prot · G209166 · 1978-12-31 00:00:00 — tog upp de kommunala kostnaderna för hemkunskap påmellanstadiet och menade att de skulle öka med flera hundra miljoner kronor.Mot det kan sägas att av utskottet föreslås tiden tas från de friaaktiviteterna. Lärarnas tjänsteunderlag minskas alltså inte. Det kan aldrigvara meningen att utrusta skolorna med dyra hemkunskapslokaler. Liksom pålågstadiet bör tillgängliga lokaler i stor utsträckning kunna användas. Påskolor med alla tre stadierna finns redan hemkunskapslokaler. Nr 166 heller bortse från att skolmåltidslokalerna bör kunna användas.Ulrustning- Tisdaeenden "" "" '°''''' göras enkla.Portabla utrustningar för användning i 5 iuni 1979 klass-eller grupprum kostar naturiigtvis en del pengar, men erfarenheterna frånförsöksverksamheten talar ett annat språk än . Läroplanfår Hennes kostnadsuppgifter förefaller inte varasärskilt väl underbyggda. srundskolan "''" '"''' "' ' '' ''''" ''" "'skottetshemställan på alla () kort genmäle: Den som inte har några kostnadsberäkningar alls är juutskotlsmajoriieten. Det är ganska intressant att höra tala sigvarm för ett förslag som inte alls ingick i propositionen från början. Jagutgår från att propositionens ställningstaganden ändå var väl underbyggda. Vivet att det finns drygt 3 000 mellanstadieskolor som inte är anknutna tillhögstadieskolor och på det viset har anknytning till en hemkunskapsinstitution.Om vi tar bort 1 000 av dem - skolor som kanske är mycket små, och där del inteunder några omständigheter blir fråga om att utrusta medhemkunskapsinstituiioner - och räknar med bara 2 000 så innebär del med normalautrustningskostnader, för lokaler och utrustning, ungefär 600 milj. kr. Del ärklart att man kan göra det billigare, men det torde inte kunna bli särskiltmycket. Detta har utskottet över huvud tagel inte brytt sig om att räkna ul,och av det skälet är det ett oöverlagt beslut som ulskottei har fattat i dennafråga. Man hade kunnat uppnå minst lika bra resultat för hemkunskapsmomenten omman hade gått vidare på det som utskottet säger på s. 40 om vardagskunskaperna,att de på ett enkelt sätt förs in i olika ämnesmomeni, t, ex. att sköta sinakläder, laga enklare mat, göra inköp osv. Men har man i stället gjort detlill ett ämne och då kräver det också en viss utrustning, del kan man intekomma ifrån. Man får bestämma sig på vilket ben man vill stå, men det hartydligen inte folkpartisterna gjort . HANSNYHAGE (m) kort genmäle: För del första tycker jag att det är ganska allvarligt all YlvaAnnerstedt inte korrekt redovisat våra ställningstaganden på en rad punkter. Vihar reserverat oss och f ö. redan i pariimotionen anslutit oss tilllillvalssystemets konstruktion, som anförs i propositionen. Vad vi anförde ipropositionen var en idéskiss som vi ansåg skulle kunna vidareutvecklas.Men vi har alltså otvetydigt anslutit oss till den konstruktion som föreslås ipropositionen. Fördelandra borde närdet gällertiden för tillval vela att vi inte hargått med på en minskning av tillvalsliden. Vi hävdade att villkoret för enminskning av tiden skulle vara alt alternativkurserna fanns kvar. När så inteskedde hade vi inte längre anledning att inte ansluta oss lill den oförändradeliden när det gäller tillvalssystemei. För det tredje har vi jutidigare redovisat vår inställning beträffande Vi menar att det skulle innebära en 124 kvalitativ försämring och en resursförsämring som vi inte kan ställaoss bakom.Jag vågar påslå att vi har en överväldigande majoritet av dem som just arbetarpå det här områdei bakom oss, nämligen lärarkåren.. Beträffandesjälva fördjupningen i fråga om tillvalssystemei får jag återigen uttrycka minförvåning över alt människor med ansvar för skolsystemets utformning i det härlandet vill förmena våra elever möjligheten att ytterligare kunna fördjupa sinakunskaper. Slutligen,herr talman, vill jag säga att en representant för skall verkligeninte anklaga andra partiers representanter för att hoppa av från sinaställningstaganden. Del är milt sagt något förmätet. CLAESELMSTEDT (c) kort genmäle; Vi har diskuterat frågan om urvalskriterierna för inträdelill högre studier, och jag tillhör dem som menar att enbart betygen interäcker till. Man bör eftersträva att ha fler urvalskriterier. Förkunskaper,arbetslivserfarenhet, ansökningsgång osv. har därvid diskuterats. Ettkrav skall man enligl min mening kunna ställa på dessa kriterier, och det äratt sökanden på något sätt skall kunna påverka sin situation. Såvitijag förstårär det hart när omöjligt för individen att påverka könstillhörigheten, vilketär det egentliga skälet till att vi är litet försiktiga i det här avseendet. Att påstå att det skulle vara ett inslag ijämställdhetsdiskussionen att som urvalsgrund använda kriteriersom fördenenskilde sökanden är helt omöjliga att påverka har jag litet svårt att förstå.Det är i korthet bakgrunden till reservationen nr 24. () kortgenmäle: Beträffande hemkunskapen på högstadiet, som tog uppkostnaderna för, är det ju inte fråga om några stora ombyggnader ellertillbyggnader. Tvärtom har man iden försöksverksamhet som gäller lågstadietkommit fram till att man med ganska enkla medel kan nå mycket långt vad gällerhemkunskapen. Att då ta till med 600 milj. kr. är ganska onödigt. Närdet gäller Hans Nyhages uttalanden kan man fråga sig vilka ytterligare kravmoderaterna vill ha tillgodosedda. Alla krav som jag räknat upp finnstillgodosedda i propositionen. Skillnaden mellan propositionen och moderatmotionernaär just att man anlägger olika synpunkter på tillvalet. Hans Nyhage har fleragånger talat om ytteriigare åtgärder. Det skulle vara intressant att få vetavilka dessa ytteriigare åtgärder är. HansNyhage tog vidare upp frågan om allernativkurserna. Jag skulle här vilja sägaatt allernativkurserna som de nu är utformade snarare innebär en begränsning änen möjlighet till vidareutveckling. Ett avskaffande av allernativkurserna medett bibehållande av resurserna ger större möjligheter till mer flexiblagruppindelningar än den stelbenta alternativkursindelning-en. Närdet gäller könet som urvalskriterium vill jag lill säga, att detär alldeles rikligt att man inte kan påverka delta förhållande. vissafall är del utan tvivel en merit att tillhöra ett visst kön. När del gälleryrkesområden där del ena könet är kraftigt överrepresenterat, för deldefinitivt räknas som en merit att höra till det andra könet. Vi har i flerasammanhang uttalat att könstillhörighet för vara rådande när det gäller allskapa större urvalsmöjligheter för vissa yrkeskategorier. () kort genmäle: Jag vill bara påpeka att utskottsmajoriteten skaparen ämne, kallathemkunskap, med en veckotimme i en av årskurserna på mellanstadiet. Man äremellertid inte beredd all nyutrusta lokalerna och ställa utrustning i övrigttill förfogande, så att det verkligen kan bli fråga om ett ämne. Då menar jagatt det hade varit riktigare att följa den linje som utskottet enhälligt haruttalat sig för, nämligen alt i alla ämnen förstärka momenten avseendevardagskunskaper. Det är delta som det i realiteten kommer att bli fråga om,inte om något riktigt hemkunskapsämne. HANSNYHAGE (m) kort genmäle; Jag vill i all välmening be läsa våra reservatio.ier iulskottsbetänkandet. Då får hon svar på sina frågor. Jag vill också be hennevara vänlig att läsa ulskottsbetänkandet som sådant, ty då skall hon se att vii det betänkandet har fått gehör för en rad åtgärder utöver vad som föreslås ipropositionen. CLAESELMSTEDT (c) kort genmäle; Att det kan vara en merit alt tillhöraett visst kön vid ett visst tillfälle är tänkbart. Att man kan fatta ettpolitiskt beslut om att det skall vara på det sättet är högst troligt. Och allså kommer att ske om är sannolikt. Men att det kan ha ett enda duggmed jämställdhet att göra - och del var med anledning av delta som YlvaAnnerstedt startade sitt angrepp mot oss - begriper jag, mot bakgrund av vadjag antydde i min förra replik, icke. () kortgenmäle: Beträffande hemkunskapen kan det ju när det gäller det ifrågavarandestadiet, mellanstadiet, inte vara fråga om någon särskilt avanceradhemkunskapsundervisning. Vad ämnet görs lill trorjag i hög grad beror påinställningen hos dem som skall undervisa. Anser man att undervisningen kanklaras endast med hjälp av hemkunskapslokaler, blir del naluriiglvisproblematiskt. Men om man anser au man bör ta till vara alla de möjligheter somfinns i den egna miljön - naturligtvis med viss hjälp- trorjag att det finnsgoda förutsätiningar att göra hemkunskapsämnei på mellanstadiet meningsfulltutan att lägga ned 600 milj. kr. Jaghar, Hans Nyhage, läst både utskottsbetänkandet och partimotionerna men tyvärrinte hittat någonting förutom det som finns i propositionen. Därför skulle jagvara tacksam om Hans Nyhage räknade upp de ytterligare åtgärder som del ärfråga om. Dessa kan sedan ligga till grund vid nästa ClaesElmstedt tog upp meriten att tillhöra det ena eller det andra könet. Det ärjuändå så, alt såsom samhället ser ut kan antingen kvinnor eller män intehävda sig på grund av den uppfostran de har fåll eller omgivningens tryck. Attdå i vissa fall lägga ytterligare vikt vid att en person tillhör ettunderrepresenterat kön tycker jag är ett led i jämställdhetsarbetet. BRITTMOGÅRD (m): Ett barns utveckling till vuxen innebär känslomässig, viljemässig ochlankemässig växt. En lättvindig eller ytlig syn från oss vuxna på dennautdragna process kan lätt få den att i ett eller annat avseende avstanna. Delär i stället en fortlöpande djupgående analys och allvarlig prövning som krävsav oss. Somredan påpekade, sammanhänger en stor del av skolans problem medatt barnen alltmer har kommit att ses som objekt för skolans verksamhet.Barnens egen förmåga till ansvar och självständigt handlande har inte tagitstill vara. Vi talar mycket om kunskapsförmedling-men kunskapsförmedling gerinte automatiskt ett kunskapsinhämtande. Den auktoritära fostran har avlösts avlikgiltighet eller uppgivenhet. Mendet är i aktivt samspel och gemenskap med de vuxna som barns sunda utvecklingoch allsidiga växande kommer till stånd. Det ställer stora krav på oss vuxna.Barn gör inte som vi säger- de gör som vi gör. Om vi bagatelliserar värdet avsolida kunskaper, om vi döljer att inhämtande av kunskap också innebär möda ochansträngning, om vi kallar varje ansträngning stress, är del ofrånkomligt attmönstret sprider sig till de unga. Om vi bryter mot de normer som gäller i vårtsamhälle och ursäktar vårt eget felaktiga handlande och beteende med våruppväxtmiljö, våra föräldrar, den skola vi en gång gick i, lär vi ut all det ärlegitimt att skylla ifrån sig. Kravengäller alla vuxna -jag vill gentemot propositionen och utskottet hävda , som just slår fast de vuxnas avgörande roll. börbegrundas och diskuteras av oss alla, inte minst av oss politiker. Och om jaghar fattat statsrådet rätt delar hon nu min uppfattning därvidlag. Vuxnaförgriper sig på barn - och hindrar deras allsidiga växt - om de ärauktoritära. Men vuxna måste vara och uppträda som auktoriteier, när deförmedlar de kunskaper, erfarenheter, upplevelser som format dem. Respekt förde unga kräver ett ärligt erkännande alt vi misslyckats,att det är svårt och alltid kommer alt vara svårt alt leva rätt och moraliskt,och att vi visar att vår uppgift är au stödja och hjälpa dem i derasutveckling. På vägen mot frigörelse testar ett barn vad som är rätt-del provocerar fram reaktioner från sin omgivning för att få ledning, kunskapom vad de vuxna tycker. Ingenting kan vara mera frustrerande än att lämnas utansvar, att de vuxna viker undan, försöker undvika barns aggressivitet. Vi fårinte vara rädda för barn, vi får inte förhålla oss ängsligt passiva. Vi måstebry oss om dem. I skollagens förstaparagrafstår det alt skolan i samverkan med hemmen skallfrämja elevernas utveckling till harmoniska människor. Låt oss inte misstolkaordet harmonisk. En harmonisk människa aren som fått utveckla alla sinaförutsättningar. En utveckling av känsla, vilja, tanke - eller med andra ordkunskaper, självförtroende, förmåga all kommunicera med andra -gör attmänniskor blir beredda att arbeta för att förbättra sin egen och andrassituation på ett aktivt och inte så sällan stridbart sätt. Delbetänkande vi nu behandlar har 28 reservationer och 4 särskilda yttranden. Dettyder på en klar motsättning - framför allt mellan socialdemokraterna ochmoderaterna - om vad vi vill alt skolan skall ge våra barn. Men även om vi äroeniga - i betydelsefulla avseenden - finns del grundläggande värderingar somär gemensamma för oss alla, oavsett partipolitisk uppfattning. Då det gällerdessa är vi ett och bara ett parti -människopartiet, som någon kallat del. Vihar en större enighet, en större gemenskap i än väriden i övrigt. Manbehöver inte nämna ytterlighetsfall som eller för attkonstatera detta. Det är en styrka för ett folk alt ha en gemensam etiskgrundval. Dessagrundläggande värderingar brukar vi kalla demokratiska värderingar, som byggerpå humanismen och kristendomen - tron på människans egenvärde. Det tillhörmänniskans brister att känna och inte så sällan visa förakt för svaghet. Dekristna värdena innebär krav på respekt för varje människa, aktning ochförståelse också för den misslyckade, den obetydlige, den avvikande. Det ärinte delsamma som att lycka synd om - det är bara en annan form av förakt.Respekt förde unga visar vi genom alt räkna med varje enskild elev, ge ansvaroch ställa krav anpassade till vars och ens förmåga. De framgångsrika skallinte undantas - tvärtom är det på dem särskilt höga krav skall ställas, kravalt fullt ut utveckla sin kapacitet och krav all hjälpa sina sämre lottadekamrater. Det är när man ställs inför krav som ansvar och självständighetutvecklas. Förutsättningenför moralisk utveckling är inre trygghet. Först när man insett sitt eget värde,kan man erkänna andras; underiägsenhetskänslor är ingen bra grund för att älskasina medmänniskor. Därför är del viktigt all skolan hjälper eleverna att insesitt värde, inte genom att försöka dölja deras svagheter utan genom att hjälpadem all utveckla sina goda sidor, sin kapacitet. Det går inte att lura barn;det enda man åstadkommer med all i föregiven kärlek blanda bort korten är altge ett oärligt mönster att leva efter. Etikoch moral handlar om sinnelaget-att vilja det goda-men det handlar också om attta konsekvenserna av sina handlingar. Men vi måste lära våra barn att en ond handling inte kan ursäktasmed att man menade gott eller inte så illa. Vi måste lära dem att man, oavsettsinnelaget, måste ta konsekvenserna av vad man gör eller inte gör. Utbildning av barn och ungdom är en svår uppgift. Läroplanen är intebara ett styrinstrument ulan också ett viktigt hjälpmedel för dem som arbetar iskolan. I den nya läroplanen måste klart och tydligt -och enkelt - uttryckashur man undviker att behandla eleverna som objekt. hurman kan få eleverna att känna skoltiden meningsfull genom att ge svar på derasfrågor om varför kunskap är viktig, varför samhället bestämt vilka kurser somskall inhämtas etc. Skolans fostrande uppgift måsle understrykas, och degemensamma normerna konkretiseras. Många har så länge skyggat för normfrågornaatt del är nödvändigt att ge en rad verklighetsanknutna exempel påvardagssituationer där normfrågorna kan aktualiseras, så all de inte skjuls åtsidan. Om vi inte lyckas att överföra våra grundläggande värderingar lill vårabarn, blir våra övriga åtgärder för dem meningslösa. Låt oss inte för ett ögonblickbortse från att den utbredda normlösheten är del allvariigaste problemet iskolan . Detbrådskar med alt försöka komma lill rätta med de många problem vi har ivåra skolor. Det är därför glädjande att utskottet betonat att viktiga intentioneri läroplansförslaget bör kunna förverkligas redan före ikraftträdandet. Mendet räcker förvisso inte med ett utskottsullalande. Regeringen ochskolöverstyrelsen måsle omgående söka stimulera att så sker. Också för dettakrävs, statsrådet , ett konstruktivt vardagsarbete. Som påpekats här har skolan under de senasteårtiondena ständigt varit i stöpsleven. I diskussionen om skolan känner sigalla som mer eller mindre experter. Alla har ju erfarenhet av utbildning ellerav brislen på utbildning. De reformer som har ägt rum har skapat storaförväntningar - förväntningar om att skolan skali kunna ge lika möjligheter åtalla, oavsett social bakgrund, oavsett hemort, oavsett kön. Skolan harframstått som det instrument som skall leda fram till ett mera rättvist ochjämlikare samhälle. Förväntningarna har, som vi alla har kunnat konstatera,inte lill alla delar infriats. När förväntningar inte infrias uppslår oro,resignation och otålighet. Skolanutsätts mot denna bakgrund för stark kritik, både berättigad ochoberättigad. Debatten här har ju visat på detta, och jag måste säga att iblandhar väl övertonerna varit ganska avsevärda, och man haren känsla av au det meravarit fråga om all skära pipor i vassen inför valrörelsen än alt faktiskt pekapå stora skiljaktigheter i uppfattning om hur vi vill forma den svenska skolan.Men vad vi aldrig får glömma bort är au det sätt varpå diskussionen om skolanförs i hög grad påverkar arbetsmiljön för dem som är engagerade i skolan - somlärare, som elever, som annan skolpersonal, som föräldrar. Och även de gruppersom skall ta emot eleverna efter avslutad skolgång påverkas ju av debatten.Skoldebatten måsle därför föras i en konstruktiv anda - annars leder den lättfel, annars påverkar den negativt situationen för dem som arbetar iskolan inom ramen för de beslut som vi har fallat. Vi kan inte förvänta oss auelever, som går till skolan fyllda med information från olika håll om hureländig skolan till alla delar är, sedan skall kunna sätta sig ner och ipositiv anda göra ett bra jobb. Men det ärju precis i den situationen som mångaelever och lärare befinnersig , och trots detta enorma tryck uträttas deleu mycket fint arbete på många håll i skolan . Vi är stor tack skyldigadem som utför delta arbete, både elever, lärare och 9 protokoll 1978/79:166-167 annanpersonal i skolan. Vi får inte glömma bort att vi alla, oavsett om vi ärpolitiker eller vanliga medmänniskor, är med och formar arbetsklimatet förskolan. Mångaav de mål som satts upp för har ännu inte uppfyllts. Men den har ihög grad bidragit till att utjämna skillnader i möjligheter till utbildning förolika grupper i det här landet, skillnader som var enorma t. ex. i min ungdom. Skolanär därför ett av våra allra viktigaste instrument föratt nå jämlikhet, ge varjeindivid ett egenvärde, forstra i demokratisk anda, lära till ansvar för sigsjälv och för andra, fostra till solidaritet. Ja, honnörsorden kunde staplaslänge på varandra. Målen är högt ställda och skall vara högt ställda. Det sägsofta i skoldebatten att man inte hinner fullfölja en reform förrän en ny trädertill. Men i ett samhälle som vårt, som är statt i så snabb förändring, ärju deltaen nödvändighet. Skolan måsle förändras i takt med att samhället förändras.Läroplanen, som vi diskuterar här , aren viktig del i arbetet föratt ge engod grund att arbeta vidare på för vuxenlivet när det gäller alla barn ochungdomar i vårt moderna samhälle. Vi gläder oss i åt att våra förslagfrån den allmänna motionstiden på de fiesta punkter har blivitbifallna. har redogjort för vår syn påläroplanen, och jag tänker därför inte gå in på de olika reservationerna. Jagvill bara helt kort instämma i de yrkanden som framställt. Menjag skulle ändå i anslutning till den debatt som förts här vilja peka på attutgångspunkten för vår skolpolitik i är att stärka alla barns ställningi skolan. Vi vill också ge eu gott innehåll åt kunskap av alla slag - allkunskap som är nödvändig för alt man skall kunna leva ett liv med god kvalitet. Jagvill ta tillfället i akt att något belysa skolans betydelse från en alldelesspeciell utgångspunkt. Det verkar av fiertalet inlägg här i dag-dock intealla-som om man utgick från att i vårt skolsystem finns det bara svenska barn,genuint svenska barn. Verkligheten är dock en annan och kommer alt så förbliunder lång lid. Vi har omkring 400 000 barn som helt eller delvis är avutländsk härkomst. En åttondel av svenska folket har invandrarbakgrund. Detsker en ständig förskjutning av relationer mellan svenskar och människor avutländsk härkomst. Inte minst påverkar delta situationen i våra skolor. Det ärdärför ett stort ansvar vi alla tar på oss när vi tar emot dessa nya svenskar ivårt land. De gör ovärderliga insatser för vårt samhälle, men vi måsle ständigtfråga oss; Gör v; del bästa för all ge dem en dräglig tillvaro? Motbakgrunden att invandrarbarnen blir allt fler växer också skolans ansvar idetta avseende. Vi kan dra en parallell med vad som hände i våra skolor närbefolkningsförflyitningen i vårt eget land var som kraftigast. Vi vet attnär vi i de områdena tog emot många nya stadsbor från avlägsna delar av vårtland, från avfolkningsbygderna, uppstod det svåra anpassningsproblem på grundav ensamhet, otrygghet och oro, delta trots att språket var gemensamt ochtraditionerna i hög grad gemensamma med de nya skolkamraternas. Men uppbrottetfrån en hembygd, uppbrottet från en gemen- skåpmellan generationer, mellan släktingar och familjer satte ändå djupa spår, somvar svåra att reparera. Hur mycket svårare är det då inte att klara av alla deproblem som uppstår för dem som kommer lill ett främmande land, med ettfrämmande språk, med främmande traditioner, med en främmande kultur! Skolan hari dag en unik möjlighet och skyldighet att förebygga problem, att ta lill varaden resurs som impulser från andra kulturer, andra traditioner och andrareligioner kan ge vårt samhälle. Ettväxande antal barn i våra skolor kommer att ha en språklig, kulturell ochreligiös bakgrund från ett annat land än vårt. I andra sammanhang harhemspråksundervisningen diskuterats och beslut har fattals. Hemspråket, som ären del av barnens identitet och deras eget modersmål, måste få möjlighet allutvecklas. Det är av oundgänglig betydelse för att de skall kunna bevara sinidentitet och utveckla den. Jag vill här gärna ta tillfället i akt att säga althemspråksundervisningen så snart det någonsin är möjligt måste inriktas på attstarta ännu tidigare än vad som sker . Hemspråket måsle utvecklasparallellt med svenskan, redan i , för att det skallkunna bli ett rikligt, ett eget språk. En av de allra viktigaste föruisäitningarna för alt del i skolan ochöver huvud taget i samhället inte skall bli tal om v; och dem är just att varjebarn får finna sin egen identitet. Varje elev och varje barn i vårt samhällehar rätt att få erfara att de duger någonting till, kan uppfylla rimliga krav,kan känna att de betyder någonting för andra och att de därmed kan uppnåsjälvrespekt. självrespeki har man inte respekt för andra. Utan självrespektkan man inte heller ta sitt solidariska ansvar för dem i ens omgivning sombehöver stöd och hjälp. Sociala problem i skolan kan aldrig lösas utankamraternas medverkan - det må gälla invandrare eller barn med olika handikappeller med sociala problem. Därför måste det ges förutsättningar för en aktivmedverkan av kamraterna i delta arbete. Läroplanen och de förstärkni ngar sommedföljer denna läroplansförändring är en sådan grund till förbättring avarbetsmiljön i skolan i det avseendet. Att erövra goda baskunskaper under sin skoltid är en grundlägganderättighet för eleverna. Detta har sagts tidigare här i dag.Bristande förmåga att skriva, läsa och räkna är ett mycket allvarligt handikappför den drabbade. Del försvårar inte bara förmågan all hävda sig i arbetslivet,ulan det är också ett demokratiskt krav att alla skall få de kunskaperna. Ivårt komplicerade samhälle blir bristande baskunskaper ett hinder för attutnyttja sina medborgeriiga och demokratiska rättigheter. Underlägsenhet, somupplevs på grund av bristande baskunskaper och dålig förmåga i andra väsentligabasfärdigheter, är också hinder föratt på ett riktigt sätt kunna känna sittegenvärde och därmed ha styrka nog för alt kunna hjälpa andra att visa solidaritet. Kunskaperoch färdigheter som eleverna förvärvar i skolan måste ha en stark anknytningtill vad som behövs i det dagliga livet i ett modernt samhälle.