockså peka på alt man jusl inom befrielserörelserna har mött en hell annansituation. Min organisation har, som jag sagt, kontakt med de flestakvinnoorganisationer och med så gott som alla sädana som finns inombefrielserörelserna rum om i väriden. Vi har mött dem och vi har fört dialoger Internationelltutvecklingssamarbete m. m. Internationelltutvecklingssamarbete m. m. Det har lett lillalt vi lill vår stora glädje och under stor ansvarskänsla nu har kunnat inledaett utvecklingsprojekt i för OMM, . Vihar enligt beslut om prioritering av kvinno- och ungdomsorganisationersinsatser för organisationer i fått SIDA-pengar -hela 3,2 milj. kr. - för alfabeliseringskampanjer, för atl lära ledarnaengelska vid sidan om portugisiskan, för att starta sömnadskollektiv och förattöver huvud laget förändra kvinnornas situation i landet-och det är också dettajag framför alll vill beröra här. Närman, som de socialdemokratiska reservanierna gör, nämner stödet tillbefrielserörelsen i får man inle glömma bort atl detta stöd i mycketstor utsträckning gick också lill kvinnorna. Det var de som såg till attproduktionen hölls i gäng och att det röjdes upp efter bombningarna. De skötned bombplan från sina bevakningspunkier vid fabriker och i bostadsområden, detog hand om de sjuka och de gamla. Och inte minst gav de barnen en trygghet ien orolig värid. De svarade för transporter av material till fronten, de fannsute på risfällen och skötte dessa eller lagade de bombade för att intefloden skulle översvämma jordarna eller fördämningarna skulle brista, närmännen befann sig vid fronten. De såg till all männen fick mal. Men detviktigaste var, all man gav alla en trygghet och ingav förhoppningen om fred. Fredenhar också kommii liksom den gjort i Mlozambique, i och i ,och vi vet alt i , i och i pågår kampen försjälvständighet. Vivet alt kvinnorna är involverade i della. Vi vet att man också i länder somGuinea lidigare när man befann sig på kampstadiet och när man plötsligtgick över lill alt själv ta ansvaret för landet ansåg alt manklarade sig utan kvinnoorganisationer. I har man nu för någramånader sedan insett atl det är nödvändigt att ha sådana. Jag vill också hävdaatl det, inle minst ur jämlikhels- och jämställdhetssynpunkl, är nödvändigt atlfortsätta del svenska stödet till de kvinnoorganisationer som finns inom demånga befrielserörelser som är i kamp eller som redan har börjat la överansvaret. Detär nämligen inte så, som det ofta sägs, atl jämställdheten är garanterad genomatl den långa raden av kvinnor inom alla grupper i en nation dras med ibefrielsearbetel. Man arbetar pä jämställda villkor under den hårda press sområder under belägring, krigstillstånd och kamp, men man återgår när fredligareförhållanden har kommii lill en situation, där gamla traditioner och synsättbland männen och bland kvinnorna återkommer. kvinnor har vittnat omdelta. kvinnor, som vi har ytterst nära förbindelser med, harviiinal om detta. Mozambiqueskvinnor hade förtryckts under århundraden. Kvinnorna var männens arbetskraftoch hade ingen talan. Underden portugisiska kolonialismen ökade förtrycketytterligare. Männen tvingades till arbete på plantager och i gmvor långt frånhemmet - kvinnorna lämnades ensamma med hela ansvaret för familjen. Närkvinnorna deltog i FRELIMO:s kamp var liksom i matförsörjningen och enhel del av underrätielseuppgifierna kvinnornas. Man organiserade särskildakvinnobrigader, både i den civila och i den militära kampen, och när debefriade områdena upprättades var det lill stor del kvinnorna somhade hand om utbildningsprogrammet. Representanterför OMM, kvinnoorganisationen i , har försäkrat oss all man i landethar en progressiv syn på kvinnans frigörelse, men de gamla traditionernas maktär stor, så stor att det kan befaras att om man inle vidtar verkligt omfatlandeåtgärder så kommer allt att återgå till det gamla, precis som tendensen har varilinom andra nationer, när fredliga förhållanden plötsligt upprättats.Befrielsekampen blir en parentes - man återgår eller vill återgå tillförhållanden som rått under århundraden. Därförvill jag betona alt ett stöd till befrielserörelser är nödvändigt, även tillsådana som vi eftersvensk bedömning kan finna lämpliga utan uttalanden frånFN:s säkerhetsråd och . Sedvänjor, religiösaföreställningar och gamla patriarkaliska inställningar är svåra all göra sigfri från. Vi har märkt del under decenniernas lopp här hemma, man märker detännu mer i utvecklingsländerna. Erfarenheternafrån , och visar också all deltagandet i revolutionen och detfeodala och kapilalistiska samhällets störtande visserligen ger förutsättningarför jämlikheten men inle medför garantier för ell samhälle med rättvisa åtkvinnorna. Därför vill jag från denna talarstol synnerligen bestämt hävda attett stöd åt befrielserörelserna och ett stöd åt befrielserörelsernaskvinnoorganisationer är elt sätt alt hjälpa till så att jämställdhet kommertill stånd och blir bestående. Delräcker inle med alt erövra jämställdheten. Det gäller, herr lalman, att få dengaranterad för nuvarande och kommande kvinnogeneraiioner. Internationelltutvecklingssamarbete m. m. I samband med all bislåndspoliliska utredningen presenterade sitthuvudbetänkande fick jag anledning atl speciellt uppmärksamma den verksamhetsom Väridsbanken och bedriver och då självklart också uppmärksamma Sverigesrelation till Världsbanksgruppen. När man titlar på detta måsle mannaturiigtvis både titta på vilken andel av biståndet som bör vara multilateraltoch inom ramen för det multilaterala biståndet diskutera omfattningen avinsatserna lill Väridsbanksgruppen. Delhar i olika sammanhang, både här hemma i och i internationella fora,framförts stark och växande kritik mol Väridsbanksgruppens verksamhet. a. handlat om följande: Fördet första är principerna för projektbedömning myckel snäva och i stort enbartinriktade pä den rent ekonomiska avkastningen, vilket göratt socialt viktigaprojekt som landsbygdsutveckling ofta sätts på undantag. Detta sirider på eltavgörande sätt mol de bislåndspoliliska mål som vi har salt upp från svensksida, nämligen att nå ul med biståndet lill de fattiga människorna i de fattigaländerna. För det andra förekommerkrav pä motprestationer som själva 11 protokoll 1978/79:15-16 Internationelltutvecklingssamarbete m. m. uppfattar som intrång isin nationella och poliliska integritet. Också detta slår i motsats lill vårutgångspunkt alt stödja egen sirävan till nationellt oberoende. Fördet tredje styrs verksamhet av maktpolitiska hänsyn. har ellhell dominerande infiytande över bankens verksamhet och utnyttjar ocksådelta inflytande för atl främja sina egna nationella ambitioner. Inle heller ensådan utgångspunkt ligger särskilt väl i linje med de svenska bislåndspoliliskamålen. Fördet fjärde har agerat emot länder som nationaliserat utländskegendom. När så har skett har banken ställt sig på de utländskafordringsägarnas sida, vilket strider mol de krav som självaframfört i samband med diskussionen om en ny ekonomisk världsordning. Denfemte punkten för kritik är alt och u-landsgruppen har bara eltmarginellt inflytande över Väridsbanken. Röstreglerna där garanterar nämligenalt det avgörande inflytandet över verksamheten ligger hos länder som ,och . Också mol denna bakgrund kan man säga att även Sverigebliren sparv i iranedansen. Den situationen innebär också alt röstreglerna ochderas tillämpning står i motsatsförhållande lill en svensk biståndspolilisksträvan. Tillslut och för det sjätte är bankgruppens insatser koncentrerade lill stater somhar reaktionära regimer som slår vakt om överklassen och dess iniressen. Delhandlar alltså om stater som vi i inte finner del naluriigl atl iförsta hand samarbeta med. Detär klart att man kan ursäkta sig med alt bara lämnar bistånd till IDAoch inle till Väridsbanken som sådan. Men det är en dålig ursäkl, eftersomVärldsbanken och har samma styrelse, samma administrativa stab och sammakriterier för projekibedömning. Jagtillhör inle dem som tror att vi på elt avgörande sätt kan åstadkomma radikalaförändringar inom i en för önskvärd riktning. Densjälvklara förutsättningen när vi ser på Väridsbanksgruppen är atl vi måstegöra det utifrån de progressiva utgångspunkter. Ur deras synvinkelär det avgörande problemet atl del inte finns elt tillräckligt klartalternativ till -ett alternaliv som kan ge lån på mycket mjuka villkor ochsom har en någorlunda omfatlande ekonomisk kapacitet. Eftersom det alternativetännu inte finns har man tvingats alt söka sig lill . socialdemokratiska reservalionen, som har talat för,pekar vi pä alt måste stärkas. sådant arbeteligger hell i linje med bl. a. resolutionen frän FN:s sjunde extrageneralförsamling. Där uppmanades de rika länderna att kraftigl öka sina bidragtill kapitalutvecklingsfonden. Därför blev jag litet förvånad när dennyulnämnde utrikesministern tyckte - om jag fattade honom rätt - atl del inlefanns någon anledning atl gå in och göra ytteriigare kraftiga satsningar påkapitalutvecklingsfonden. Jag tror alltså atl det tvärtom är nödvändigl för ossalt göra yllerligare kraftiga satsningar på den punkten. Jag menar att del ärpå den vägen som vi i alltstörre utsträckning måsle arbeta, såväl genom egna kraftiga ekonomiska insatsersom genom atl internationelll skapa en opinion för elt slarki slöd för dennafond som ett reellt alternativ till . Omman, som jag har försökt att göra i det här anförandel, ser användningen avvåra biståndsmedel i relation till våra biståndspolitiska mål, kan man inle -om jag skall uttrycka mig diplomatiskt, vilket man kanske skall göra iinternationella sammanhang - finna alt är vår mest naturligt näraliggandeinternationella samarbetspartner. Jag menar att man i stället kraftigt börminska bidragen till . De pengar som på så sätt kan frigöras bör överföraslill i första hand kapitalutvecklingsfonden. Men de kan också utnyttjas lillstörre insatser på det bilaterala området. Närden biståndspolitiska utredningen arbetade med sitt huvudbetänkande var en avarbetsuppgifterna all göra en enkät till elt antal . En avfrågeställningarna var ungefärden här: Vilket bistånd skulle ni helst vilja ha,elt multilateralt eller ett bilateralt bistånd på ungefär de villkor som gällerför den svenska biståndspolitiken? Kanske var det en viss hövlighet sominverkade på svaren, men det var frapperande alt vid den vägningen var det heltdominerande svaret att man föredrog ett svenskt bilateralt bistånd. Det sägernågot om vilken tilltro man har lill den principiella politik som förnär det gäller det bilaterala bislåndel. Del kan ofta vara ett väl så gottalternativ. Den har en hell annan uppbyggnad än IDA.Fonden är underställd , och i den styrelsen har u-ländernasjälva majoritet i motsats lill vad som är förhållandet inom Världsbanksgruppen.Dessutom är fondens insatser koncentrerade till de minst utvecklade ,och insatserna skall i första hand tillgodose de fattigastebefolkningsgruppernas behov. I motsats lill vad man kan säga omVärldsbanksgruppens policy rimmar FN:s kapilalutvecklingsfonds policy väl medde svenska biståndspolitiska målen. Ett kraftigt ökat svenskt bidrag tillfonden kan naturiigtvis också resultera i att fler länder börjar lämna bidrag,alternativt ökar sina egna bidrag till denna fond. På så sätt kan också fondenbli elt viktigt alternativ lill för de fattigaste och för,ytterst, de fatliga människorna i de faUiga länderna. Meddetta, herr talman, ber jag alt få yrka bifall till socialdemokraternasreservaiion nr 2 i det belänkande som behandlas. Internationelltutvecklingssamarbete m. m. Vid denna sena tidpunkt i debatten har i stort sett alla enskildheter idet betänkande vi nu har att behandla diskuterats ganska grundligt. Jag harinte heller begärt ordet för att gå in på någon av de enskilda frågorna ibetänkandet utan för atl göra några mer principiella reflexioner om vårarelationer till och om u-landsproblematiken som sådan. Denplanet som vi lever på har inle några obegränsade tillgångar. Vi är beroende avråvaror som finns lagrade i jordskorpan och som inte förökar sig. Vi är ocksåberoende av vår jords förmåga lill fmktbarhet,av dess förmåga att avkastalivsmedel av olika slag. Inte heller den förmågan är obegränsad. Internationelltutvecklingssamarbete m. m. Tvärtom är tendensen f n.att denna fruktbarhet minskar genom olika former av naturförstörelse. Vihar under det senaste århundradet kunnat se en snabbi accelererande ökning avmänniskornas uttag av jordens lagrade råvamreserver och av människornasutnyttjande av jordens produktionsförmåga. Vi kan förutse lidpunkten när ettsådanl här växande uttag är möjligt, när jordens kapacitet altförse oss med olika råvaror är uttömd. Vad som är del allvarliga och vad som änaktuellt just är del faktum att det bara är en minoritet av jordens befolkningsom står för delta växande råvaruutlag. Och det är en minoritet som därigenomhar skaffat sig en rikedom som är enastående i väridshistorien. Samiidigi leverfortfarande större delen av väridens befolkning och ett växande antalmänniskor under en falligdom som kanske också är enastående i väridshistorien. Vaddetalltså ytterst handlar om är hur vi skall kunna anpassa människans tillvaro ochverksamhet här på jorden till jordens möjligheter att försörja o.ss och hur viskall kunna fördela jordens resurser pä ett någoriunda rättvist sätt. Det ärockså fråga om hur vi skall kunna ge alla människor på jorden en chans allmedverka till ett gemensamt välstånd. Jagtror att del är nödvändigt all vi har detta bakgrundsperspektiv när vidiskuterar vår u-landspolitik, att vi gör det med utgångspunkt i en ekologiskgrundsyn, alt vi gör det i ett medvetande om atl vi måsle skapa en globalhushållning med jordens resurser, att vi gör det i medvetande om alt vi måsleskapa en utvecklingsprocess som berör och engagerar alla människor. Viskall inte inbilla oss alt den ekonomiska utveckling som de industrialiseradevästländerna har genomgått är en modell som vi kan sälta upp som ett föredömeför . Lika viktigt som det är atl får del av de kunskapersom vi i industriländerna har förvärvat, lika viktigt ärdet alt de också lär avvåra misslag och undviker att upprepa dem. Skall vi här i väriden få till stånden välståndsutveckling som berör jordens befolkningsmajorilel, måste den byggapå en helt annan teknisk utveckling än den som kännetecknar denindustrialiserade världen . Del måste vara en teknik som är inriktad påalt maximalt la till vara naturresurserna. Det måsle vara en teknik som äranpassad lill de ekologiska kraven. Del måste vara en teknik som möjliggör endecentraliserad produktion. Det måsle vara en arbetsintensiv teknik, som kange de mänga människorna sysselsällning och möjligheter till engagemang iutvecklingen. Det måsle också vara en teknisk utveckling som tar lill vara de socialastrukturer som existerar i u-landssamhällena, som inte ställer krav på orimligaomställningar hos de människor som berörs. Givelvismåste själva välja sin framtidsväg. Men vårt medvetande om att detär som har huvudansvaret för vilken utvecklingsväg de skall beträdafår inte innebära alt vi i de industrialiserade länderna underskattar värt egetansvar. Värt inflytande är stort, vare sig vi vill del eller inte. Det äri-länderna som leder den tekniska utvecklingen i världen. Del är vi som har destörsta forskningsresurserna. Vi ingriper ofrånkomligt i utvecklinggenom vårt biståndssamarbete, även om vi har målet att bedriva del på u-ländernasvillkor. I-ländernas föredöme har givelvis också ett stort inflytande på denpolitik som väljer. Harvi ett sådant betraktelsesätt som jag här har skisserat har vi också anledningatt för egen del ta konsekvenserna. Detta gäller både elt land som ochalla andra industriländer. Del är vi som har det största ansvaret för denohämmade råvamförbrukningen i väriden, och det är på oss de största kravenmåste ställas atl vi lär oss en effektiv hushållning med råvaruresurserna. Delär vi som har del största ansvaret för miljöförstöringen i väriden. Därför ärdel naturligtvis på oss som det största ansvaret ligger att skapa nyamiljövänliga produktions- och konsumtionsmönster. Det är vi som måste utvecklaelt mera medvetet konsumtionsval så atl inte vår lyxkonsumtion blir ett hinderför u-landsmänniskornas möjligheter atl få sina gmndläggande behovtillfredsställda. Detär fel som del ibland hävdas alt bara vi blir rikare så får vi också störremöjligheter att hjälpa . Del är inle den vägen det kan gå, ulan vi måslevara medvetna om att en ökning av rikedomen i de rika länderna sker på defatliga ländernas bekostnad, helt enkelt därför alt jordens resurser ärbegränsade. Vifår inte se u-landsfrågorna ur perspektivet "vi och de", utan vimåste ha klart för oss att vi har ett gemensamt ansvar för atl hushålla medjordens resurser och fördela dem pä ell rättvist sätt. Vi har ett gemensamtansvar och en gemensam framtid. Internationelltutvecklingssamarbete m. m. Underdetta anförande övertog talmannen ledningen av kammarens förhandlingar. () kortgenmäle: Jag har tidigare under debatten ställt en direkt fråga till PärGranstedt; han är nämligen den ende av de 14 som skrev på pressmeddelandet omIDB som går upp i den här debatten. har han talat och lyckats undgå all nämna IDB. Ni14 ställde ju myckel bestämda villkor-bestämda förbehåll talade ni om i pressreleasen.Och det var hårda förbehåll: ni krävde positiva förändringar i IDB:s politikoch ytteriigare analys och nya bedömningar från svensk sida osv. för atlSverige skulle bli medlem. Men sedan ni hade skrivit er pressrelease röstade niför fullmakter till regeringen. Sedan struntade regeringen totalt i eravillkor. Den bara anslöt till IDB . Minkorta fråga lill er var: När ni nu kan se vad som har hänt i IDB-att där harblivit en rad negativa förändringar, inte positiva-hur ställer ni er då? Niblev lurade när del gällde medlemskapet. kan ni konstatera en mängdförändringar som betyder atl de fattiga får mindre andel av lånen medan de rikafår mera, atl de blodigaste diktaturerna ökar sin andel medan det inte blirnågon ökning till investeringar i social infrastmktur. Har ni ändrat uppfattning,eller hur kommer det sig alt ni är så tysta? Vi talade i debatten om hyckleri. Jag tycker atl ert beteende här Internationelltutvecklingssamarbete m. m. alltmera bekräftarmisstanken atl det rörde sig om hyckleri. Ni var under press frän , från Vi unga och från en lång rad av cenierns lokalavdelningar,och därför trixade ni ihop er pressrelease, men ni menade tydligen inte allvarmed den. Menade ni allvar med era åsikter om IDB, hade ni allvarligabetänkligheter, som ni skrev i pressreleasen, då har ni ju inget annatalternativ än alt rösta för den socialdemokratiska reservationen. Motbakgrund av de fakta som har redovisats om IDB måsle man fråga sig: Vadär det för utveckling inom IDB som skall få och hans 13partivänner här i salen att ställa upp på ett svenskt utträde ur IDB?