prot · G209102 · 1978-12-31 00:00:00 — a. måste vår egen långsiktigau-landspolitik, inkl. industripolitiken, utformas i medvetande om u-ländernasframmarsch som industristater. Vi måste också verka för ökaderesursöverföringar till u-Iänderna. De möjliggör inte bara en snabbareutveckling. De ökar också efterfrågan på våra produkter och tjänster och därmedäven sysselsättningen i vårt näringsliv. Det är glädjande att de idéer om ökaderesursöverföringar, som bl. a. från svensk sida framförtsi internationella fora, fick starkt gensvar av u-ländema vid ett möte iArusha i . ekonomisk väridsordning är samlingsnamnet på en rad reformer, som syftartill att på ett rättvisare sätt inlemma i väridsekonomin och atttill deras politiska självständighet foga ett större ekonomiskt oberoende. Sverigehar uttalat sin principiella anslutning till dessa tankar. Frånförslagen är emellertid steget långt till praktisk handling. Bristen påframsteg i de internationella förhandlingarna i nord-sydfrågor är påtaglig.Detta är djupt oroande. Desto viktigare är det i detta läge att Sverigetillsammans med de övriga nordiska länderna fortsätter att spela rollen avbrobyggare. Det gäller inte minst när vi nu går in i slutskedet av förberedelsernaför den femte , som skall hållas i . Medan kärnvapenarsenalerna hotar det biologiska livet på jorden medplötslig utsläckning, reser miljöförstöring och resursplundring risken avlångsam utplåning. Vår generation måste besinna att världen inte tillhör ossutan vi den och att vi inte föröveriämna den förgiftad och utarmad tillkommande generationer. Detta kräver kraftfulla åtgärder i de enskilda staterna,men också energiska insatser på det internationella planet. EttFN-symposium, som tagit initiativ till, om sambandet mellan resurser,miljö, befolkning och utveckling planeras äga rum i i augusti 1979.Vi hoppas att det skall bidra till att ge oss ett bättre underiag förställningstaganden till resurs- och miljöfrågorna under 1980- och 1990-talenoch särskilt till dessa frågors behandling inom FN:s tredje utvecklingsstrategi.Redan innan fullständiga fakta finns tillgängliga, måste vi dock vidtaåtgärder, lokalt och globalt. Nya ansträngningar måste göras för att hejdabefolkningsexplosionen. Förnybara resurser som skogar, betesmarker ochfiskbestånd måste utnyttjas på ett sätt som garanterar förnyelse och inteförödelse. Icke-förnybara resurser måste utnyttjas utan det slöseri somhittills varit vanligt. Dessa krav måste riktas särskilt till i-länderna, somförbmkaren överväldigande del av väridens samlade uttag av råvaror.Utvecklingen av resurssnåla teknologier och livsstilar tar lång lid. Sverigehar inom FN:s , , aktivt bidragit i arbetet på endeklaration om ökad satsning på utveckling av resurs- och energisnålateknologier. verkar också medkraft inom denna kommission för att en konvention skall antas ombekämpande av s. k. gränsöverskridande luftföroreningar. Detta är ingetakademiskt problem. Det handlar om de svavelföroreningar som faller ned i vårasjöar och skogar. I tusentals sjöar i är fisklivet utrotat till följdav föroreningar, som till större delen förs in över våra gränser från andraeuropeiska länder. Sedan vi inlett ett omfattande program för att hålla rent ivårt eget hus, kan vi börja ställa krav på andra att inte smutsa ned och förödavår miljö. Vi begär därför att en konvention skall slutas, med bindandeutfästelser från de europeiska staterna, att bekämpa de gränsöverskridandeluftföroreningarna. Ettannat område där internationella regler krävs för miljöskydd är kärnkraften.Opinionen i och flera andra länder har med rätta krävt garantier föratt avfallslagring, utsläpp, fysiskt skydd av klyvbart material m. m. skallvara sådant att full trygghet mot skador finns både nu och . Dessafrågor berör inte bara staterna var och en för sig, utan har också betydelseöver gränserna. Vi behöver betryggande normer, som respekteras av alla stater,både i deras program för kärnkraftens fredliga utnyttjande och - inte minst - avkärnvapenstaterna i deras militära program. Dessa frågor har av regeringenredan förts fram för diskussion på det internationella planet och kommer attdrivas vidare. Arbetet på en ny ekonomisk världsordning, på ökade resursöverföringartill , på reformer för resurssnåla tekniker, på regler molgränsöverskridande luftföroreningar och på säkerhetsnormer i samband medkärnkraftens utnyttjande ingår i den internationella vardagsreformismen. Detgäller här ett praktiskt viktigt, men inte så iögonenfallande, internationelltsamarbete. Det pågår året runt och bör kanske inge oss de störstaförhoppningarna om en mer fredligt samarbetande värid. Tillden internationella vardagsreformismen kan man också hänföra arbetet på attfrämja respekten för mänskliga rättigheter. Efter naziepokens obeskrivligagrymheter och judeförföljelser kände man i FN behovet av en världssamfundetsgemensamma förklaring om de mänskliga rättigheterna. Denna deklaration, somantogs , har haft och har en oerhörd politiskgenomslagskraft och har bildat underiag för ett omfattande arbete påkonventioner och särskilda regler till skydd för utsatta grupper av människor.De rättigheter den proklamerar kan förefalla oss självklara. Att den ständigtåberopas visar dess värre att respekten för dessa rättigheter ingalunda ärsjälvfallen. Vi för inte förtröttas i att påtala förtrycket i ,rättslösheten i , slaveriet i , polisterrorn iSydafrika, massmördandet i , förtrycket av oliktänkande i öststaternaeller diskrimineringen av judar och andra minoritetsgrupper på många håll. Vifår inte heller förtröttas i ansträngningarna att inrätta internationellaorgan, där brott mot de mänskliga rättigheterna kan granskas och brännmärkas.Skyddet av människan är en angelägenhet för hela det internationella samfundet.Alla våra ansträngningar på det internationella planet går ut på att skapa en människovänligarevärld. I en sådan värid krävs inte bara fred och bröd utan också rätt. OLOFPALME (s): Världen står med all sannolikhet inför ett oroligt årtionde, präglat avkriser, konflikter och förändringar. Vi upplever delta med särskild skärpa iden tredje väriden, men även vår egen kontinent och dess ekonomiska ochpolitiska system utsätts för svåra prövningar. Vi kan redan nu skönja hurutvecklingen i olika världsdelar tycks stå på tröskeln till något nytt ochkanske avgörande. Det är en utveckling som drivits framåt av sociala ochpolitiska krafter inom nationerna, i kapprustningens och den globala obalansensslagskugga. Problemenär mycket speciella för vår lid, men många har sina rötter i det förflutna ochvi gör klokt i att dra upp handlingslinjerna för framtiden i ett historisktperspektiv. Detär nu den stora depressionen bröt ut. De kriser och motsättningarsom följde i börskraschens spår ledde till det andraväridskrigets utbrott. Väridenfick erfara att ekonomisk kris och politisk polarisering kan utlösa storkrig.Den erfarenheten borde ha lärt väridens nationer att gripa sig an med sina egnaoch gemensamma ödesfrågor med större målmedvetenhet och politisk vilja än som är fallet. Tyutvecklingen är i sanning oroande. har åter blivit en arena förmotstridiga stormaktsintressen, som underblåser historiska och lokalakonflikter. naturtillgångar och strategiska betydelse lockar stormaktertill ökad inblandning, ofta mot afrikanernas vilja. Och i södra de vita minoritetsregimerna med sitt förtryck och sin rasförföljelse. Ilatinamerikanska länder förkvävs folkmajoriteten av militärjuntor, medan de fånya demokratierna i området upplever ekonomisk kris och destabilisering. FörSveriges del måste det vara ett oeftergivligt villkor att vi ger dedemokratiska och nationella krafterna vårt stöd. Denpermanenta oron i har genom den iranska revolutionendramatiskt och plötsligt utvidgats till att omfatta hela . Jag har medstor spänning följt de senaste dagarnas förhandlingar. Än är väl läget oklart,men ett fredsavtal mellan och måste välkomnas. Det skulle bidratill att minska spänningen i området och vara ett väsentligt inslag i enallomfattande fredsuppgörelse i . I en sådan måste också ingå attdet palestinska folkets nationella rättigheter tillgodoses. Ivår egen väridsdel består den djupa ekonomiska krisen med alla dess förödande politiskaåterverkningar. I prövas solidariteten och hållfastheten i vårtdemokratiska system. I ger just avsaknaden av demokratiska, vitalainstitutioner den ekonomiska krisen skarpa politiska övertoner. Socialdemokratiska riksdagsledamöter kommer i debatten att ta upp bl.a. de frågor som jag här mera rubrikmässigt berört. i kommer t. ex.att ta upp utvecklingen i . De kommer också att ta upp till kritiskgranskning vissa aspekter av borgeriig utrikespolitik. Visseriigen har man idet väsentliga försökt värna kontinuiteten, men i vissa frågor, såsom stödettill IDB och viss vapenexport, har man gjort betänkliga avvikelser. Jag haraldrig hört ett statsråd göra en så slät figur som handelsministern i debattenmot i dessa frågor . Det beror helt enkelt på att hanförsvarade en dålig sak med ohållbara argument. Underflera år har bl. a. jag ägnat mycken tid under utrikesdebatterna åt attdiskutera problemen i . Det har ofta skett i ett hoppfullt tonläge, i enförväntan att en förändring i södra skulle vara möjlig att åstadkomma påfredlig väg. tvingas man måla i mörka färger. och Rhodesiasflyg- och kommandosoldaler sprider död och förstörelse i , ochZambia. Dessa stater, som vunnit sin självständighet efter svårauppoffringar och mycket lidande, utsätts nära nog för utländskaaggressioner. Reaktionerna i världsopinionen är dess värre mycket begränsade. IZimbabwe för den vita regimen en alltmer desperat kamp. Utvandringen av vitaökar, gerillan utvidgar sina områden. Likväl fullföljer man en från börjanförfelad inhemsk s. k. lösning. Den vita regimen är dömd atl förlora. Dettragiska är att den slutliga upplösningen kan bli ytteriigt våldsam och att riskenfinns att den kan efterföljas av ett inbördeskrig. Dessa faror hade kunnatundvikas om man hade följt den väg till majoritetsstyre med fredliga metodersom finns angivna i t. ex. den anglo-amerikanska planen. INamibia förvägras folkmajoriteten alltjämt sin självständighet. Sydafrikaförsöker permanenta sitt olagliga välde genom att kringgå och förhala FN:senhälligt antagna plan för oberoende. Det förefaller mer och mer som omSydafrikas medverkan i dessa förhandlingar icke någonsin varit allvarligt menad.Det framstår vidare allt tydligare att de fem västmakterna icke är beredda attanvända de påtryckningsmedel som kunde få att ge efter. Kombinationenav dessa båda faktorer - den enas brist på god vilja och den andres brist påhandlingskraft - medför att man för dagen måste se mörkt på möjligheten till enfredlig lösning av Namibiafrågan. Det är icke alt förvåna om enbefrielserörelse åter drar konsekvensen att våldsanvändningen är det enda somåterstår för att befria landet. Det vore på nytt en motgång för freden. Detblir mer och mer uppenbart atl inre förhållanden och dess agressivamaktpolitik utgör ett hot mot internationell säkerhet och fred. Det är hög tidför utökade internationella sanktioner mot apartheidregimen. Att kritisera FNför kraftlöshet båtar föga. Det är i detta fall västmakternas ovilja tillhandling som försvårar FN:s möjligheter att agera. när slutat sinaoljeleveranser till landet blir ett internationellt omfattande oljeembargo ettgenomförbart projekt, om den politiska viljan kan mobiliseras. bordeverka för att säkerhetsrådet tar ett sådant initiativ. Händelsernai har hos många väckt sorg och besvikelse,framför allt hos dem som starkt engagerat sig för sak och somhoppats att fördrivningen av amerikanarna skulle betyda fred och samarbete inomregionen, Andra har i stället tagit tillfållet i akt att åter misstänkliggörasolidariteten med frihetskampen i den tredje världen. Dessa är deoförbätteriiga. En svensk partiledare hävdade att han "fåtträtt". hävdade han att bombade för fredens skull. Och han sadeatt var i för att hävda demokratiska principer. Infördessa angrepp finns det skäl att slå fast, klart och entydigt: Det var riktigtatt stödja kamp för nationellt oberoende. Varje folk har rätt attsjälvt fö forma sin framtid. Nationellt oberoende är en förutsättning för envaraktig fred i väriden och för att nå social rättvisa och en demokratiskutveckling. Därför stödjer svensk socialdemokrati frigörelsekampen i tredjeväriden. Och därför stödde vi kamp för nationell självständighet. Altförsvara rätten till oberoende utesluter naturiigtvis inte att vi kan kritiseralandets samhällssystem och ta avstånd från vad det företar sig eftersjälvständigheten. Inför den situation som råder i finns det skälatt än en gång erinra om stormakternas inblandning i området och de tragiskakonsekvenser detta haft. USA-invasionen i Cambodja fick ödesdigra följderför det landet och för hela regionen. regering, som genom sinneutralitetspolitik bidrog till att upprätthålla en ömtålig balans i området, störtades.Efter det brast också den nationella och sociala sammanhållningen i landet. Såbanades väg för de röda khmerernas maktövertagande. mellan och Cambodja ligger de historiska motsättningarnamellan folken i . Det förekom obestridligen gränskränkningar från PolPol-regimens sida. Denna regim var säkert förhatlig för befolkningen, ochutvecklingen har visat att farhågor för en kinesisk kniptång inte varrena fantasifoster. Men en invasion i ett annat land kan inte rättfärdigas. Vimåste klart ta avstånd från den vietnamesiska inmarschen. måste dratillbaka sina trupper från Cambodja. Underenmndresa i talade vice premiärminister ombehovet av att straffa . Efter hemkomsten utsände den kinesiska regimenen omfattande "straffexpedition" över gränsen mot . har vi tagit bestämt avstånd från. använder ett språkbruk somegentligen inte kommit till användning sedan kolonialmakternas dagar. Man talarom bestraffningar, t. o. m. för påstådda uttalanden om slagkraften hos Vietnamskrigsmakt. De metoder som används i den kinesiska krigföringen har vi nyligensett skildrade i televisionen - ett systematiskt skövlande, där det inte görsnågon åtskillnad mellan civilt och militärt. Irealiteten inför på nytt ett föriegat begrepp i det internationellaumgänget. Man tar sig rätten att i kraft av sin stormaktsposition agera polisutan hänsyn till andra länders suveränitet eller den ömtåliga styrkebalansen iväriden. Konflikter mellan stater kan aldrig få en varaktig lösning genommilitära straffexpeditioner. De leder bara till död och lidande förcivilbefolk- Och att sättastraffexpedilioner i stället för folkrätt och förhandlingar leder bara till eninternationell rättslöshet. Vadfolken i behöver mest av allt är fred och en möjlighet att äter fåbygga upp sina länder. IVietnam behövs hjälpen nu mer än kanske . Landet kom ur krigetsom ett av jordens fattigaste länder, har drabbats avnaturkatastrofer, med översvämningar utan motstycke i mannaminne. Detsvenska biståndet går till ett pappersbruk, till barnsjukhus och till ettallmänsjukhus i . Att nu avbryta våra åtaganden vore inte bara ettavsteg från våra biståndspolitiska principer. Det vore också ett grymt svek mothumanitära principer, ett svek mot människorna i detta det mest krigshärjadeområdet i väriden och i historien. Folkeni behöver hjälp - och de behöver fred. Vi socialdemokrater hartillsammans med alla andra riksdagspartier, utom moderata samlingspartiet,anslutit oss till den fredsappell för folk som Svenska kommittén förVietnam, och Cambodja gått ut med. Där vädjar vi till alla parter attbesinna sitt ansvar och uppmanar alla stormakter att sluta upp med sininblandning i . Och vi betonar att folken i , ochCambodja behöver bygga upp sina länder förödande krig. De måsteäntligen fö fred. Den iranska revolutionen har i ett slag utvidgat den permanenta oron iMellanöstern till att omfatta hela . inbegrips i konfliktområdetockså det strategiskt viktiga Ormuzsundet, varigenom av väslväridens och80 % av oljeleveranser fraktats. Återverkningarnaav den folkliga resningen mot schahdiktaturen är lika genomgripande somsvåröverskådliga. Förvästväriden innebär det att väldiga vapenkontrakt och flygplansbe-ställningarsägs upp. Sysselsättningen påverkas, och oljepriserna höjs. FörSydafrika och , som fick huvudparten av sin olja från , blir det leveranser. FörUSA:s del innebär det att en viktig allierad lämnat scenen. Därmed omkullkastasockså tidigare administrationers strategier. Schahenskulle göra sitt kejsardöme till en stormakt. skulle enligt honom blivärldens femte mäktigaste nation, mäktigare än . Genom en avväridens starkaste militärmakter skulle västeriandets oljetillförsel kommaunder hans beskydd. Men schahen institutionaliserade också diktatur ochfruktansvärd korruption, forcerade samhällsutvecklingen och glömde folket. I enmycket intressant insändare i Economist, påpekar att presidentNixon förutom ett stort antal militära rådgivare också försåg schahen medmoderna vapen till ett värde av nära . Inte underligt attdet uppstod falska storhetsdrömmar! Nukritiseras president för undfallenhet och bristande handlingskraft. Han"förlorade" . Väriden kan vara tacksam för att presidentlärt av tidigare administrationers misstag och inte upprepat dem i . JimmyCarters administration är i själva verket en av de fä som i liknande situationer iUSA:s historia visat berömvärd återhållsamhet. I stället för att lyssna på revanschistiskatongångar borde president kritiker hörsamma den kloke kolumnistenAnthony som skriver: "Detär inte upp till att 'föriora' andra länder. Regeringar som praktiserarekonomiskt vanvett och förtrycker sitt folk föriorar sig själva." Omdet är någon lärdom vi kan dra av händelserna i är det att mot styrkan inationalismen och människornas revolt mot en förhatlig regim förslår intealdrig så många hemliga agenter, elitförband och massiva vapenleveranser frånutlandet. Mönstret från går igen på många andra håll. Frankrikesatte upp en väldig kolonialarmé för att kväsa Algerietssjälvständighetssträvanden. I upprustade portugiserna hundratusentalssoldater med moderna NATO-vapen, men , och blevtill sist ändå fria. I misslyckades väridens genom tiderna mäktigastekrigsmaskin att slå ned det vietnamesiska folkets frihetskamp. I kundeschahens väldiga förtryckarapparat inte stå emot en nationell resning underledning av en präst, trots att denna inte hade några som helst militäramaktmedel till sitt förfogande. Västvärldensdelaktighet i schahdiktaturens uppbyggnad har lett till en misstänksamhet motvästs exempel och avsikter. Vi ser nu en återgång till traditionella kulturmönsteroch sedvänjor. Detta visar också på det vanskliga i att söka skapa en socialordning som inte har sina rötter i ett lands kultur och historia. En sådanuppfattning betyder inte att vi visar överseende mot de överdrifter ochövergrepp som följer i maktskiftets spår. Vi måste ta avstånd från desummariska rättegångarna och avrättningarna, från intoleransen motoliktänkande och avvikande. Det finns inga hållbara tecken på att den djupa ekonomiska krisen iVästeuropa skulle vara på väg att hävas. Arbetslösheten fortsätter att förmörkavardagen och framtiden för miljontals människor. nådde EG-staternaett nytt bottenrekord: 6,2 miljoner medborgare utan arbete. Av dessa var 2miljoner ungdomar . Iett sådant klimat blir kampen om jobben hård och tron på demokratiska lösningarundergrävd. Medmänsklighet och framtidstro ger vika för egoism och uppgivenhopplöshet. Motsättningar mellan grupper, samhällsklasser och ideologier ökar.Sammanhållningen och solidariteten inom och mellan länder och regioner hotas.Drömmen om en ny, rättvisare internationell ordning skingras. Tilldet mest oroande i denna situation - det underströk jag även i fjolåretsutrikesdebatt - hör hotet om att det växer fram en permanent underklass avsärskilt utsatta: kvinnor, lågutbildade, invandrare, på olika sätt handikappade.De saknar i många fall egen kraft och egen organisation för att värna sinaintressen på en krympande arbetsmarknad och i ett hårdnande samhällsklimat. Socialdemokratinkommer aldrig att acceptera tanken på att en betydande grupp av samhälletsmedborgare skall tillhöra några oundvikliga procent av arbetslösa eller påannat sätt utanförstående. Det är inte de svaga och utsatta 2 protokoll 1978/79:102-103 som skall betala förkapitalismens kris. Den skall mötas med kraftfulla motåtgärder, i en anda avsolidaritet och gemensamt ansvar, där full sysselsättning, en effektivnäringspolitik och social rättvisa står i förgmnden. Vårt gamla krav på helafolket i arbete tillhör verkligen de mänskliga rättigheterna. Attangripa orättvisor, att garantera medborgarna en social och ekonomisk trygghet,att skapa ett ökande medbestämmande på alla samhällsområden bidrar till aUgmndlägga sammanhållning och gemenskap i våra länder. Detär min övertygelse, alt en sådan politik också är ett väsentligt bidragtill internationell säkerhet och fred. Ty grunden för en varaktig avspänningmellan nationerna läggs i samhällen som präglas av sund självkänsla, avmedborgarnas tillit och tilltro till nationens stabilitet ochutvecklingsbarhet. En nationell rättvisepolilik är förutsäuningen för aU tankenpå en internationell solidaritet skall vinna stöd hos medborgarna. Dettasamband mellan inre reformpolitik och vår internationella solidaritet har underårtionden varit ett kännetecken för vårl land. IÖsteuropa ger avsaknaden av demokratiska och vitala institutioner denekonomiska krisen skarpa politiska övertoner. Kraven på en decentralisering avbeslutsfattandet och en demokratisering i stort växer i styrka. Kommuniststaternasaknar i själva verket den nödvändiga graden av social och politisk uppslutningför att samhällssystemet i längden skall kunna utvecklas. I vissa länder ärläget t. o. m. så pass labilt, att en uriaddning med svåröverskådliga konsekvenserinte kan uteslutas. Polisstalens absoluta makt är ingen garanti för lugn ochordning, än mindre för nödvändig ekonomisk tillväxt. Den kan i stället utgöraen säkerhetsrisk, både nationellt och internationellt. Makthavarnaförsöker möta ett brett folkligt missnöje med att i första hand öka utbudet avkonsumtionsvaror. Men det är i stället de fri- och medbor-geriiga rättigheternasom måste ökas i . Kriseni för givetvis följder också för vårt land. Det blir inför 1980-taletviktigare än någonsin att vi som liten, alliansfri nation noga försökeranalysera den framtida utvecklingen och därigenom öka vår handlingsberedskap. Vimåste kunna hävda oss som en konkurrenskraftig industristat, som vimåste öka vårt engagemang för omsorgen om varandra och för en solidarisku-landspolitik. Dettaförutsätter en handlingskraftig och beslutsam regering, som stödjer sin politikpå de breda löntagargrupperna i hela folkets intresse. Det betyder också att vimåste föra en aktiv och förtroendeingivande Europapolitik. Härintar våra relationer till den västeuropeiska gemenskapen EG en särskild plats.EG-staterna är som kollektiv vår viktigaste handelspartner. Under 1980-taleikommer antalet medlemmar att öka från nio lill tolv genom , Portugalsoch inträde. Somett led i samarbetssträvandena inom EG kommer världens förstaflernationella val att hållas. 180 miljoner väljare skall då utse 410 representantertilldels, k. . Rent formellt blir församlingen liksom tidigare fögainflytelserik, dess kompetensområde vidgas inte. Men en rad pariamentarikerkommer genom de direkta valen att i EG-pariamentet kunna företräda sinaväljargmpper med större auktoritet . Motdenna bakgrund är det väsentligt att vi noga följer utvecklingen inom EG istort och att vi på olika sätt, inom neutralitetspolitikens ram, söker fördjupavåra kontakter och vårt samarbete med organisationen och dess medlemmar. Attgöra så är inget nytt ställningstagande. Det utsädes klart i frihandelsavtaletSverige slöt med EG, att så kunde och borde ske på en rad områden. Delta avtalduger också gott som bas för våra förbindelser med EG. Vårlmål är ett utvidgat samarbete för framsteg och fred i hela . Ett viktigtetappmål för svensk socialdemokrati är att vi förenar oss med de krafter inomEG som vill bygga ett medborgarnas , inte ett storkapitalets.