prot · G20954 · 1978-12-31 00:00:00 — I vanliga inkomstlägen innebär detta att den som bor it. ex. eller i får en skattesänkning som är . störreän vad den som bor i får. Detta motsätter sig . DeUa vill derösta emot. Varför har ni hamnat på fel sida, ? Nisäger att ni vill sänka kommunalskatterna. Vi har lagl fram ett förslag somåstadkommerjust detta-med 10 96. Det röstar emot. Varför har ni hamnatpå fel sida, ? Nisäger att ni tänker på barnfamiljerna. Vi har lagt fram ett förslag som innebärslörre höjningar av barnbidragen än vad folkpartiregeringen föreslog. Ni valdeatt, med ganska konstiga beskyllningar mol oss, ansluta er till regeringens förbarnfamiljerna sämre förslag. Varför hamnar ni på fel sida igen, ThorbjörnFälldin? Detär något av en ödessituation som ni har försatt er i. Ni har haft allamöjligheteratt vara med och förverkliga en politik som stämmer med vad nisjälva talal om och talat för. Ni väljer tydligen att stödja en politik somstrider mot det som ni för fram på era banderoller. har skillnadenmellan ord och handling - och den skillnaden är ofta stor för - varitså stor som den kommer att vara när ni röstar fram en orättvisskatteomläggning och röstar mot sänkta kommunalskatter, mot kommunalskaiteutjämning och mot . i höjda barnbidrag. Detär omöjligt, säger , alt stödja socialdemokratiska förslag -inte kan vi ha med socialdemokraterna alt skaffa. All right, jag kanske lever ien naiv illusion. Jag trodde atl det var människorna del gällde, arbetarna,bönderna och de lägre inkomsttagarna i landet. Jag trodde att det i politikengällde deras sociala villkor och att det var för att förbättra deras socialavillkor och trygghet som man deltog i den politiska strävan. Men ThorbjörnFälldin har ju upplyst oss om att det tydligen är andra bevekelsegrunder ivissa lägen. Denekonomiska poUtiken m. m. () kortgenmäle: Om OlofPalme inle får utrymme för att polemisera mot eller kritiseramig för vad jag har sagt, tillåter han sig ogenerat alt formulera om vad jagsade för att ha en möjlighet att angripa mig. Jaghar kammaren till vittne på alt jag inle har stått här i talarstolen och sagtatt anledningen lill alt det inte blev en uppgörelse var atl det varsocialdemokrater vi hade att göra med. Vad jag uttryckligen sade var, attingenting ännu har visat atl den socialdemokraliska politiken har blivit bältrepå gmnd av atl ireparliregeringen upplöstes. Det är i varje fall med mitt Denekonomiska poUtiken m. m. betraktelsesätten kolossal skillnad mellan de här två sakerna. Jag hoppas' all OlofPalme nuhar lyssnat på mig, så alt han i nästa replik har klart för sig vad det var jagsade. Närjag försökte redogöra för vad del var fråga om kunde jag hänvisa till alla deekonomer av facket och andra som har granskat de åtgärder som vi har vidtagitför all få bukt med den myckel negaiiva ulveckling som svenskt näringsliv hade.Det var ju en nedgång i industriproduktionen också före regeringsskiftet. Vihade en kostnadsutveckling som gjorde att svenska produkter slogs ut. Desvenska priserna var inte konkurrenskraftiga. Och det varju effekterna härav -del är erkänt av alla - som ledde lill atl företag efter företag ficksvårigheter atl leva vidare. Delproblemet måste då angripas i olika skeden. I del första skedet gällde det attvidla åtgärder för atl säkra överievnaden och gå in med direkta stödåtgärder ide drabbade företagen, där olyckan alltså redan hade skett, atl satsa hårdareän lidigare på arbelsmarknadspolitiska åtgärder men atl också medverka till altkostnader som företagen bar eliminerades, så all de den vägen fick möjlighetalt konkurrera på lika villkor. Som elt exempel på dålig socialdemokratiskpolitik nämnde jag då all ni i detta skede talade för alt man skulle ökapålagorna på näringslivel och kommunerna. Det,, var vad jag sade. harjag upprepat det föralldel inte skall varamöjligt att påstå atl jag och andra kategoriskt skulle la avstånd från förslagbara därföralt de kommer från socialdemokraterna. Det är klart att vi granskarförslagen och ser efter om de innebär en klok politik, för det är naturiigtvisförutsättningen för att vi skall kunna acceptera dem. Detär alldeles rätt att man har dåligt skatteunderlag och därför också högreutdebitering i t. ex. och . Men OlofPalme kan väl ändå integöra gällande atl om vi använt statskassans medel för atl ge rabatt på denfaktiskt utgående kommunalskatten i de här båda kommunerna, så hade vi därmedgett dessa kommuner ökade resurser för att hantera sina problem. I denkommunalekonomiska utredningen har man blivit helt ense om atl det är denproblematiken man måste försöka lösa. Ingen har väl bestritt att en sådan härstatlig rabatt på kommunalskatterna skulle kunna få effekt för den enskildamänniskan ett enstaka år och även år , om rabatten finns kvar. Men vadman funnit vara viktigt är alt vidta åtgärder som ändrar de felaktigaförutsättningarna. Del är anmärkningsvärt alt den här tekniken, dvs. den modellsom nu föreslås, har ingen socialdemokrat anmäll i någon ulredning i någotsammanhang. Jagtycker att OlofPalme skall tala med något mindre bokstäver. Fäll vilket omdömesom helst, men sanningen är alt irepartiregeringen genom sin överenskommelsemed kommunerna har kunnat hålla de kommunala skatteökningarna på enlägre nivå än som och hans regering efter överenskommelse medkommunerna lyckades med under hela 1970-talel. Det har också mycket storbetydelse för samtliga inkomsttagare. Tillsist: OlofPalme går förbi en mycket viktig fråga. Han sade själv att vi sitterpå en inflalionsbomb. Vad är del då som gör all och socialdemokraterna iövrigi är beredda atl spä på mer än någon annan? fackekonomer säger ju attdet är där den stora risken ligger, jusl i denna Torsdaeen den konjunkturfas för atl viskall få en inflalion, en kostnadsutveckling som vi 14december 1978 OLOFPALME (s) kort genmäle: har en benägenhet atl krångla till saker och ting försig. Jag säger bara: Här har vi framlagt förslag om höjda barnbidrag, sänktakommunalskatter, ökad skaiteutjämning - gamla centerkrav. Tidigarekunde ni skylla på atl ni salt i irepartiregeringen och alt och att dessa centerkrav kunde förverkligas. Del kan ni inle skylla pålängre. är ni ju fria. Ändå kröp ni in under skinnet därför atl det varvikligare än att träffa en uppgörelse med socialdemokraterna i de slorafolkgmppernas intresse. Detär bra att erkänner atl det har skett en klar ökning av deekonomiska klyftorna i under de år då vi hade trepartiregeringen. Taen sak till, nämligen inflationsskydd av skatter, indexreglering. Ni har långatabeller som visar uteblivna skattehöjningar. Jag tycker inte all man skalllura folk, och de här tabellerna är elt slags lurendrejeri. De innehåller baratill en del exempel på uteblivna skaltehöjningar. De innehåller också reellaskaltehöjningar. Indexreglering är ingen rättvisereform. Den bidrar till attöka klyftorna i samhället. Låtmig konkretisera detta genom alt jämföra posliljonens och banarbeta-rensinkomst- och skatteulveckling med generaldirektörens. Delågavlönade statstjänstemannen kommer att få ett klart större procentuelltpåslag på sin lön än generaldirektören får. Detla ligger i den låglönesatsningsom har kännetecknat avtalsrörelserna . Men till följdav den orättvisa index regleringen kommer generaldirektörens löneökning atl blimycket lindrigare beskattad än banarbetarens och posliljonens löneökning blir.Samma sak gäller inom andra seklorer. Överläkaren kommer atl fö lägrebeskatining av sin löneökning än vad vårdbiträdet får. Förvaltningschefenslipper undan med lägre beskaUning av sin löneökning än vaktmästaren fårvidkännas. - Det är effekten av indexregleringen, och det är väl det som herrFälldin av någon egendomlig anledning kallar rättvisa! Men del är det inte, detär en systematisk orättvisa! Tillsisl: Vi har föreslagit en stramare budgetpolitik än borgerligheten.Det förekom faktiskt slöseri under tid. Vi har ständigt varit bereddaoch kommer att vara beredda att slälla upp fören mer ansvarsfullekonomisk politik. I dagens läge kan vi ingenling göra, eftersom vi harundanhållits alla uppgifter om budgeten, men vi kommer alllid, nu och framöver,all arbeta för en stram ekonomisk politik, som håller lillbaka inflationen mensamiidigi värnar sysselsättningen. Vi skall också se till alt de förbättringarman kan kosta på sig går till de lågavlönade, lill de mest behövande gmppernaav pensionärer, handikappade och andra. Det ärdet ni har glömt! Den ekonomiskapolitiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. () kortgenmäle: Nej, , jag har inget behov alt skylla på någon annan. Vi varöverens om i irepartiregeringen atl vi skulle höja barnbidraget, och det höjsnu också genom vår medverkan till . OlofPalmes bild är tämligen riktig - vi sitter i och för sig på en inflationsbomb.Men OlofPalme har inget svar att ge på min fråga, och del kvarstår för honomalt klara ut följande: Vad är det som gör atl ni då inte tar hänsyn till detta?Varför gör ni inte den här avvägningen mellan hur myckel man kan sätta av förprivat konsumiion och de stora samhälleliga uppgifter vi står inför? Utanbudget eller inte - lär inle kunna förneka att vi står inför deslora, viktiga uppgifter som jag redovisade. Man behöver ingen statsbudget föralt göra del klart för sig, man behöver ingen statsbudget för alt göra bådekort- och långsiktiga ekonomiska överslag mot den bakgrunden. Indexregleringär en teknisk metod att så nära som möjligl skapa den situation som vi skulleha i fråga om våra skatter, om vi hade ett fast penningvärde. Del är vad del ärfråga om. OmOlof nu tycker att höginkomsttagarna därför att de har höga inkomster kanbeskattas hårdare än i dag-O.K., den möjligheten står ju till buds genom att vihär i fastställer att skatteuttaget skall ökas för dem. var inne på det. Varför skall detta ske genom inflationens nyckfullaeffekter? Precis som har klariagt kan vi bestämmauttagsprocenlen i varje skikt. Vi har möjlighet alt driva fördelningspolitikockså med en inflationsskyddad skatteskala i botten. Det är inget tvivel omdet. Tillsist: OlofPalme talade om fördelningspolitik och pensionärer. Studera de häråren! Pensionärerna har fött sina standardhöjningar, har fött sin köpkraftökad. Den typ av politik som vi har drivit har varit den säkraste gmnden föralt de svaga i samhället inte skulle komma i en hopplös siluation. De svaga isamhället skulle däremot ha hamnat i en fullständigt hopplös situation, om inteden ekonomiska politiken hade haft som inriktning alt återge svenskt näringslivkonkurrenskraft. Om delta faktum råder mycket stör enighet. Det förvånar migatt inte är beredd att ge detla erkännande. Många av de människor som har haft tid och lust att följa den debattsom vi har fört här slår säkert undrande. De måste ha väldigt svårt attförstå vad det hela rör sig om: Procenttal hil och dit. Påståenden från olikahåll som klart strider mot varandra. Överbud och generösa löften från del partisom för bara brukade anklaga sina motståndare för ekonomiskansvarslöshet. Maningar till sparsamhei och återhållsamhet från den andrasidan. Ochinte blir den här situationen mer begriplig av att vi inte riktigt vet vilkasom är i opposition och vilka som inte är i opposition. De förslag somregeringen fört fram lill får vid utskottsbehandlingen ibland rakt motsattinnehåll mol vad de hade när de lades på bord. Jagtycker atl vi bör göra klart för oss att det inte är sådanl här som människornasöker hos oss politiker. De vill ha ledning. De vill ha information. Och devill ha klara besked. Och även om de inte skulle vilja ha det - en del kanskevill fly verklighetens dystra dagrar - är det ändå vår skyldighet att upplysaom de faktiska förhållanden som avgör hur våra medborgares tillvaro skallgestaltas. Del är vardagsnära problem - små och stora bekymmer-som de möter iarbete och på fritid, som fyller deras tankar och sinnen. Och det är dessaproblem som de sedan utformar i önskemål och krav som riktas till statsmakternaoch till de politiska partierna. Dehär människorna söker besked. Varför skall del behöva vara på det här sättet?frågar de sig. Varför kan det inte vara bättre? Varför kan ni inte ändra påallt det tokiga som finns runt om oss? Varför skall vi behöva gå omkring ochoroa oss på det sätt som vi gör? Vad sysslar ni egentligen med i ? Ärdet någon i denna kammare som inle känner igen detta slags frågor? Sådanafrågor ställs av anställda vid varv, stålverk eller i skogsindustrin, iverkstäder och serviceföretag av olika slag, där människorna oroar sigför sina jobb. De ställs av alla dem som märker hur inflationen underdelsenaste årtiondet urholkat penningvärdet och som funnit, att somlönerna stigit i kronor och ören räknat har skatten tagit alltmer. Familjernafrågar hur det skall gå för barnen, när en tidigare hemarbetande make söker sigut på arbetsmarknaden för att dryga ut familjens inkomsier eller för atlutnyttja kunskaper och arbetsförmåga. Och föräldrarna frågar om skolan, en nyskola som inte motsvarat de ställda förväntningarna, en skola som skulle skapastörre rättvisa och ökad jämlikhet men inte sällan lett till raka motsatsen. Engnagande oro för hur det skall gå för de gamla föräldrar som kan tahand om sig själva kommer till uttryck i andra frågor. Och det är framför alltde gamla som drabbas av de allt meningslösare våldstendenser som kommit attprägla vårt samhälle. Många,många andra olika - viktiga och mindre viktiga - problem möter medborgarna ivardagslivet, bl. a. irtitation i myndigheternas väntrum och farhågor för altinte kunna räll fylla i de blanketter trygghetssystemet kräver. Just frågan ommyndighetskonlakt och blankettraseri utgör elt av de störstairtitationsmomenten för alla, ofta självlärda, småföretagare som med en, två,tre eller fyra anställda ger sysselsättning åt nästan lika myckel folk som helavår storindustri. Jagtar upp sådana här frågor bl. a. därför atl våra möjligheter atl lösa dessa ochandra liknande problem är beroende av hur stark vår samhällsekonomi är ochvilka tillgångar vi tillsammans kan bygga upp för att ha råd alt göra vårtsamhälle bällre i alla dessa hänseenden. Vadsom helt lyste med sin frånvaro i inlägg fören stund sedan var jusldetta: Inte ett enda ord av erkännande åt allt det trepartiregeringen gjordeför au skapa en stark samhällsekonomi. Som vanligt försökte spela utolika gmpper mol varandra med sina påståenden om ökande Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska pol di ken m. m. klyftori samhället, med uppgiften om atl de fattiga missgynnades och att de rikagynnades - som om inte det för oss alla helt avgörande var den svenskasamhällsekonomins styrka och sundhet. Alt konstatera någonting sådant, somborde vara självklart för varje länkande politiker, kunde alltsåinle kosta på sig i sitt inlägg . Ytterstgäller sådana här diskussioner vilken framtid vi skall ha i . Skall vikunna bibehålla den fria marknadshushållning vi haft, som skapat vårtvälstånd och som bygger på enskilda medborgares valfrihet och rätt att självabestämma över sin livsföring? Eller skall denna vår biandekonomi ersättas avell annat ekonomiskt syslem, byggt på en allt längre gående planhushållning ochkollekliv styrning av vår tillvaro? Vihar, , verkligen fått lära oss vad en sundekonomi betyder för alla medborgares tillvaro och hur vikligl det är förtryggheten i jobbet, för familjens trygghet och för hela landets trygghet påsikl att ha en fast samhällsekonomisk grund att slå på. Det hade vi inte hösten1976. Vårt land har tvingats alt sänka standarden för allåterställa den fördärvade ekonomi som den borgerliga irepartiregeringen ficköverta hösien 1976. Men vi lever verkligen i delta land inle i något slagsmisär. Man fick det intrycket när man lyssnade till OlofPalme för en stund sedan.Vårt land har fortfarande högre levnadsstandard än flertalet andra länder. OlofPalme har påstått att den borgerliga ireparliregeringen bedrev"svältpolitik" och alt vår ekonomi befann sig i en utförsbacke. I daghette del att vi har "gåu kräftgång". För knappt elt år sedan gjordesamme OlofPalme gällande att "den svenska ekonomin inte befinner sig i enallmän och djup ekonomisk kris". Det går snabbi utför i . Vi har faktiskt under det här årel haft samma privala konsumlionsnivåsom vi hade \91S.Då hörde jag inga socialdemokraler påslå au regeringspolitikvar svältpolitik. Menvi har som sagt tvingats alt dra åt, på grund av den misshushållning med våraresurser som socialdemokraterna bedrivit under 1970-lalet. Under hela1970-talel uppgick tillväxten i den svenska ekonomin till inle ens hälften avden ökningstakt man hade i andra, med vårt land jämförbara länder. Nuhar en vändning skett. Industriproduktionen går åter uppåt. Vi har under delsenasle halvåret haft en lägre prisslegring än vad vårt land har haft underhela . Vi har väsentligt reducerat vårt underskott gentemot ullandeloch därigenom inie behövt låna pengar i ens tillnärmelsevis den utsträckningsom vi gjort lidigare. Vi har förbättrat handelsbalansen med över 10miljarder kronor. Och vi kan nu också se en ljusning i sysselsättningsläget,även om en förbättring lar tid lill följd av lidigare års politik. Hurhela bokslutet kommer att se ut kan ännu inte exakt anges. Någraslörre avvikelser från höstrappori kommer del sannoliktinte atl bli fråga om. Det s. k. konjunkturrådet skrev i sin publicerade rappori, att "del ekonomiska läget vid slulel av1978 är radikalt annoriunda än . Produktionsnedgången harförbytts i tillväxt. Underskottet i handelsbalansen har blivit överskott ochinflationstakten har halverats". Den ansvarsmedvetna politik som vi moderaler bedrevtillsammans med och har alltså lett till resultat.Siffrorna lalar ett alldeles tydligt språk. Sedan må OlofPalme kalla det för"svångremspoliiik", om han så vill. Bland ansvarsmedvetna politikeroch ekonomer inom och utom vårt lands gränser finns del knappast någon som inteär beredd alt bekräfta, atl trepartiregeringens ålerhäminingspolilik lyckades.Men socialdemokraterna har mage att påstå att detta är "en myt". Delär sådant som i bäsla fall kallas stmtspolilik, i sämsta fall för ren osanning. Detär bara socialdemokrater och kommunister som är omedvetna om sanningen- eller låtsas vara omedvetna. Gå ut och fråga socialdemokraterna i andraländer, , så kommer ni alt få klart för er hur ödsligt ensamma ni gåri er svartmålande ökenvandring. ex. med socialdemokraterna i den norska regeringen, som har devalverat, omjag inte minns fel, fem gånger . När vi devalverade här i ,kallade OlofPalme det för "oansvarig inflationspolitik". har nulämnat valutaormen. Det var enligt fel när vi gjorde det. I Norgehar man stramat åt konsumtionen. Svångremspoliiik, säger lill oss. INorge bedriver man en renodlad inkomstpolitik, byggd på lagstiftning. Delbehövde aldrig den borgerliga trepartiregeringen göra. Men vi blev ändåulskällda av för alt komma med pekpinnar till löntagarna. Mennaturiigtvis finns det också minusposter i den svenska bilden, bl. a. denprivata konsumtionens nedgång, som kommer att stanna på 1 96. Bruttoinvesteringarna,som ju minskat , kommeratt minska också , även omsänkningen nu blir blygsamma . Industriinvesteringarna är klartotillräckliga, lägel på arbelsmarknaden alltjämt besvärligt och lönsamheten idet svenska näringslivet alltför låg. Menockså i dessa hänseenden pekar tillgängliga prognoser på en väsentligförbättring 1979. Myckel tyder på au det året kommer atl bli vad man ifackpressen kallar ett gott år. Idet längre perspektivet möter dock en rad svåra problem, svårigheter som ärinbyggda i den svenska ekonomin sedan i stort sett mitten av 1960-talel. Ochdel är framför alll mot del perspektiv som öppnar sig efter 1979 som vi måsteinrikta inle bara den ekonomiska politiken, utan åtgärder över hela delpolitiska fältet. Och när vi gör det, kan vi dra åtskilliga bittra lärdomar avdet som hände , lärdomar som det vore ansvarslöst att inte dra. Närman lyssnade till expansiva planer, fick man en känsla av alt hanicke lärt någonting och inte glömt någonting. Mellan1974 och 1976 föriorade greppet över kostnadsutvecklingen. EnligtInlernalionella valutafondens färska beräkningar var de svenskaarbetskostnaderna per producerad enhet - våra relativkostnader alllsä - år 1976hela högre i förhållande till våra konkurrentländer än 1974. Under dessaår konkurrerade vi ut oss själva, både utomlands och här hemma. Våra invesleringar gick ner. Svårigheterna påarbelsmarknaden började bli alll slörre. Denekonomiska poUtiken m. m. Det varju detta arv som den borgeriigaireparliregeringen övertog, men den regeringen lyckades - som jag sade -att fö grepp om detta. Genom devalveringarna, genom borttagandet av denallmänna arbetsgivaravgiften, genom skattesänkningar och indexreglering avskatteskalorna - vilket alll socialdemokraterna gick emot - lyckades viförbättra det relativa kostnadsläget, skapa underlag för ett ansvarsmedvetetavtal på arbetsmarknaden och hejda 1970-talets fördärvbringandeinflationsutveckling. Menhelt hardet relativa kostnadsläget ännu inte återställts. liggerfortfarande 10 procentenheier nivå. Och den nödvändiga jämvikteni bytesbalansen lär inte kunna nås förrän i mitten av 1980-lalel. Det är därförbeklagligt att vi moderater inle kunnat vinna förståelse för alt uppskjutahöjningen av arbetsgivaravgifterna fr. o. m. den . Silualionenförbättras ingalunda av atl även andra liknande avgiftshöjningar kan komma attaktualiseras. Näringslivsorganisationernas uppvaktning inför regeringen i gårbekräftar lägels allvar. Heltnyligen offentliggjordes långtidsutredning. Dess analyser av denekonomiska verkligheten och de prognoser den redovisade är grundade påekonomiska fakta, inte på önsketänkande. Ändå utlöste den våldsamma angreppfrån socialdemokratiskt håll. Ulredningen ville - påstods del -"släppaloss kapitalismen". Den var "en blandning av orealistiska prognoseroch utmanande politiska förslag". Den var "av klassisk liberalmodell". Kritikernaville hell enkelt inte erkänna, atl långtidsutredningens experter inte gjort någontingannat än matematiskt klariägga vad som krävs för att i mitten av1980-lalel skall fö den balans i sina betalningar gentemot omvärlden, som i sintur utgör en nödvändig fömtsättning för all förverkliga de ekonomisk-politiskamål vi alla varit överens om, nämligen full syssel-säuning, rimligprisstabilitet, ekonomisk tillväxt, räuvis inkomstfördelning och regionalbalans. Utredningenhar i sina beräkningar bl. a. studerat vilken kostnadsutveckling som ärförenlig med de uppsatta målen. Vid en optimistisk bedömning avproduktivitetsutvecklingen - kanske alltför optimistisk - skulle den årligatillväxttakten för timlönekostnaderna i den konkurrensutsalla sekiorn icke blihögre än . Lönekostnaderna inkluderar då även s. k. kollekliva avgifter,dvs. Den enda avgiftshöjning utredningen tog med i sinakalkyler var höjningar av sjukförsäkringsavgifter moisvarande 0,2procentenheier av lönekostnaderna. Varje höjning med en procentenhet därutöverinnebär alltså atl utrymmet för löneökningar måste räknas ner i motsvarandegrad. Dessasiffror illustrerar klart sambandet mellan arbelsgivaravgiflshöj-ningar ochutrymmet för löneökningar. Och förutsättningen för atl utredningens kalkyler iövrigt skall kunna infrias är att det angivna lolala utrymmet inte överskrids.Om del blir fallet försämras möjlighelerna alt öka produktionen, att ökasysselsättningen och atl öka konsumtionen. Vi får då en snabbareinflationsutveckling, och vi kan definitivt inte fö ner det bytesbalansunderskoltsom hindrar oss från all förverkliga de angivna poliliska målen. Ett annat problem inför framliden är Sverigesförödande marginalskatter. Den kompromiss som de två andra borgeriiga partiernaträffade i skaueulskotlei är trist, tyckerjag. Att vi moderater i andra handkan tvingas rösta för den kompromissen, när vårt egel yrkande har avslagils,beror uteslutande på alt kompromissen är bättre än det socialdemokratiskaskatteförslaget. Det beslut som av allt att döma blir innebär nu tar bara en fjärdedel av det steg som majoriteten i 1972 årsskatteutredning föreslog i fråga om marginalskallesänkningar.