prot · G209102 · 1978-12-31 00:00:00 — Därför bör också uppta kontakter med Demokratiskafolkrepubliken och för att diskutera ett eventuelltutvecklingssamarbete. HädarCars är regeringens handelsminister och har spelat en mycket viktig ochdominerande roll i den svenska handelspolitiken. Under hans ledning hållerregeringen nu på att urholka trovärdigheten i den svenska utrikespolitiken,och de privatkapitalistiska krämarintressena blir alltmer vägledande förutrikes- och handelspolitiken. Ett aktuellt och skakande exempel på detta ärden svenska vapenexporten till krig på . Här framstårkanske regeringens verkliga utrikespolitik som tydligast. Det finns ingetförsvar för regeringens agerande i denna affär. Motståndsrörelsen FRETILIN harmed fog uttalat stark kritik mot regeringen i , och vårt parti instämmer till fulloi den kritiken. Regeringengriper nämligen härigenom in i konflikten, och den gör det dessutom påIndonesiens sida. Vi menar att det är allvarligt och etl uppenbart brott mot deav antagna reglerna för export av svensk krigsmateriel ochprinciperna för den svenska biståndspolitiken. Detvore f ö. i detta sammanhang också intressant att få veta regeringensinställning till en eventuell försäljning av krigsmateriel till . Utrikesministernoch handelsministern kan ju försöka enas om vem som skall svara på det. Densvenska handelspolitiken styrs dock i huvudsak av de svenska storföretagen ochstorfinansen direkt, utan inblandning från regeringen. Det innebär att deprivata ägarintressena ges ett avgörande inflytande och makt över både densvenska utrikespolitiken och den inhemska ekonomin. Därför är hårtuppknutet lill de kapitalistiska länderna och till de privatkapitalistiskahandelsblocken. Detär ingen hemlighet att den svenska storfinansen längtar efter ett svensktmedlemskap i den s. k. europeiska gemenskapen. Regeringen har ocksåintensifierat och ökat kontakterna med EG. Frågan blir då automatiskt: Ärsyftet med detta att med frihandelsavtalet som språngbräda jämna mark för ensvensk anslutning till EG? Vårtpartis uppfattning är att svensk handelspolitik måste och borde mer än nuunderställas dé utrikespolitiska principerna. Utrikeshandeln måste underordnasutrikespolitiken och samhället med maktmedel för att också direkt kunna påverkadenna. Dettaskulle möjliggöra en progressiv svensk handelspolitik med olika , medprogressiva regimer och med socialistiska stater. skulle därigenom ocksåbättre kunna bemästra och skydda sig mot de återkommande kapitalistiskakriserna och i stället uppnå en ökad demokratisk planering av den svenskaekonomin. Utrikespolitiken kan mer eller mindre bidra till avspänning och fred ivärlden. Man efterlyser resoluta och bestämda insatser i den riktningen, menman söker förgäves, eftersom regeringen tvärtom har varit passiv. Detär en sida av saken. Den andra består i alt all fredskamp börjar här i vårteget land. Det är bra att det allra värsta rastningsraseriet i stoppatsen smula, men fortfarande deltar i kapprustningen. Varjeminut används 3 milj. kr. för upprustningen i väriden - 3 milj. kr. ,som i en förnuftig värid skulle kunna användas för att bekämpa svält, analfabetismoch arbetslöshet. Denfortsatta ruslningskapplöpningen ökar faran för ett nytt väridskrig, därkärnvapen kommer till användning, och därmed är hela mänsklighetens existenshotad. Detfinns inte något alternativ till fredlig samexistens i väriden, och det måstevara en bjudande plikt för varje folk att ge siu bidrag till att stoppamarschen mot den gemensamma undergången. Vårt land har under de gångna årentack vare insatserna från den antiimperialistiska solidaritetsrö- relsen skaffat sig ettgott internationellt anseende hos den stora majoriteten av väridens folk. Föratt bevara detta är det viktigt att motverka de tendenser och strävanden somvill vrida utvecklingen tillbaka till det dagar. Vadvårt land kan göra består också i hög grad i att visa att det finns andraalternativ än ökade rustningar för att skydda freden och säkerheten. Detta harockså uttalats av representanter i FN och i nedrustningssammanhang.Vad som däremot fortfarande återstår är att genom konkreta svenskanedrustningsalternativ visa att vi är beredda att förvandla dessa ord tillverklig handling. Freden i väriden beror på alla krafter, och vi kan inte,ochför inte,göra det till en fråga som avgörs av stormakterna. Därför är detviktigt alt ställa kraven på nedrustning och på avskaffande av kärnvapen tillalla -stormakter och andra - men det föratsätter framförallt att vårt landmedverkar till att skapa en mäktig och aktiv rörelse mot kärnvapen ochkapprustning. Ett effektivt stöd till den svenska fredsrörelsen i alla dessformer är en av de metoder som måste till. Dagens utrikespolitik ochfredspolitik är alldeles för viktiga för att enbart handläggas i utrikesdepartementetoch i denna kammare, därför att det ytterst handlar om rätten till våra liv. Tyvärrhar de borgerliga regeringarna alltmer överiätit till de kommersiellaintressena atl forma vår utrikespolitik och därmed också försvårat framgångsrikasvenska initiativ för nedrustning. Enfråga som intimt hör samman med avspänningen och freden är spridningen avkärnvapen och kärnkraft. Vpk menar att bör avveckla kärnkraften ochavstå från att bryta uran samt över huvud taget från att bidra till användningoch spridning av atomkraft. Flertalet partier i är dock förkärnkraften och vill en fortsatt utbyggnad av det svenska kärnkraflsprogrammel.Vårt parti har tidigare framhållit, och jag vill ytteriigare en gångunderstryka det, att vi bestämt motsätter oss svensk export av kärnkraft bl. a.därför att det ökar risken för spridning av kärnvapen. Denna debatt i om den svenska utrikespolitiken är den tredjei ordningen med en borgeriig regering, och jag hoppas den sista med en borgeriigriksdagsmajoritet. Sverigeförtjänar och behöver en bättre regering med en helt ny politik. Givetvisgäller det också på utrikespolitikens område. Därigenom kan en ny politikförverkligas, en politik som innebär en verklig och fast alliansfri utrikespolitikför svenskt självbestämmande och oberoende. Dåskulle den svenska arbetarrörelsens internationella solidaritet bestämma överden svenska biståndspolitiken och handelspolitiken. Vpkhar i etl program för 1980-talet angivit de uppgifter som vi sätter i centrum,dels för hela decenniet, dels för de tre kommande årens regeringspolitik. Däriingår som ett naturligt inslag vårl lands framtida utrikespolitik med angivandeav konkreta uppgifter och inriktning. Programmetsyftar till att förstärka demokratin i samhälle och näringsliv, och det bidrartill en planerad ekonomi och produktion, vilket innebär ökade möjligheterför en principfast alliansfri utrikespolitik och en progressiv bistånds- ochhandelspolitik. Ensådan politik fömtsätter en ny regering, en radikal arbetarregering. En sådanradikal arbetarregering måste direkt efter valet , menar vi, besluta om utträde ur IDB,Väridsbanken och ; förbjudasvenska investeringar i länder med fascistiska och rasistiska regimer; ompröva givna tillståndför svensk krigsmaterielförsäljning; besluta om en merprogressiv biståndspolitik; tafasta på fackföreningsrörelsens krav på åtgärder för att begränsa demultinationella företagens makt; underordna utrikeshandelnden fastlagda utrikespolitiken; inledaförhandlingar om direkta handelsavtal med länder i den tredje världen; inledaen svensk nedrastning och skapa elt demokratiskt folkförsvar samt taolika offensiva initiativ för internationella överenskommelser om nedrastning. Ensådan politik skulle stärka alliansfria utrikespolitik. Den skulleockså upprätta vårt lands internationella anseende på nytt efter de borgerligaregeringarnas urholkning av detta. En sådan politik främjaroch stärker avspänningen och freden i väriden. Ensådan politik sätter den internationella solidariteten i centram i ord, menframför allt i handling! Underdetta anförande överlog andre vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. I är vi i hög grad beroende av importerade varor för vårförsörjning och vårt välstånd. Det gäller inte minst energin, där vårtimportberoende är . Men också i verkstadsindustrins produkter ingår ibetydande omfattning importerade delar. Verkstadsindustrin står för hälften avvår export. Man kan enkelt uttrycka det så, att våra exportvaror i inteobetydlig utsträckning utgörs av varor som vi själva tidigare importerat. Attkonsumtionsvarorna ofta är importerade vet vi alla av egen erfarenhet. Vårtvälstånd bygger följaktligen på en liberal handelspolitik, som ger ossmöjlighet att importera de varor vi behöver. Vår välfärd skulle bli avsevärtmindre om vi inte kunde köpa varor utifrån till fördelaktiga priser. Föratt klara vårt behov av importerade varor behöver vi skickliga handelsmän medförmåga att göra riktiga urval och köpa till förmånliga priser. En miljonkronor som sparas in tack vare en prismedveten importör betyder lika mycket förvår handelsbalans som en extra exportmiljon. Detär i första hand vårt behov av import som motiverar vår satsning på export. Vimåste ju kunna betala fördel vi behöver köpa utifrån. alltså inget självändamål- den är ett medel för att vi skall kunna betala vår import, vårt bistånd ochvåra utlandsresor samt ränta och amorteringar för våra utländska lån. Därför ärdet glädjande att vår exportindustri återvunnit marknadsandelar som denföriorade under de svåra . Det beror främst på en serie åtgärder,som medfört att det svenska kostnadsläget anpassats bättre till detinternationella. Handelsbalansenhar förbättrats kraftigt . Ett underskott i utbytet av varor på 4,5miljarder kronor 1977 förbyttes i ett överskott på 1978.Exporten ökade som importen dämpades. Trots en måttligproduktionstillväxt i omväriden med åtföljande svag efterfrågan har den svenskaexporten kunnat öka avsevärt även volymmässigt. I vad det gäller dengeografiska fördelningen av utrikeshandeln blev uppgången av exporten avbearbetade varor störst till , medan exporten till östländerna ochu-länderna inkl. OPEC-länderna ökade något långsammare. Jämfört med dennegativa utvecklingen av handeln med de senare länderna var det docksammantaget fråga om en kraftig förändring i positiv riktning. Under1979 kan den internationella handeln förväntas öka något snabbare än under1978. Härigenom ges svensk export möjlighet att expandera ytteriigare.Överskottet i handelsbalansen föratses bli något större än . Mendelta överskott kommer ändå inte att räcka till för alt ge balans i vårautrikes betalningar. Vimåsle därför fortsätta alt aktivt satsa på exporten. Det är väsentligt att alladelar av vårt samhälle bidrar till att svensk export under 1980-taIet blirframgångsrik. De fackliga organisationernas ökade intresse för denna saknoterar jag med glädje. Statsmakternakan underiälta företagens exportansträngningar genom olika insatser. Svensktillverkningsindustri engageras i ökande utsträckning i systemleveranser avkompletta anläggningar eller delsystem av investeringsutrustning till storaanläggningar. I den presenterade propositionen om industripolitiken harregeringen föreslagit åtgärder för atl stimulera exportsamarbete vidsystemleveranser till stora industrier och anläggningsprojekt. i våravses ytteriigare två exportfrämjande propositioner föreläggas . I denena föreslås förbättringar i garantigivningen i samband med exportaffärer. andra behandlas bl. a. frågan om bättre samordning mellanhandelssekreterarkontor, ambassader och konsulat i syfte att göra verksamheteneffektivare. Regeringenmedverkar även till att främja svensk utrikeshandel genom direkta kontakter pådet ekonomiska och kommersiella området med andra länders regeringar. Det finnsen klar tendens till ökat samband mellan sådana officiella kontakter ochmotsvarande kontakter på företagsplanel, och jag tror denna tendens kommer attförstärkas. Vi bör därför nu överväga frågan om regeringsavtal med andra länderom bl. a. kommersiellt, industriellt och tekniskt samarbete. Ävenom balansen i den svenska utrikeshandeln har förbättrats avsevärt betyder detinte att alla problem är undanröjda. Konkurrensen är hård, och inom flera av våratraditionella industribranscher har inte minst vissa gjort storaframsteg. Det räcker alltså inte för oss att begränsa våra inhemskakostnadsökningar. Det gäller också atl förnya och utvecklaproduktionsapparaten. Underden långa internationella lågkonjunkturen har dettainte skett i tillräcklig omfattning. Försämrad lönsamhet har lett till lägreomsiällningskraft, otillräckliga nyinvesteringar och mindre forskning iföretagen. Del vore oförsvariigt att tro att dessa problem skulle lösas enbartgenom den konjunkturuppgång som är på väg. Itakt med en hårdnande internationell konkurrens har behovet av strukturåtgärderökat. De senaste årens uldragna ekonomiska kris har emellertid försvårat dennödvändiga strukturanpassningen. Därmed har också frestelsen ökat att genomstatligt stöd till den egna produktionen och exporten söka kortsiktigalösningar på akuta problem. Men defensivt stöd löser inte de krisdrabbadeindustriernas grandläggande svårigheter och undergräver ofta denkonkurrensförmåga som är en förutsättning för långsiktig livskraft. Statligastödåtgärder bör därför vara temporära till sin karaktär. Stödet skall ha tillsyfte att företagen efter omstrakturering skall kunna leva vidare av egen kraftoch att eventuell neddragning av icke lönsam produklion skall kunna ske isocialt acceptabla former. Sverigehar som ett handelsberoende land anledning verka för internationell disciplinvid användningen av statliga stödåtgärder så alt snedvridande effekter påhandeln undviks. Vi deltar aktivt i det arbete inom som bl. a.vidareutvecklar de riktlinjer för statliga stödåtgärder som fasflades av . 1samma syfte har vi också i verkat för en uppförandekod för begränsning avsubventioner. Arbete med en särskild GATT-överenskom-melse om statligupphandling pågår. Attregeringar i ökad utsträckning lämnar stöd till det egna landets produktion ochexport är en företeelse som inte är begränsad till de industrialiseradeländerna. En rad av de som blivit alltmerkonkurrenskraftiga på världsmarknaden har nått sina framgångar bl. a. genomomfattande statliga insatser föratt orientera industrialiseringen mot export. Imånga har i ökande omfattning bl. a. etablerats s. k.industriella exportzoner där exportinriktade företag erbjuds förmånliga villkorför investeringar och tillverkning. I den mån sådana zoner kan bidra till enökad industrialisering i u-världen på rimliga sociala och fördelningsmässigavillkor ger de inte anledning till några omedelbara invändningar. Men vi måsteundvika en situation där i- och u-landsrege-ringar försöker överträffa varandrai stöd och uppmuntran lill den egna industrin. En sådan utveckling kan endastresultera i kapitalförstöring och snedvrida konkurrensförutsättningarna samt geargument för en ökad protektionism. har fört en utpräglat frihandels-vänligpolitik. Handel och industri har kunnat importera varor tullfritt eller tillmycket låga tullar. Inhemsk industri har ständigt utsatts för konkurrensutifrån. har nedtrappningen av handelshinder i den industriella världen möjliggjort enallt större svensk export som stärkt sysselsättningen i . Välståndet ivårt land har ökat. Utvecklingenunder de gångna åren har också visat, att regeringarna i industriländerna varitstarkt medvetna om att efterkrigstidens stora välståndsökningar aldrig hadekunnat komma till stånd utan den betydande liberalisering av väridshandeln somägt ram. Delär värt att understryka att även då angreppen på den uppnåddafrihandeln blivit legio har regeringarna inte nöjt sig med alt försvara dessfördelar, utan dessutom arbetat på att erövra nya områden åt dem.Väridens handelsnationer har fortsatt den liberalisering av världshandeln somman så framgångsrikt lagt granden till under 1950- och 1960-taIen. Deförhandlingar som pågått inom ramen för , den s. k. Tokyorundan,har genom sin blotta existens tvingat de deltagande länderna att iaktta storåterhållsamhet vad gäller införande av protektionistiska åtgärder. Slutresultatetav förhandlingarna börjar nu avteckna sig. Mycket talar för att arbetet iGeneve skall kunna slutföras och leda till en balanseradslutuppgörelse. a. vänias förhandlingsresultatet för industrivaror omfattatullsänkningar av ungefar samma storieksordning som i Kennedyronden. Enligt enharmoniseringsformel sänks höga tullar mer än lägre. För jordbruksprodukter ärliberaliseringen begränsad, även om multilaterala uppgörelser sannoliktträffas för mejeri- och köttprodukter. Beträffande de icke-tariffärahandelshindren, vars betydelse ökat , kommer slutuppgörelsenmed all sannolikhet att innehålla överenskommelser om bl. a. statligupphandling, tekniska handelshinder och tullvärdering. Vidare väntasförhandlingarna leda lill en modernisering och precisering av de bestämmelser iGATT-avtalet som reglerar braket av subventioner och utjämningstullar. Det ärfortfarande osäkert om också en motsvarande överenskommelse om skyddsåtgärdermot marknadsstörande import kommer att kunna uppnås. Däremot är det vårförhoppning att uppgörelsen i skall komma att innehålla sådanaförbättringar i som gör det lättare att bevilja u-ländernasärskilda förmåner till stöd för deras ekonomiska utveckling. En fortsattliberalisering av väridshandeln är inte minst viktig för , som genomsin oftast svaga förhandlingsposition är de första att drabbas avprotektionism. Menfrihandeln har också sina gränser. För del ställer försörjningsberedskapenbestämda krav. Den säkerhetspolitiska linje som valt innebär att vi ien krissituation själva måste kunna tillgodose våra mest oundgängliga behov avvaror och tjänster. För en sådan kristida försörjning förbereder vi oss påflera olika sätt, bl. a. genom beredskapslagring. På vissa områden äremellertid beredskapslagring inte någol realistiskt alternativ. I de fallenmåste vi upprätthålla en egen produktionskapacitet. Inom teko- ochskobranscherna har vi funnit det nödvändigt atl av försörjningsberedskapsskälvidta särskilda åtgärder. Tilltrontill en öppen handel föratsätter också möjligheter för alla länderatt skyddasig mot uppenbara missbruk av frihandelssystemet. nella regler som gällerför handeln innehåller därför bestämmelser som är avsedda att hindraotillbörliga metoder såsom skadevållande dumping och subvenlionering. En form av missbrak som inte omfattas av handelns regelsystem och somter sig särskilt anstötlig är när konkurrensfördelar nås genom inhumana elleruppenbart socialt oacceptabla produktionsförhållanden, som t. ex. utnyttjandeav barn i tungt arbete. Det är detta som ligger bakom kraven på en s. k.socialklausul. Regeringen anser det vara en angelägen uppgift att verka förförbättrade villkor internationellt i vad avser arbetsförhållanden inkl.arbetsmiljö. För respekten för och bevarandet av frihandelssystemet är detockså väsentligt att internationella regler och sanktionsmöjligheter skapas motuppenbart oacceptabla produktionsförhållanden. internationella arbetsorganisationen, , pågår ett omfattandearbete för internationell normbildning rörande arbetsvillkor, arbetsmiljö samtförenings- och förhandlingsfrihet. Regeringen stödjer detta arbete och verkarför att det skall utvecklas och fördjupas. Även i bör möjligheterna prövasatt i utformningen och tillämpningen av skyddsmekanismerna bygga in hänsyntill arbets- och produktionsförhållandena. Detkan nämnas att föreslagit att iförhandlingarna om ett nytt Loméavtal begära erkännande av rätten att kunnaåterta särskilda u-landspreferenser, om ett land bryter mot vissa grundläggandeILO-konventioner. Dessasträvanden är givetvis inte riktade mot rättmätiga krav på attvinna nya exportmarknader med stöd av sina komparativa fördelar. Vi får integlömma att vad som är moderna industriländer, däribland vårt eget, en gångvarit fattiga länder som byggt upp sin industri och sina exportmarknader på ettsätt som vi inte alltid har anledning att vara stolta över. Diskussionenom en socialklausul för oss nära den ömtåliga frågan om handel ochhandelspolitisk moral. I ett fall, , har fattatbindande beslut om sanktioner, som innebär att medlemsstaterna förpliktigasavbryta all handel med landet. I elt annat fall, , har FN:ssäkerhetsråd fattat bindande beslut om vapenembargo. Menfrågan är om vi utanför FN:s råmärken skall låta vår kritik av andra länderssociala förhållanden eller kränkningar av de mänskliga rättigheterna ta siguttryck i åtgärder på handelsområdel. Det är uppenbart att gränsdragningsproblemenär stora vid en s. k. politisk-moralisk bedömning av handelspartner. Denpolitisk-moraliska prövningens princip kan turneras och - om också på oriktigagrunder - komma alt tillämpas mot den som åberopat den. Risken för missbrak ärstor. Detär därför regeringens uppfattning att vår kritik mot förhållandena i andraländer som regel bäst sker genom att vi redovisar våra åsikter och samtidigtverkar i de internationella organ där dessa frågor framför allt hör hemma,såsom FN, och andra fackorgan, liksom FN:s kommission för de mänskligarättigheterna. Regeringenvill således i princip verka för goda kommersiella förbindelser med allaländer. utgör i detta sammanhang ett särfall. I inget annat land harrasdiskriminering så konsekvent lagts till grund för förtrycket.Apartheidideologin bygger på en noggrann, i lag reglerad ordning som separerarraserna. Denna kränkande och cyniska politik utformas av den vita minoritetenoch upprätthålls genom en omfattande repressiv lagstiftning mot den svarta ochfärgade befolkningen. Dessa djupt förnedrande regler har av en överväldigandedel av väridens länder ansetts utgöra ett hot mot internationell fred ochsäkerhet. Motdenna bakgrund har regeringen beslutat förelägga vårriksdagen förslag till lagom förbud mot investeringar i och . Sedanmitten av har i FN vidare hävdat alt säkerhetsrådet börbesluta om bredare ekonomiska sanktioner mol , omfattande bl. Ett sådant beslut skulle vara i linje med denisoleringsstrategi gentemot som vi verkar för. Det finns för oss anledning att välkomna de mycket imponerandeframgångar som vissa nätt när det gäller att öka sinexport av industrivaror. Dessa framgångar visar att inte minst kan dranytta av de fördelar som väridshandelns liberalisering inneburit och därigenomlägga grunden till en mer gynnsam ekonomisk utveckling. Deanpassningsproblem som den ökande u-landsexporten kan medföra torde inte varaoöverstigliga och bör kunna lösas med gemensamma ansträngningar. I-ländernamåste vara beredda att anpassa sin industri till ändrade förutsättningar. Deframväxande industriländerna måste å sin sida vara beredda att i ökadutsträckning anpassa sig till de regler och förpliktelser som gäller förde ekonomiska relationerna mellan utvecklade stater. Deninternationella debatten ägnar växande uppmärksamhet åt i- ochu-landsekonomiernas ömsesidiga beroende. a. diskuteras möjligheterna alt genomett ökat resursflöde till tillgodose centrala utvecklingsbehov.Samtidigt skulle genom resursöverföringar få råd att efterfrågaexempelvis mera verksladsprodukter. En sådan efterfrågan skulle positivtpåverka industriländernas ekonomier. Självfalletär vägen lång från en ökad förståelse av problem och möjligheter till enighetom vad som kan och skall göras. Hur skall t. ex. ett ökat resursflöde tillu-länderna ses i relation till behovet av strakturanpassning i i-länderna?Vilka blir näringslivets resp. regeringarnas roller? Hur skall en önskvärdspridning av de positiva effekterna uppnås? Hur skall man säkra att ökaderesursöverföringar blir etl led i strävandena att åstadkomma en rättvisareekonomisk ordning? I FN och i förberedelserna inför i Manilai vår har vi från svenskt håll efleriyst idéer om hur ökade resursöverföringarskall komma till stånd. Denstarka ökning av handeln mellan i- och som ägt ram harhuvudsakligen kommit en begränsad grupp till del. Etl stort antalu-länder präglas alltjämt av stagnation och fattigdom. I dessa länder har ocksåbesvikelsen varit särskilt stor över bristen på framsteg i nord-