prot · G209104 · 1978-12-31 00:00:00 — Delär en kvotering mellan dem som man skall göra, men den kvoteringen gäller intemellan dem som betecknats som handikappade i ett register och dem som inte gördel.Del är inte den formen vi vill ha, utan vi har de arbetslösa och vi har dem somskall rehabiliteras. Det gäller ju alt de som har störst behov av atl få eltjobb får komma in eller att de får göra det som har varit ulanförarbeismarknaden . Menman kommer sedan lill atl vpk har traditionella krav när det gällerarbeismarknaden. Då blir jag lilet förvånad över atl ni vill ha en helt annanarbetsmarknad. Jag trodde faktiskt atl det också var mening skulle ha arbete ål alla - allas rätt till arbete. Del är väl inte denarbetsmarknad som vi har som vi skall förändra för de arbetshandikappade?Vad ärdei man vill uppnå? Skall vi har kvar samma arbetsmarknad? Vi vill tabort A-, B- och C-lagen. Vi vill atl alla skall kunna ha elt reguljärt,meningsfullt arbete i någon form, all ingen skall hamna i B-laget eller C-laget-som i dagens verklighet. Enligl vad jag kan ulläsa av propositionen kommer detinte alt bli någon förändring med de åtgärder som här är föreslagna. I annat fallfår utskottets talesman tala om för mig vilka åtgärder det är som ändrar pådagens arbetsmarknad. ARNEFRANSSON (c) kort genmäle: och jag är helt överensom all arbetsgivaransvaret i sin helhet skall överflyttas på de allmännyttigaorganisaiionerna när man anställer någon med lönebidrag. Jag tror inte attarbetsgivaransvaret blir vare sig slörre eller mindre om organisationen fårbetala 10 96 av lönekostnaderna. () kortgenmäle: Utskottets värderade ordförande talar om att det inte finns någonskillnad mellan socialdemokraterna och ulskottsmajoriteten. Omåtgärder för arbetshandikappade, m. m. ta tillfållet i akt att pånytt läsa upp vad handikappförbundets centralkommitté skriver till allariksdagsmän : "Ielt par reservationer till utskottels betänkande återfinns förslag som HCKtillmäter mycket stor betydelse. Speciellt viktiga är förslagen om attriksdagen fattar beslut om främjandelagen och alt anslår medel för enhelt nödvändig personalförstärkning lill AMS i form av handikappspecialister." Detta ärju de lungabitarna i vår reservation. Detär rikligt atl själva beslutet om ökade resurser lill arbetsmarknadsstyrelsenskall fattas , när vi behandlar utskoltsbestänkandet nr 21. Men omman godkänner de reservationer vi har , har man också lagt en sådan grundatt man måste godkänna den reservation som vi har i arbetsmarknadsutskottetsbetänkande nr 21. Det är inga små skillnader, , utan de kan betydaoerhört mycket om vi vill förverkliga vad vi alla talar så mycket om - arbeteål alla. ELVERJONSSON (fp) kort genmäle: Det var en felsägning eller ett hörfel om uppfattadedet så, att det inte skulle vara någon skillnad. Jag sade att det var svårt attse de skillnader som presenterades i motionen i förhållande till propositionen. Sedanär det väl ändå så när det gäller jämförelser med många av reservationerna,framför allt de socialdemokratiska, alt man får göra en avvägning påresurssidan - hur mycket vi kan späda på. Jagtycker att det är ett något felaktigt grepp när vice ordföranden hänvisar tillhandikapporganisationerna - och underförstålt kanske också lill sysselsättningsutredningen,när den hade att föreslå sin personalförstärkning. Inte heller den har jusocialdemokraterna anammat, utan de förordar mycket lägre tal. Men likheten finns ändå mellan reservationen ochutskottsmajoritetens förslag. Vi vill göra en kraftig förstärkning.Socialdemokraterna har bjudit någol högre. Del skall vi återkomma till nästavecka, som vice ordföranden sade. Att jag tar till orda i den här frågan hör samman med att jag har ettvisst förflutet i ärendet genom att ha tillsatt sysselsättningsutredningen ochgivit den i uppdrag att undersöka hur man skulle kunna förbättra situationenför de arbetshandikappade. Gradenav handikapp hos en människa ärju, herr talman, ytterst en fråga om hursamhället ser ut, alltså beroende på politiska beslut. Det som avgör om enmänniska med psykisk eller fysisk funktionsnedsättning är handikappad ärsamhällsmiljön. Ta en människa med synfel som exempel. Om det synfelet kankorrigeras med glasögon, som på mig, är vederbörande inte handikappad. Men enmänniska med samma synfel kan vara väldigt handikappad om hon lever i ettsamhälle där bara de rikligt rika har råd att skaffa sig glasögon ochdär alla de andra inle kan göra det. En rullstolsbunden behöver inte varahandikappad om samhället anpassas efter de krav en rullstolsbunden ställer. Vadjag vill komma fram till är att graden av människornas handikapp till stor delberor på politiska beslut. Tvähuvuduppgifter bildar ledstjärna för den polilik som enligt vår mening måsteföras. Den ena är alt försöka förebygga handikapp genom olika ålgärder. Denandra är att de som har handikapp skall få möjlighet att leva så normalt sommöjligt i gemenskap med andra. Del är här arbetet kommer in. Det är i arbetetden verkliga gemenskapen kan upplevas. Omjag säger att alla skall ha rätt till arbete kommer ingen gensaga från någon idetta hus, för alla vet att arbetet har en enorm betydelse för den enskildesulveckling, känsla av självrespekt osv. Människomas förmåga att arbeta måsleändå betraktas som en tillgång för samhället. Även om man inte kan läggaförelagsekonomiska synpunkier på allt tillför praktiskt taget alla människornågonting genom sin medverkan. Atlåstadkomma arbete åt alla är ingen lätt uppgift. Det kommer att kräva ofantligainsatser på många områden. När vi sedan skall diskutera de insatser som fordrasär jag inle säker på att vi kan uppnå samma enighet, för då låter många justföretagsekonomiska värderingar fälla utslaget, vilket förhindrar åtgärder. Rättentill arbete gäller självfallet även de arbetshandikappade. Denna grupp har detbesväriigast,och för deras del krävs extra insatser. Uppgiftenatt titta pådessa insatser har sysselsätlningsulredningen fått. De har klargjort problemenpå ett ypperiigt sätt och har lagt fram ett omfattande program för arbete åt dehandikappade. Delar av del programmet har regeringen tagit vara på i sinproposition, och för den delen ger vi regeringen beröm. Men mycket viktigadelar av förslaget har utelämnats, och för detta klandrar vi regeringen och hari motionsförslag inbjudit atl korrigera regeringen på den punkten.All handikapporganisationerna är besvikna finner jag naturiigt. De företräderju de människor detta berör. Det är alltid den som har skon på sig som vet varden klämmer. Lätmig, herr talman, slå fast en självklarhet. Vårt arbete med atl ge dehandikappade sysselsättning, våra möjligheter att finna jobb åt dem, blirnaturiigtvis framgångsrikt först då vi kan få till stånd en allmän ökning avsysselsättningen. Vi måsle med andra ord ha en näringspolitik som ger nya jobb.Men även om antalet sysselsättningstillfållen ökar betyder det inte aulomalisklen lättnad för de handikappade - långt därifrån. Visseriigen har de senasieårens irygghetsreformer på arbetsmarknadsområdet i någon mån hejdatutslagningen av de arbetshandikappade som finns på arbetsmarknaden. Innan vihade trygghetslagarna var utslagningen av handikappade myckel omfattande underen lågkonjunktur. Trygghetslagarna har emellertid inte i någon mån hävtulestängningen av dem som inte fått fotfäste på arbeismarknaden eller av demsom på grand av företagsnedläggningar har blivit ulan jobb. Viser nu hur arbetsgivarna, när de behöver fler medarbetare, ratar alla som inieomedelbart fyller högt ställda krav. Omåtgärder för arbetshandikappade, m. m. 5 protokoll 1978/79:104-105 Omåtgärder för arbetshandikappade, m. m. Främjandelagenärju ett av de medel som skall utnyttjas, och det måste ske genom riktlinjerför en effektivare tillämpning av lagen. Föreskrifterna måste i klartext talaom de skyldigheter som arbetsgivarna har, och arbetsgivarna måste helt enkeltanställa handikappade. Ofta är del nödvändigt att anpassa arbetsplatsen tillden enskildes föratsättningar. Del är ett sätt att undanröja arbetshinder, ochmed litet god vilja kan det med lätthet ordnas. Vihar, som redan sagts från denna talarstol, fått en kraftig ökning av antaletförtidspensionärer. Deras antal har ökat mycket kraftigt de senasie tio åren.Det hör samman med alt det har blivit läuare atl få förtidspension. Riksdagenhar ändrat reglerna för beviljande av förtidspension efter krav från denfackliga rörelsen. När vi nu lalar om att vi skall försöka att hjälpa deförtidspensionerade till ett arbete innebär det inte alls att vi vill försämramöjligheterna till förtidspension, då pensionering är en riktig lösning av etlpersonligt problem för personer som närmar sig folkpensionsåldem. Mendet som oroar oss, som måste oroa oss och som inte kan godtas, är att så mångaunga personer har blivit förtidspensionerade. Det är elt bevis på ökadulslagning, när personer i myckel unga år i stället för att få elt arbetehänvisas lill förtidspensionering. Det kan inle vara rimligt atl dessa ungamänniskor lämnas åt sitt öde, bara därför atl vi har ordnat deras ekonomiskaförsörjning. Vi får inte nöja oss med att erbjuda de unga förtidspension,därför att samhället inte lyckas ordna elt jobb lill dem. Vihar föreslagit en uppsökande verksamhet bland de unga förtidspensionärerna.Huravida de föreslagna åtgärderna skall bli framgångsrika beror på om det finnspersonal som kan la itu med dessa frågor. är alltså en kärnfråga. Om deföreslagna åtgärderna skall bli till gagn och nytta för de handikappade, så somvi avser, måste det finnas personer som exempelvis ser lill att främjandelagenföljs. Där kan man naturiigtvis inte bara räkna med personal inomarbetsförmedlingen, utan man får också ge den facklige förtroendemannen ökademöjligheter atl hjälpa de arbetshandikappade. Vi beklagar att vi inte har fåttförslag om det från regeringen. Delmåste finnas personal som ser lill att de handikappade får erforderiigutbildning och erforderliga tekniska hjälpmedel. Det måste finnas personal somsöker upp de förtidspensionerade ungdomarna. Jag nämner detta för att belysa endel av det som måste göras. Vad som framhållits visar med all önskvärdtydlighet alt det rör sig om ett mycket personalkrävande arbete. Vi vet atlpersonalen på arbetsförmedlingarna med hänsyn lill den rådande situationen påarbetsmarknaden inte hinner ägna sig åt de arbetshandikappade. Det betyder attderas situation har yueriigare försämrats -och det i då vi går ut föratt ta ett verkligt krafttag för de handikappade. Närdel gäller regeringens förslag i del här avseendet är vår kritik hård. Även ombeslutet i den frågan skall fattas först har jag och med kraft velat understryka detta. Vi delar nämligen sysselsällningsutredningensuppfattning att om inte arbetsmarknadsverket får erforderiigt antal medarbetaresom kan ägna sig åt de handikappade, då hjälper inle en aldrig så välvilligskrivning i proposition eller betänkande. Jagber, herr talman, all få yrka bifall till de socialdemokraliska reservationerna. vice talmannen tillkännagav au anslagutfärdats om sammanträdels fortsättande . Jag skulle vilja börja det här inlägget med att säga au det ändå, somarbetsmarknadsutskotlets ordförande sade, föreligger en glädjande enighet kringregeringens förslag till ålgärder för de handikappade. Det något höga röstlägesom märktes i första varvet när propositionen bekantgjordes bör sättas irelation till detta. När man nu summerar betänkandets innehåll iutskollsskrivningar och reservationer finner man att det inte är så värstmycket som skiljer. Jag skall kommentera några av de punkter som ändå kvarstår. Härär då fyra socialdemokratiska reservationer. Jag tillåter mig att påstå att detill en del innehåller ganska marginella synpunkter. Men låt mig ta upp en delav de resonemang som här har förts av vice ordföranden i utskottet, BengtFageriund, och . Jagtror all det skulle vara av intresse aU lägga anförande vidsidan av del som jag höll här i kammaren för någon timme sedan. Man skulle dåse att det föreligger stora överensstämmelser i värderingarna av hur vi skallnärma oss de problem som gäller de handikappade i arbetslivet. Det är mycketstor överensslämmelse mellan våra uttryckssätt i de centrala frågorna. Låtmig börja med att hålla med om att det är självklart att denekonomiska politik och den näringspolitik vi för lillsammans med politiken påen hel del andra områden måsle bilda en helhet. De är förutsättningarna för enaktiv arbetsmarknadspolitik, dvs. för att åstadkomma ett utbud av arbeten somockså ger de arbetshandikappade chansen. Det betonade jag i mittinledningsanförande. Visstkan vi ha olika uppfattningar om hur den ekonomiska politiken skall föras, mendet är en annan sida av den här diskussionen. I detta hänseende -atl skapaflera jobb - har vi samma målsättning. Härhar sagts att sysselsättningsulredningens betänkande mottagits positivt, ochdet håller jag med om. Propositionenbyggdes i stort sett upp på sysselsällningsutredningens delbetänkande. Detfinns några punkter som vi inte tog med och som utskottet har skrivit in -jagtänker exempelvis på fadderverksamheten. Och del finns några punkter somföranlett reservationer. Jag skall i fortsättningen i huvudsak ägna mig åt dem. Denförsta tar upp de allmänna riktlinjerna. Där konstaterar utskottet att man harsvårt alt se vilken konkret vägledning del socialdemokratiska förslaget tillriktlinjer ger för arbetet med atl förbättra de arbetshandikappades situationpå arbetsmarknaden. Jag kan i och för sig hålla med om det. I reservationen larman upp ting som att man skall utnyttja främjandelagen Omåtgärder för arbetshandikappade, m. m. Omåtgärder för arbetshandikap -pade, m. m. mer -jag skall straxåterkomma till det. Men i övrigt handlar den rätt myckel om vad man kallarregeringens halvhjärtade förslag om personalförstärkning tillarbetsmarknadsverket. Jagvill då än en gång framhålla att ingen annan myndighet har tilldelatsmotsvarande förstärkningar. Arbetsmarknadsverkethar inte heller tidigare fått förstärkningar av en sådan omfattning som den nuföreslagna. När säger aU socialdemokraternas kritik är hårdpå denna punkt, borde detta utlalande rimligen falla tillbaka på honom,självsåsom ansvarig chef för under ett anlal av,1970-taleis år, år som ekonomiskt sett var betydligt starkare och borde hamöjliggjort för socialdemokraterna, om de haft viljan, alt tillföraarbetsmarknadsverket avsevärt slörre resurser än de gjorde. Vi har ökatanslagen -med näsian 100 96 i förhållande lill vad orkademed. Därför, herr talman, framstår det litet märkligt att man tar till så härdaord i kritiken mot oss nu när vi har givit det största tillskott av tjänstersom någonsin tilldelats della verk. Vi har gjort det i elt läge då vi allmäntsett måste vara utomordentligt återhållsamma med resurser,och alla andracentrala myndigheter har fått hållas tillbaka på ett helt annat sätt änarbetsmarknadsverket har fåll göra - och för den delen ävenarbeiarskyddssiyrelsen som inte är ointressant i delta sammanhang och som ocksåfått en god resursförstärkning. Del.kan förtjäna påpekas att när kammaren senare skall la ställning till dessafrågor finns del en reservation frän moderata samlingspartiet, som anser altregeringen har gått för långt och att resursförstärkningen är för stor. Delvisar kanske att vi har lagt oss på en rimlig nivå. Det är vad verket orkarsvälja för atl växa ut på etl effektivt sätt. Fårjag så nämna något om främjandelagen. Jag har redan sagt atl den bör tillämpasoch tillämpas effektivt. Det är väl sä klara verba som egentligen går all ge.Lagen, menar sysselsätlningsulredningen och de socialdemokraliskareservanterna, är fullgod. Ni har inga anmärkningar på den punkten utan anseratl lagen är bra sådan den nu är. Jag har ställt mig öppen till detutredningsarbete som pågår om trygghetslagarna och till möjligheten all ocksåse på lagtexten och fundera över om den är så bra den kan vara från äldres ochhandikappades synpunkt. På så sätt visar jag en större öppenhet än desocialdemokratiska reservanterna har visat här i dagens debatt. Densocialdemokratiska reservationen går mer ut på att regeringen nödvändigtvismåsle skriva föreskrifterna. Vi får inle lämna över till del ansvarigaämbetsverket att fundera ut hur man bäst skall tillämpa den lag som regeringenoch lillsammans har stiftat. Vilka föreskrifter är det då somsocialdemokraterna menar är så fundamentala för att få detta all fungera på eltbättre sätt? Jo, säger , att arbetsgivarna skall känna sittansvar för atl anställa handikappade. Ja, jag har sagt det ,. Jag sade del i dagens inledningsanförande, och jag kansäga det nu igen: Jag kan inte förslå all det är någon skillnad. Däremot kan jag ställa migtveksam till del socialdemokratiska förslaget om en närmarekvantifiering av företagens och förvaltningarnas ansvar för sysselsättning avarbetshandikappade. Del är svårt all se hur delta förslag skulle kunnagenomföras utan att man i praktiken kommer mycket nära en kvotlagstifining medinnebörd att arbetsgivarna skall vara skyldiga att ha en viss procenthandikappade anställda. Vissa erfarenheter från andra länder, där systemet harprövats, visar all det för med sig en rad nackdelar utan att för den skull dehandikappades situation blir nämnvärt bättre. BengtFagerlund hade något i sill inlägg om alt man, om man inte använderfrämjandelagen, kan tvingas till kvollagstiftning för de handikappade. Jag har sagt här, , och jag upprepar det, ättfrämjandelagen skall tillämpas. Däremot är jag mycket reserverad mot en renkvotlagstiftning. Låt oss använda det laginslrument som vi nu har. På denpunkten är vi faktiskt eniga. Jagvill också säga något om arbetsmarknadsverkets uppgifter när det gäller attgranska företagens personalpolitik, som reservanterna uttrycker det. Isamarbete med arbetsgivare och fack bör verket informera sig om personalpolitikenoch söka påverka den i önskvärd riktning. Om sedan företagen inte svarar mot dekrav som rimligen bör ställas på dem, dä får naturiigtvis diskussionerna förasvidare på ett sådant säU som främjandelagen anger. Tidenflyktar fort, herr lalman. Jag borde kanske också kommentera dé andrareservanternas synpunkier något. I reservationen 7 tar , och upp frågan om arbetsmarknadsinstituten, ochdet är en viktig fråga. Jag har tyvärr inle nu tid att utveckla resonemangetrher än att jag instämmer i det som deklarerat för, som jaguppfattade del, huvuddelen a v centergruppen. Hans värdering på den här punktenstämmer väl överens med min egen. Det gäller att utnyttja de resurser vi har påbästa sätt för de handikappades räkning. Omåtgärder för arbetshandikappade, m. m. ()kort genmäle: Arbetsmarknadsministern gör gällande atl de socialdemokraliskareservationerna enbart berör marginella ting. Hade det varit så, då hade juarbetsmarknadsministern inle behövt använda hela den tid han hade lillförfogande för all ta itu med våra reservationer. Närdet gäller främjandelagen håller vi på den uppfattningen att lagen i och försig ger de möjligheter som behövs. Vi har inle sagt alt man skall ha enkvollagstiftning. Vi har sagt alt om man lillämpar främjandelagen på det sättsom vi vill, så att de handikappade dels inte blir utslagna, dels får jobb,behöver vi ingen kvollagstiftning. Då löser främjandelagen de problem som vihar aktualiserat. Sedantog arbetsmarknadsministern upp frågan om antalet medarbetare inomarbetsmarknadsverket och trodde sig ha en poäng genom att göra gällande att jagpå min tid minsann inte gav arbetsmarknadsverket så mycket personal som herrWirtén nu har gjort. Låtmig då fästa uppmärksamheten på att såg vi alltid till att när viföreslog åtgärder på arbetsmarknadspolitikens område gav vi arbetsmarknadsverketpersonal så all verket kunde fullgöra de arbetsuppgifter som Omåtgärder för arbetshandikappade, m. m. Hadejag varit arbetsmarknadsminister nu och haft förmånen alt utarbetapropositionen om handikappade, hade jag självfallet följt den gamla fina linjenall föreslår man en åtgärd måsle man också se till atl del finns människor somkan verkställa den. Utskottets ordförande sade och snuddade vid attresurserna ändå är begränsade. Det skall jag inte förneka, men de resurser manhar skall man ge åt dem som bäst behöver resurserna. Detär väl inte obekant för arbetsmarknadsministern att det har pumpats utmiljarder och åter miljarder till arbelsmarknadspolitiska ochsysselsättnings-politiska åtgärder som ibland har varit myckel diskutabla. Närman satsar på arbetsmarknadspolitiska ålgärder, exempelvis för handikappade,måsle man också lyssna på vad arbetsmarknadsverket säger: För att kunnagenomföra åtgärderna behövs det mer personal. Vi har varit realistiska i vårtbud, när vi föreslagit en ökning av personalen. () kortgenmäle: Vi hörde au arbetsmarknadsministern instämde i det uttalande somArne gjort. Han sade ungefär så här: Oavsett socialisering eller intesocialisering skall man avgöra detta med hänsyn till sakfrågan. Jag noteradeockså atl arbetsmarknadsministern i sitt inledande anförande tillbakavisadevåra synpunkter och hävdade all del inle var fråga om socialisering. Jaglycker del är märkligt atl man kan påstå atl det inte är fråga omsocialisering. Det påslåendet innebär att all verksamhel som betalas medskattemedel i realiteten redan är socialiserad. Det är en märklig argumentering.Man skulle på samma sätt kunna hävda au den del av läkemedelsindustrin somlevererar sina produkter till sjukhusen redan är socialiserad och utan vidarekan inordnas under offentligt huvudmannaskap. Om menar allvar meddessa synpunkter bör alla leverantörer till försvaret, skolorna, sjukvården,statliga myndigheter etc. ha anledning att känna oro. De kan ju befara att bli"inordnade" under något offenlligl organ. Änså länge har dessa argument varit socialistiska argument och inlefolkpartistiska. I varje fall uttrycker de inle några liberala idéer. Vihörde arbetsmarknadsministern säga alt han står socialdemokraterna nära ivärderingarna. Man frågar sig vad detta innebär i denna sakfråga. Delförefaller som om ägarna till de arbetspsykologiska företagen nu fått en förklaringtill detta ingrepp. Jagvill då deklarera, herr talman, all jag slår betydligt närmare de värderingarsom industriministern har uttryckt i den avlämnade industripolitiskapropositionen, där han pläderar för ett vaklslående kring marknadsekonomin. Jagfrågar: Blir del billigare och effektivare om den arbetspsykologiskaverksamheten inordnas under arbetsmarknadsverket? Del är den avgörande frågan.Erfarenheten visar att kostnadsmedvetandet, ansvaret för innovationer,utveckling och planering m. m. är mera påfallande i elt privatägt förelag med lönsamhetskrav än vadfallet är i en statlig institution. Tillbilden hör atl man inte skall inordna läkarna ! skäl att kontinueriig erfarenhet frånelt brett verksamhetsområde bör eftersträvas, torde gälla även förpsykologijänslerna. Varför kan inte psykologinsatserna, i likhet med läkarinsatserna,fortsätta på konsullbasis? Varför denna åtskillnad? Får jag börja med det senasie inlägget som hade omarbetsmarknadsinstituten. När jag sade all det fanns slora likheter mellan deanföranden om grundprinciperna som och jag hade haft här,avsåg jag åtgärderna för de arbetshandikappade i stort. ISten huvudanförande kunde jag notera alt han bedömde situationen päungefär samma sätt. Det råder stor värdegemenskap mellan partierna i den härfrågan. Denspeciella punkt nu tar upp förtjänar kanske ytterligare någonkommeniar. Då skulle jag vilja erinra om atl detta förslag byggerpå det principbeslut som tog 1977 på förslag av irepartiregeringen,den regering där parti satt med. Det riksdagsbeslutetformulerades på följande sätt: "Starka skäl talar för atl vissa delar avden arbetspsykologiska verksamheten samordnas och förs in under etl statligthuvudmannaskap." Detvar vad då beslutade. Jag vet att man i hade en del debattom delta, men det var på trepartiregeringens förslag som beslutet togs. håller jag fast vid atl det gäller alt samordna resurserna så all dehandikappade kan utnyttja förmedlingarna och arbetsmarknadsinstituten på bästasätt.