prot · G20927 · 1978-12-31 00:00:00 — Jag skall villigt erkänna att när jag först fick min uppmärksamhetfäst pä räiiegångsbalkens 7 kap, 4 § irodde jag inle all det var sant. Hurskulle en vanlig människa som inte är jurist kunna tro atl rättstillämpningenär beroende av en persons yrkessiällning? Hur skulle man kunna tro att enuniversitetslektor kan stämmas inför domstol av en vanlig medborgare som blivitförfördelad, men att ett kansliråd som varit delaktig i samma bron inle kan del- enbart på grund av sin högre ijänsleslällning? Hur skulle man kunna tro altdet i svensk rätt finns något som juristerna kallar forum privilegialum, dvs,särskilda privilegier när del gäller rättsprocessen för vissa högre Ijänstemän?Hur skulle man kunna tro att bara riksåklagaren kan väcka åtal mol byråchefer,domare och regementschefer och alla andra högre tjänstemän inomstatsförvaltning, rättsväsende och krigsmakt, när det gäller "ansvar ellerenskilt anspråk på grund av brott som i utövningen av tjänsten eller uppdragetbegåtts", för all cilera lagtexten? Jagtrodde att det var ett misslag, ett olycksfall i lagstiftningsarbetet, som lättkunde rällas lill. Jag skrev en molion. Men lydligen värdet inte så enkelt. Häryrkar nu ell enhälligt justiiieutskott blankt avslag pä min molion. Beror detpå att jag har missuppfattat hela saken? Nej, ingalunda. Justilieutskoltetförsöker inte förneka faktum, del skall sägas till dess heder. Men det är ocksådet enda som hedrar utskottet i denna sak. Man vill slå vakt om de gällandereglerna. Man vill ha kvar forum privilegialum för - och citerar jagutskottets egen uppräkning - "statsråd, justilieråd, regeringsråd,ombudsmän och justiliekanslern samt innehavare av annan ordinariedomartjänsi eller tjänst som byråchef eller därmed jämställd eller högretjänst, ledamöter av domstol eller central statlig förvaltningsmyndighet, somej är anslällda hos staten, eller krigsman på regementschefs eller därmedlikställd eller högre tjänst", alltså ca 5 000 högre ämbetsmän. För dessahöga befattningshavare vill man ha kvar privilegiet alt icke kunna ställas lillansvar för fel i tjänsten av mälsäganden, dvs. den förfördelade vanlige svenskemedborgaren eller annan person som bor och vistas i , Och varför villjuslitieulskollel ha kvar delta privilegium? Jo, säger jusiitieutskottet, ochdel uttrycket bör för evigt skrivas in i hislorien om del svenskarättssamhällets undergång och fall, privilegiet för de högre tjänstemännenberor på önskemålet alt "skydda dessa tjänstemän mot obefogade åtal ellerogrundad talan om ersättning". Här står alltså i svan på vin alt del äreiiönskemål alt en lilen grupp privilegierade topptjänsteman skall skyddas motfelaktiga åtal från undersåtarna. Menvem garanterar att undersåtarna inle utsätts för obefogade ingripanden ochfelaktigt handlande av översåtarna? Vore del då inte rimligare atl ha ett forumprivilegialum för pensionärer, ensamma föräldrar, vanliga skötsamma arbetareoch tjänstemän och alla andra som måsle finna sig i felgrepp uppifrån?Vore del då inle rimligare all särskill skydda alla vanliga medborgare mol ålaloch skadeståndsanspråk om de tar ett snedsteg i den alltmer ogenomträngligadjungeln av lagregler och förordningar? Jag råkade av en händelseunder sammanträdesfria vecka - Ansvarför funktionärer i offentlig verksamhet Ansvarför funktionärer i offentlig verksamhet alltså - laen bok ur hyllan som kvällsläsning. Den handlade om den berömdaDreyfusprocessen i , Efterelt tag slog del mig: En så oerhörd stormett enda rältsrötefall kunde dra i gäng i del demokratiska ! Och gick tankarna lill och en skräckslagenfråga: Varför är det de stora s, k. rätisröteaffärernaexploderade i med en kraft av ungefär Dreyfusski slag? Varför är det sålyst ? Har rättsrötan utrotats? Nej, ingalunda, del vet vi alla. Ochrällsövergrepp sker i alla samhällen, det kan inte helt undvikas. Den sloraskillnaden mellan ett aktivt, rältsmedvetel samhälle och elt passivt,resignerat är all i del aktiva samhället vållar rättsövergreppen en oavbrutenindignation och upprördhet och de ansvariga ställs till svars, men i detpassiva samhällel rycker man på axlarna, struntar i saken sä länge man intedrabbas själv och låter juristerna skriva ihop lagar lill de högsiamakthavarnas skydd ulan att ens höja elt finger, J'accuse- jag anklagar - skrev när han drog i gång den generalatlack moträtlsövergreppen i Dreyfusaffären för 80 är sedan som lill slut åstadkom alträttvisa kunde skipas, I Dreyfusaffären gällde del elt fall av rätlsröta istrid med lagen, gäller det något som är än värre -ell fall av rältsrölasom är inskrivet i lagen. Förall finna jämförelser måste vi gå till , något liknande totalitärt samhälle. Mot den bakgrunden vågar jag lakraftiga ord i min mun. Det är väl bäst atl tala om för lalmannen att jag harläst på 12 § i riksdagsordningen om vad vi för lov all säga i denna kammare.Jag anklagar justitieulskottel för att ha godtagit rättsröta i lagstiftningen.Jag anklagar var och en som lycker del är rimligt med rättsliga privilegier iett rättssamhälle för att medverka lill delta rättssamhälles underminering. Jaganklagar mig själv och alla andra riksdagsledamöter för atl vi för litel harinsett vad som håller på all hända, för litet har insett all förtroendet föross sviktar och rättssamhället sakta vittrar sönder, medan vi stiftar lagar somallt fler struntar i att följa. Detär inle bara förtroendet för politiker som har skakats detta år. Del ärförtroendet för hela samhällsapparaten som är i stöpsleven, något som vi kankonstatera om vi vågar titta utanför det glashus som vi jobbar i. Jag vädjarlill mina kolleger i regering och riksdag; Låt oss la itu med saken, låt ossåtempprälta förtroendet för rättssamhället, för principen om likhet införlagen. Jag yrkarbifall till motionen 236, (apk); Den undanlagslag som behandlas är fantastisk. Både dess tillkomst,innehåll och tillämpning åskådliggör vart i all tysthet drivs avreaktionära krafter. Professorn beskriver den träffande iDagens Nyheter av den 20 oklober 1978, där han framhåller: "Jag villminnas atl vi hade en liknande lag under envälde på1700-talel," Enskilda för alltså intelängre försvara sig inför domstol mot högre ämbetsmän fr, o, m,byråchef och uppåt, när dessa använt sig av sina maktställningar som redskapoch skydd för brott. Brottsoffren är rättslösa mot lagfrälsel, Lagen utgörramen för ett laglöst ämbetsmannavälde. Del är ett fakium som börjar gå upp förallt fler. Närlagen anlogs av en enhällig riksdag blev vi - men säkerligeninle bara vi - förda bakom ljuset. Det hette då atl det här bara var "enredaktionell ändring" i - och detta trots alt denuppenbarligen strider mol grundlagens likhetsprincip. Därefterhar vi fött många reaktioner. I de diskussioner som har förts utanför riksdagenharäven kunniga jurister trott på elt olycksfall i arbetet vid lagstiftning ochutskottsbehandling, och sådant är mänskligt. Men atl så inle varit fallet visarden uteblivna reaktionen på avslöjandena om lagens innebörd och konsekvenser,vilka skildrats i en rad svenska och utländska tidningar. Det är bara enliberal, Per , som törs motionera om undantagslagen. övrigakämpar mol byråkratin håller sig tysta val. har de självablivit förkläde för den okontrollerade ämbetsmannakåren. lalar förevalel om rättssäkerhet men tycks mena skydd mot demokratisk kontroll. Och enoch annan socialdemokrat tror au arbetarklassens och folkflertalets intressenkan tas om hand av ämbetsmannaskrået. Man kan fråga sig vad skulle ha sagt om denna enfald, Atlundanlagslagen 1974:573 inle var ell "misslag" framgår nu ?v'justiiieuiskoliels betänkande, kan inte längre vara ovetandeom lagens karaklär, dess oförenlighet med grundlagen och de av Sverigeundertecknade konventionerna, om lagens praktiska följder för medborgarna ochom HD:s tillämpning av lagen till skydd för högt uppsatta gärningsmän,Ulskotlet har fött ta del av såväl motionsmotiveringarna som en omfatlandedokumentation, såsom högsia domstolens avgörande i mål Ö453/78, Men det flnns en rad andra praktiska exempel all peka pä, Högsiadomstolens rättsfall rörande åtalet för aktslöld i ärett utmärkt exempel på hur undantagslagen gjort den högre ämbetsmannakårenoåtkomlig för eventuella brottsoffer. Men blundar jusiitieutskottet. Istället försvarar utskottet en lag som suddar ut gränsen mellanmyndighetsutövningen och den gemena brottsligheten. När både vi ochfolkpartisten kräver elt återinförande av likheten inför lagen och närvi kräver en svensk samslämmighet med de inlernalionella konventionerna tillskydd för de mänskliga rätiigheterna, så bekänner nu justitieutskottet attlagen inle var ett misstag ulan en genomtänkt reform. Då,1974, lurades med den föregivna "redaktionella ändringen"av konstituiionsutskotlel och departementets ämbetsmän. släpps grisen ursäcken - det flnner vi på s. 14 i belänkandet, där utskottet konstaterar att "sådan begränsning motiveratsmed önskemålet atl skydda dessa tjänstemän mol obefogadeåtal eller ogrundad talan om ersättning". Jag vill rikta följandefrågor till justitieutskottets ledamöter. Ansvarför funktionärer i offentligverksamhet 6 proiokoll 1978/79:27-28 Ansvarför funktionärer i offentlig verksamhet Vemär det som har framfört detta önskemål? Kom det måhända från förmånstagarnassida? Vemskall nu avgöra om ett ålal är "obefogat" eller elt skadeståndskrav"ogrundat"? I all min enfald trodde jag atl s. k. rätlsslaler höllsig med domslolar för sådana avgöranden. Enligl jusiitieutskottet lycks delvara rationellare atl döma pä förhand. Och enligt de uppgifter som finns i PerGahrtons motion tycker riksåklagarämbetet likadant. Jagvill också fråga: Vilka åtgärder tänker justitieutskottet föreslå som skyddaräven de lägre tjänstemännen och övriga medborgare mot vad som kallas"obefogade åtal"? Varför skall exempelvis inle de strejkandeBodenar-belarna hos Bil & Traktor skyddas mot "ogrundad talan omersättning" när brottsliga ämbetsmän inte ens behöver stå till svars försina brott inför domstol? Ochhur länge lill kan socialdemokratin blunda för denna klasslagstiftning? När del kommer lill kritan böjer sig mångtaliga och talförajämlikhetsaposllarförämbetsmannaskräels krav-i justitieutskottets talesätt"önskemål" - på förmåner och särskilda skyddslagar. I andra länderkrävs militärkupper för atl fö fram en rättsordning i vilken brott ochmyndighetsutövning blivit sak samma. Men här blundar borgerliga ochsocialdemokraliska riksdagsmän för elt laglöst ämbetsmannavälde. Med hjälp avundantagslagen inbjuder de till övergrepp pä sina nu helt försvarslösaväljare. Det är också fakta. Idet tidigare nämnda rättsfallet, i vilket högsia domstolen fastställtundantagslagens tillämpning, har riksåklagaren låtit åtala endasl en underordnadtjänsteman. Denne dömdes, men de andra medansvariga besvärades inle ens med ellförhör. Tack vare undantagslagen kunde riksåklagaren vara helt säker på atlderas delaktighet aldrig skulle bli föremål för domstolsprövning. De skonadegärningsmännen hör nämligen till lagfrälsel och är således oåtkomliga förbroiisoffrei. Riksåklagaren för vara deras ensamdomare och frikänna ulandomskäl och efter sitt lynne. Och del vet jusiitieutskottet. Undantagslagenär ett heltäckande skydd för brottsliga ämbetsmän. Inle i något fall kanbrottsoffret göra sina anspråk gällande inför domstol. Inle ens skadestånd ellerupprättelse för brottsoffren kräva när ämbetsmännen fött departementschefen altunderteckna ett beslut lill förmån för belastade ämbetsmän. Ja, lagen har redanblivit elt fruktat vapen i den högre byråkratins hand. Den riktas mol avvikandemedborgare, oliktänkande och poliliska meningsmoislåndare. Skulle någonobeiänksam medborgare har drislal sig atl avslöja högre ämbeismäns brottsligaförehavanden så kan den laglydige men värnlöse medborgaren utsättas föreffektiva bestraffningar tills ingen längre törs påtala sädana brott. Har enämbelsman några personliga ovänner - vilket inte är helt otänkbart - får hanförgöra dessa med hjälp av sin maktställning. Undantagslagen skyddar honom"mot obefogade åtal eller ogrundad talan om ersättning". Del är ocksåfakta. Manmåste fråga sig: Vad lär sig dagens jurister på våra universitet? Juristskräettiger om undantagslagen; ingen diskussion förekommer inom juridisk fakultet, närdomstolarnas dömande uppgifter överförs lill åklagarväsendet. Endast förragenerationens erkända rättslärda, av vilka mänga kan citeras, törs yttra sig omde, med undantagslagen avskaffade, grundläggande fri- och rätiigheterna. Låtmig som icke jurist påpeka: Har ett brott begåtts, så är det i första hand ensak mellan offret och gärningsmannen. Där, var nävrätten avskaffats;kan offretgå lill domstol. Domstolen avgör om talan är grundad, inle gärningsmannensombud. Så enkel är den rättsgrundsats som måste vara riktig. "Målsäganderätt är medborgarrätt", förklarade professorn iprocessrätt Per , 1974, s. 61-samma år som avskaffade den genom "en redaktionelländring". Ifråga om brottslingar som förfogar över ämbeten för sin verksamhel förklarade en annan erkänd sakkunnig, professorn . F. i Allmän förvaltningsrätt, Slockholm 1955, s. 402: " denna domstolspröv ning är del yttersta värnet för medborgarnas fri- och rättigheter mot myndigheters övergrepp". Denna domstolsprövning skall förhindras på grund av "önskemålet" från ämbetsmännens sida; "del ytterstavärnet" vill justilietulskoltel inte ha. Det är också fakta. Måhändatror en eller annan verklighetsfrämmande människa att RÄ, JO ellerjustiliekanslern bör fungera såsom den enskildes ombud. Men vad händer om de islällel uppträder som ämbetsadelns ombud? Utanför torde endasl denhögre ämbetsmannakåren uppfatta dem som sina ombud vid konflikterna medmedborgarna. De talrika, även där framgångs-lösa, klagomålen i konstitutionsutskotietshandlingar vittnar om den enskilde medborgarens rättslöshet i"rättsstaten" . Närnämligen RÅ, JO eller JK av en eller annan anledning förhalar bronsangivelseröver preskriptionstiden eller framställer felaktiga och falska utredningar lillförmån för gärningsmän i de fina kretsarna, då får vanligt folk ingen rätt, hurrätt de än har. När ämbetsmännens anseende, skråintressen och poliliskaavsikter står på spel, då kan ingen enskild förlila sig pä RÅ:s vilja altbeivra brott. Jag hänvisar till den omfattande redovisning av RÅ:s ovilja altbeivra högre ämbeismäns bron som finns i Per molion. Vikan åberopa när del gäller den ynkliga roll som RÅ, JK och JOspelat rätlsröta. Varken Unman, Selling eller andra fick derasskydd mol högt uppsatta gärningsmän. Och dä fanns inte ens den härundanlagslagen! Denpoliliska korruptionen i riksåklagarämbetet har åtminstone förutsetis som enmöjlighel i lagförarbetena till . I motiven slår det om den enskildes åtalsrält,alt den " kan vara av värde såsom kontroll över all åklagaren fullgör sinaskyldigheter i fråga om beivrande av brott." Även denna kontroll överåklagarväsendet har ersäitningslöst avskaffats genom den lag som vi nudiskuterar. RÅ för helt enkelt strunta i bronsangivelser; i stället fördomstolar är del han som för fria gärningsmän. Sverigehar, som vi vet, högtidligen undertecknat en rad internationella konventionerrörande de mänskliga rätiigheterna. Här i kammaren finns många ledamöter somvid talrika tillfällen, både med och ulan fog, anklagat Ansvarför funktionärer i offentlig verksamhet Ansvarför funktionärer i offentlig verksamhet andra statsskick förkränkning av dessa konventioner. Men samma riksdagsledamöter finner del hell iordning, atl de själva röstar för an medborgare fråntasgrundrättigheten till försvar inför domstol mol myndighetsövergrepp ochbrottsliga ämbetsmän. Jagvill påslå alt undantagslagen strider mot FN:s allmänna förklaring om demänskliga rätiigheterna av , artiklarna 2,7,8,10 och 12.Europarådets konvention angående skydd för de mänskliga rättigheterna och degrundläggande friheterna, enligl vars artikel 6, första stycket, envar i frågaom sina civila rättigheter är berättigad till opartisk och offenllig rättegånginför oavhängig domstol, har också kränkts. En frälselag, som gör atl en gruppgärningsmän blir oåtkomliga för brottsoffren endast på grund av sinaställningar hör inte hemma i en rättsstat. Jag villavslutningsvis säga följande. Delär mänskligt och fullt möjligl alt fatta felaktiga beslut på felaktigapremisser. Men vi bör också komma i håg alt det är hedervärt att ändrafelaktiga beslut, och det är del som bör göras . Undantagslagenär en reaktionär lag. Den måsie upphävas och likheten inför lagen återinföras. Denmotion vi har väckt, nr 898, är konkret lill sitt innehåll, och jag vill yrkabifall lill den. Men jag vill göra delsamma också när det gäller motionerna 236och 494, som har samma syfte. Den fråga som behandlas i jusiilieutskollets betänkande nr 5 och somenligt sin rubrik handlar om ansvar för funktionärer i offentlig tjänst hörförvisso inte lill de lätta inom justitieutskottets ansvarsområde. Bara den somär tillräckligt självgod eller - måhända - otillräckligt insatt i problematikenkan påslå att del på områdei finns enkla och klara lösningar. Detär verkligen till skada att debatten om ämbetsbrotten - låt mig för enkelhetensskull kalla dem så - understundom förs i ett sådant tonläge atl påpekanden omsvårförståeliga eller kanske mindre lyckade ställningstaganden inom denoffentliga förvaltningsapparaten för karaktären av påståenden om korruptionoch konspirationer; man uttalar sig om olika handläggare och beslutsfattaresom om de vore busar och gangstrar som på elt bandilmässigt sätt lillvällat sigmakten över samhällsmaskineriet. I själva verket rör det sig ju om högtförtjänta kvinnor och män som genom långvarigt och mångårigt arbete ioffentliga funktioner visat alt de har den självständighet och den resning somkrävs föratt upprätthålla t. ex. sådana funklioner som ombudsmän,riksåklagare och justiliekansler. Menlika illa som det är atl ta heder och ära av beslutsfattare på skilda nivåer,och naturiigtvis främst på höjderna, lika enfaldigt är det atl blåögt tro auinte enskilda människor kommer i kläm i besluismaskineriei. Det ärju imedvetandet om jusl delta som vi har tillskapat ett helt system med olikainstanser där den som känner sig förfördelad har möjligheter au klaga. Ochförvisso kan det någon enstaka gång också inträffa att inte bara bedömningensom sådan av sakförhållandena har sviktat utan att del även har brustit i hanteringen pä elloacceptabelt sätt. Därmed närmar jag mig ärendets kärna -det ansvar som åvilarfunktionärer i offentlig tjänst atl med kunskap, klokskap och oväld handläggade arbetsuppgifter som har anförtrotts dem. Meninnan jag går in på själva sakfrågan tillåter jag mig, herr talman, atl göra enkort tillbakablick över hur samhällsförvaltningen förändrats och därmed deansvarsområden som funktionärerna i offenllig tjänst är verksamma på. Det gernämligen en viss förklaring till vår nuvarande situation. Jag gör det intedärför atl jag skulle tro att det brister i kunskap hos mina meddebatlörer idetta sammanhang, men jag tycker all del kan behövas för klarhetens skull. Dethör till saken. Kanskeskulle jag här också vilja säga atl jag inte i alla hänseenden gillarutvecklingen såsom den formals främst på ämbetsansvarsområdet, men del aren sakav mera personlig natur. Som utskottets företrädare harjag alt hålla mig tillvad som faktiskt gäller. Nåväl!Det fanns - och del är inte - dä ämbetsansvaret varutformat med tanke pä att den offentliga förvaltningen var i huvudsak avjudiciell karaktär. Utvecklingen i vårt samhälle efter harinneburit en väsentlig utvidgning av det allmännas myndighetsfunktion. Del harskett genom politiska beslut här i och i kommunerna, ochförvaltningen har i ökande omfattning kommit atl inriktas på vad som harkallals aktiv samhällsomdaning, planering och produktion. har delallmänna för att förverkliga sina syften kunnat utnyttja en mångfald olikaverksamheter vid sidan om statens och myndigheternas cenlralaförvaltningsorgan. Offentliga myndighetsfunktioner har kommit alt utövas av enmängd institutioner, några t. o. m. med mycket stark prägel av enskildverksamhet. Denna ulveckling har medfört att .frågan huruvida utövandet av enoffentlig funktion varit förenad med ämbelsansvar eller ej i praktiken kommiiatl avgöras med utgångspunkt i vilken verksamhet det allmänna vall för altutöva funktionen och inte i det faktiska förhållandet att det rörde sig omoffentligt beslutsfattande, oavseu hur hög nivå man befann sig på. Detta varnaturligtvis högst otillfredsställande. Det började finnas alltför mångabeslutsfattare belräffande vilka det egentligen inte fanns några ansvarsregler. Parallelltmed denna utveckling löpte en annan. tillväxte deoffentligt anställdas organisationer i styrka, och det blev efter hand alltmernaturiigt att anpassa de offentliganställdas förhållanden lill förhållandena påden enskilda sektorn. Det har kritiserats atl del har blivit på detsättet, och jag kan delvis hålla med om detta, men det är en sak som hardrivits av arbetsmarknadens parter och accepterats av arbetsgivarna på dettaområde, varför det är svårt alt göra någonling ål del just . Jaghar självunder 1950-och 1960-lalen levt myckel nära den ulvecklingen, och jag skullekunna trötta kammarens ledamöter med mycket historia på delta område. Del skalljag naturiigtvis inle göra, utan jag skall nöja mig med att konstatera altparterna på den offentliga arbetsmarknaden blev överens om ett nyttsanktionssysiem för offentligt anställda som ansågs vara bäure Ansvarför funktionärer i offentlig verksamhet Ansvarförfunktionärer i offentlig verksamhet anpassat efter dagenssamhällsförhållanden. Till det lagkomplex där den förändrade synen påstatstjänstemannens ställning reglerades hörde ändringar i ochvissa ijänslemannaförfaitningar liksom den en är lidigare genomförda ochkritiserade ändringen i som för ett så stort utrymme imotionerna. Iutskotlsbeiänkandet behandlas två huvudfrågor. Den ena gäller målsägandetalani mål mot högre tjänsteman rörande ansvar och enskilt anspråk på grund av brotti utövning av tjänst eller uppdrag. Den andra handlar om rekvisiien för brottetvårdslös myndighetsutövning. Omjag börjar med lalan mot högre tjänstemän vill jag slå fast, och deteftertryckligt, atl det har gällt särskilda åtalsregler och forumbestämmelserför dem. Del är med andra ord inte pä det viset att det är några höjdare inomstatsförvaltningen som smugit på en omissiänksam eller okunnig riksdag en s. k.säriagstiftning i ell förmodat egeniniresse. Forumreglernainnebär attlalan mot vissa högre tjänstemän skall väckas vid högre domstol närdet gäller ansvar eller enskilt anspråk på grund av brott i utövning av tjänsteller uppdrag. Regler om delta finns i och i regeringsformen.Forum i hovrätt har således i princip alla underrätts-domare, medan högredomare, ombudsmän, justiliekanslern och riksåklagaren har fomm ihögsia domstolen. Dethar här litel föraktfullt talats om forum privilegialum. Ja, så sade man förr iliden, därför all då även andra högre ijänstemän hade rätt att åtalas inför enhögre domstol. 1965 ändrades della för byråchefer och uppäl inom förvaltningen.Del som återstår är egentligen bara all domare i underrätt inle skall dömas avsina kolleger utan i en högre instans. Om della är ett särskilt privilegiumvill jag inte uttala mig om, men det är inte konstigare än så. Begränsningarnai målsägandens åtalsrält, vilka lidigare avsåg s. k. ämbetsbrott, hade före1975 ett lagtekniski samband med forum reglerna. En sådant samband finnsalltjämt när det gäller ämbetsmän med forum i högsia domstolen. Sambandet iövrigt är knutet till reglerna om riksåklagarens exklusiva behörighetenligt 7 kap. 4 § . gäller i princip ämbetsmän medtjänst såsom byråchef eller högre tjänst. Närdel gäller den av Per och apk väckta frågan om man skall ha kvarbegränsningen i målsägandens taleräit mol högre ämbetsmän bör man till enbörjan pröva frågan om målsägandens åtalsrält över huvud taget bör behällas.Reglerom målsägandens taleräit har funnits . De har ansetts utgöra engaranti mot felaktiga avgöranden av åklagare och en kontroll av derasverksamhet.