prot · G20976 · 1978-12-31 00:00:00 — Påsina håll har det sagts aU det inte skulle vara meningsfullt au ordna enfolkomröstning nu men väl ett stycke in . Det är en argumenteringsom jag har svårt atl första. Ett folkomrösiningsresullat måsle rimligen gebäst vägledning, om det resultatet kommer innan man mera definitivt binder sigför en viss energipoliiisk linje. skall längre fram enligtregeringens planer ta ställning lill energipolitikens fortsatta utformningfrarn till mitten av . Etl beslut vid det tillfället om atl satsapengar på att bygga ytterligare reaktorer, om alt uinyttja överskotlsvärmen vidkärnkraftverken för uppvärmning av de stora tätorterna samt om ytterligare stora forskningsinsatserpå kärnkrafisområdet innebär definitivt ännu ett långl steg på vägen motkärnkraftssamhället utan att de förnyelsebara energikällorna har fått enverklig chans. En folkomröstning måste rimligen föregå etl sådant beslut - dåär den ju verkligen meningsfull. Närdet gäller skolan har arbetat för ökade praktiska inslag iundervisningen och för bättre kontakt med samhälle och arbetsliv. En del harnaturligtvis skett i det avseendet, men det går trögt. Därför utgör ocksåkravet pä mer praktik en av huvudpunkterna i den omfattande motion om skolansom har väckt här i . Inteminst måsle den nya läroplan som skall ersätta den nuvarande ges en sådaninriktning. Det innebär inte minst all skolans kontakter med arbetslivetbehöver förstärkas. Denna arbetslivskontakt behövs genom hela skolan men isärskilt hög utsträckning i anslutning till studie- och yrkesvalet samt underyrkesutbildningen. Det är också då som chansen är störst alt bredda elevernasintresseinriktning och pä så sätt påverka de traditionella könsrollerna. Motionensandra huvudinslag är betoningen av baskunskaper. Att kunna läsa, skriva ochräkna är helt avgörande för alt tillgodogöra sig andra kunskaper i skolan.Baskunskaperna i sådana ämnen är också det som bäst kommer lill användning ipraktiska livet. Därför är det nödvändigl atl skolan lägger större vikt viddessa grundläggande fårdigheter än vad som är fållel. Situationeni våra skolor är f n. mycket varierande. På en del häll har bl. a.ordningsproblemen hopat sig i sådan omfattning atl de bara går att bemästra medslor möda. På andra häll, och det gäller dess bäUre i de flesta fall, fungerarskolan ganska hyggligt. Men också här finns det elever som inte finner sig tillrätta, som inle finner undervisningen angelägen. Framgångnås inte utan hårt arbele - det gäller i skolan som i andra sammanhang. Det ärockså viktigt med bestämda regler och krav. Skolan måste i detta avseende som iandra vara en träning för förhållandena i arbetsliv och samhälle. Arbeteti skolan skall naturiigtvis bygga på medmänsklighet och gemenskap. Varieindivid är unik, och vi måstege varie ung individ möjlighet all ta till varasina förulsätlningar. En viktig sak är att hem och skola hjälps ät atl inpräntanödvändigheten och värdet av att ta personligt ansvar. Det är en förutsättningför ett solidariskt samhällsbyggande. Dagenssamhällsbyggare - vare sig de är politiskt verksamma, forskare eller befinnersig ute i produktionen - måste arbeta utifrån delvis nya förutsättningar. Delbehövs, som vi i ser saken, också nya värderingar i samhällsarbetet, omframlidens samhälle inte bara skall bli etl i pengar rikare samhälle utan ocksåett i mänskliga kvaliteter bättre samhälle. Sådana värderingar sätter också ihög grad sin prägel på det förslag till omarbetat partiprogram som nudiskuteras ule i centerrörelsen. Pädel internationella planet sker snabbt stora förändringar. De politiskasjälvständighets- och frigörelsesträvandena i tredje väriden har åtminstone ien del fall följts av ökad ekonomisk självständighet. förhållandenahåller på sä sätl på all förskjutas. Viktiga råvaror som olja, kaffe och te kaninle längre köpas lill slumppriser av oss som bor i de rika länderna. Samtidigtnärmar sig det ena unga industrilandet efter det andra steg för steg de ledandeindustriländerna när det gäller alt frambringa avancerade industriprodukter. Detställer krav på omställningar i industriländerna. Den ekonomiska politiken,näringspolitiken och regionalpolitiken kommer i allt högre grad att få inriktaspå all underlätta den anpassningen. Vikligasl av allt är dock atl vi accepteraratl den utvecklingen innebär en inskränkning av vår relativa standard. Inteminst i ungdomsgenerationen växer det också fram en medvetenhet om att del inlegår atl fortsätta hårdexploaleringen av naturresurser och naturtillgångar. Vadsom i det fallet fungerat som en väckarklocka är den tilltagande knappheten påviktiga naturresurser som åkeriord och , jordens begränsade förmåga atltåla föroreningar samt miljöförgiftningarnas hälsoeffekter pä människor ochannat liv. Del gör del nödvändigt all forma framtidens samhälle medmålsättningen all bruka och inle förbruka den rikedom som naturen erbjuder. Det jag nu sagt innebär inte all säger nej till en fortsatttillväxt. Om vi skall kunna rätta lill den obalans vår ekonomi har gentemot våromvärld så krävs en ökad tillväxt. Om miljoner människor runt om i väridenskall komma ur sväll och nöd krävs en fortsatt tillväxt i ekonomisk mening. Menvad vi behöver diskutera är tillväxtens innehåll och fördelning. Dendiskussionen är angelägen, liksom det är nödvändigl atl vi ser lill atl dra derätta konsekvenserna för svensk del. Del finns anledning att ta lärdom av demisstag som vi här i och på andra håll gjort i samhällsplaneringenunder senare decennier. De säger oss att materiella framsteg inte kan ersättamänskliga kvaliteter- del må sedan gälla arbetsliv, uppfostran av den ungagenerationen eller omsorgen om våra gamla. Vad denna vårriksdag främst kommer atl syssla med och vad som i förstahand uppfyller våra medborgares tankar och sinnen är vardagsnära praktiskaproblem. Det är frågor om hur lönen skall räcka lill, hur man eller hustruskall kunna förena ansvar om barnen med insalser ule i arbetslivet, hur sjukaoch gamla skall kunna få den värd de behöver, hur tryggheten för vårapensionärer skall garanteras, och myckel, mycket annat av det slaget - i dellaett av världens rikaste länder. Menvi får inte för den skull glömma bort vad som händer ulanför våra gränser - hursmå de trygghetsproblem är som vi brottas med i jämförelse med den otrygghetsom råder runt om i en värld av osäkerhet, våld och t. o. m. öppet krig. Visvenskar har all anledning att vara försikliga och alt salsa allt del som måstesatsas för all bevara vårt folks oberoende och säkerhet samt balans och fred iNorden. Del är bl. a. därför som socialdemokraternas nya negativaförsvarspolitik är så oroande, inte bara för oss själva utan också för våranordiska grannar. Än en gång har blivit krigsskådeplats. Dehar fåll fel, som en gång irodde atl en seger för FNL i Sydvieinam skulleinleda en period av inre frihet och demokrati, av nationellt oberoende och fredför plågade folk. Delblev inget oberoende. Det blev inle ell demokratiskt och fritt Sydvieinam. Delblev en total underkastelse under , en hårdhänt polilik för all stöpa om.samhället i totalitär riktning. Och tiotusentals människor vägar varie månadsina liv för all söka en ny existens i främmande länder. Delblev ingen frihet för folk och ingen fred för . förvandlastill en vietnamesisk lydslat. 40 000 vietnamesiska soldater står pä dessterritorium. Mer än 120 000 laotier har flytt till grannlandet . Ochnu är det tur. Den grymmaste av alla grymma kommunistregimer harkrossats av krigsvana vietnamesiska divisioner. Sannolikt återslär läng lid avockupation, motståndskamp och inbördes strider. Jaghar ingen anledning - trots facil - all ytteriigare anknyta lill del sena1960-talets och del tidiga 1970-taleis svenska debali om . Det räckerall konstatera atl del som stöddes av en bred svensk opinion blev ellhelt annat än flertalet hoppades på, en totalitär regim som salsal påkrig och inte främst på civilt återuppbyggnadsarbete. Vietnamär det största mottagarlandet försvensk u-hjälp. För innevarande budgetår har380 milj. kr. har regeringen föreslagit 400 miljoner. Menså kan del inte fortgå. Etl oförändrat eller höjt stöd skulle kunna uppfattassom att vi rycker pä axlarna ät del som händer. Och värt folks vilja atl arbetain de miljarder som u-hjälpen kostar skulle starkt försvagas, om vibara traskade vidare utan att reagera inför händelseutvecklingen. Stödettill måste därför omprövas. Vi moderater har föreslagit en halvering.Tillsammans med de pengar som finns kvar från lidigare anslag bör det som dåstår lill förfogande räcka till för atl slutföra igångsatta projekt. Vad somsedan skall hända får bli beroende pä utvecklingen där borta. Depengar som vi därigenom drar in vill vi till större delen använda för all gehjälp ät alla dem som flyr från del krig, del våld och del elände som följer iHanoilruppernas spår, till hjälp ät fattiga och hungrande flyktingar fränVietnam, från och från , som befinner sig i överfyllda båtareller i flyktingläger runt om i . Del är dessa människor som behövervärt stöd och vår solidaritet, inte ledarna i . Det arbetsår som ligger framför oss är mera betydelsefullt än många,många andra är. Del är betydelsefullt inle därför all folk den16sepiembergärlill val ulan därför all vi befinner oss i eller nära enbrytpunkt i vår samhällsutveckling. Vi måste la ställning till hur garantierskall skapas för fortsatt välstånd och sysselsättning för värt lands medborgareoch hur del samhälle och del ekonomiska system skall se ul, som kan ge osssådana garantier med bevarad valfrihet och elt livskraftigt folkstyre. Vi kan, herr talman, draen del viktiga slutsatser av de tvä åren av borgeriigl Trepartiregeringenvisade först och främst atl en borgerlig regering kan styra vårt land, alt denkan göra del med kraft och med mod och att den kan genomföra även impopuläraåtgärder, när landets ekonomiska hälsa så kräver. Regeringen lade en fast grundfören återhämtning ur den ekonomiska kris socialdemokraterna lämnade efter sighösten 1976. Vi fick bukt med inflationen och log etl stort steg på vägen motbalans i vår utrikeshandel. Tillåt mig, herr talman,atl i sammanhanget travestera : Aldrignågonsin i vår historia har befunnit sig i ett sådant krisläge som däden borgerliga trepartiregeringen tog över efter socialdemokraterna hösten1976. Fördet första hade vi stora, växande handels- och byiesbalansunder-skou. Fördet andra hade vi en industriproduktion som sjunkit . Fördel tredje hade inflationen sedan flera är tillbaka legal pä 10-procentsnivån. För det fjärde förloradevi marknadsandelar till utlandet. Fördel femte hade vi under hela 1970-lalel en sämre BNP-uiveckling än man hade iandra länder. låg sist i 1971 och 1972, trea från sluiet 1973 ochfyra från sluiet 1976. Fördet sjätte befann vi oss i en öppen valutakris då trepartiregeringentillträdde. En tredjedel av våra valutalillgängar hade runnit ul några månaderdessförinnan. Fördel sjunde mötte vi överhängande kriser i företag efter förelag, i branschefter bransch: i stålbranschen, i varvsbranschen och i gruvbranschen. Dessabranscher och dessa förelag hade redan före regeringsskiftet redogjort för sinaproblem för den dåvarande socialdemokratiska regeringen och fått rådet altvänta till efter valet. efter del alt den nya regeringen hadeträtt till Tick vi stoppa in i Järnverkför atl det företaget inte skulle likvideras. Dettavar alltså den verklighet vi mötte, den verklighet som -jag vågarpåstå: mol bättre vetande - förnekat. Meni stället för atl han och jag skall stå här i kammaren och gräla om vad som ärsant eller osant och räll eller orätt, borde vi kunna överiåta den frågan åtobjektiva och opartiska bedömare. Jag har därvid hänvisat till , lillinlernalionella valutafonden och till all utländsk och inhemsk ekonomiskexpertis. De vel hur del förhöll sig. Vill få klart för sig hur detverkligen förhöll sig, så är det alltså inga svårigheter för honom och hanssocialdemokrater alt få den vissheten, sä alt de sedan kan gä ul och tala omför svenska folket vad som är sant, hur det verkligen såg ut i , ochinle ge en falsk skildring av den verklighet som människorna lever i. Enannan viklig slutsats vi kan dra av treparlisamarbelel är atl trepartiregeringendemonstrerade falskheten av socialdemokratiskt förtal om altborgeriigl regerande skulle leda till social nedrustning. Alla påståenden omalt sjukförsäkringen skulle brytas sönder, atl ATP skulle rivas upp. altarbetsmarknadspolitiken skulle raseras och all barnbidrag ochpensions-utbetalningar skulle stoppas visade sig vara jusl del förtal, som vialltid päslåil atl del varit fråga om. Sist,men inte minst: Vad irepartiregerandet visade är hur tafatta och handfallnasocialdemokraterna stått inför de problem som deras egen polilik har skapat. Deförslag de lagt fram i opposition skulle, om de hade förverkligats, haförvärrat den ekonomiska kris som rådde . Ett av våra största problem är det svenska skalletrycket. Värt land harsom bekant väridens högsta skaller. Inle i något annal land får lönlagarna iskatt avstå så myckel av sina löneökningar. Samhällsekonomiskt har följderna avdelta blivit utomordentligt allvariiga. Skatterna har medverkat lill alt vifält en långsammare produktionstillväxt under 1970-talel än flertalet andraländer. Skatterna har drivit pä prisstegringarna. De fria förhandlingarnamellan parterna på arbetsmarknaden har minskal i betydelse. Våra företagssoliditet och lönsamhel har försämrats. En nedgång har skett i nyförelagandel.Investeringarna har dämpats. Utvecklingskraften i värt näringsliv harförsvagats. Deenskilda medborgarna, de som ytlersl betalar dessa skatter, böriar alltmerflnna det olönsamt alt göra extra arbetsinsatser, då de får behålla kanske baranågon enda tia av varie ny hundralapp. Det finns som bekant grupper i samhällelsom har 100-procenliga marginalskatter. Allt flera människor går överfrån heltidsarbete lill arbete pä deltid eller halvtid - i i morseredovisades siffror om della. Vikan inle fortsätta på del här sättet. Jag har sagt del föml, och jag upprepardet på nyll: Del vore beklämmande, om politikerna i och ute ikommunerna skulle bli de sista som ville medge vilkel tungt samhällsproblem somskattebelastningen har blivit i värt land. Vihar helt enkelt slagit i skaiteiakel. Medborgarna accepterar inte längre -ochdel visar de i sitt handlande - politikernas avvägning mellan hur mycketsamhället bör la av deras inkomster och hur mycket människorna själva skall fåbehålla. De vill inte nöja sig med atl bara få ha kvar var tredje eller varfjärde krona av sin inkomstökning. Dennapågående skallerevolt framgår av den växande dolda sektorn i vår ekonomi. Viär, som har sagt, pä väg att bli ett folk av skattefifflare. tror sig kunna komma ul ur della genom ett nyll skallesystem. Del ärmöjligt all det går att finna elt bättre syslem än del vi har . Men därmedlöser vi inte våra gmndläggande svårigheter. De sammanhänger med den snabbtväxande offentliga sektorn, som - hur man än bär sig ät - måsle försörias medpengar som skall arbetas ihop av våra inkomsttagare, våra medborgare. Nupåstår socialdemokraterna plötsligt all de kan lösa snart sagl alla svårighetergenom en s. k. produktionsfaklorbeskallning, en beskattning som redan i mittenav 1950-lalel avvisades av en enig statlig utredning. Förslaget är i sakingenting annal än en blandning av moms och arbetsgivaravgifter, en blandningsom förenar båda dessa skatleformers sämsta egenskaper.Vad del i själva verket är fråga om är att öka skatlelryckel yllerligare. Socialdemokraternavill alliså öka skalletrycket med uppemot 15 000 milj. kr., dvs. pä varie inkomsttagare i vårt land. Låtoss, herr lalman, ha fullständigl klart för oss alt vi inte kommer till rätlamed våra svårigheter genom nya eller nygamla eller höjda skatter. Vad somfordras förutom tillväxt i ekonomin -och det är kanske det väsentligaste-ärsparsamhel och bättre hushållning. Vimåste se över den "rundgäng" med skaller och bidrag som har byggtsupp . Staten lar skatlebelalarpengar med ena handen och ger tillbakabidragspengar med den andra. Den processen är väldigl dyr. Den kräver tusentalsbyråkrater och den kräver miljontals blanketter. Ungefären gång per årtionde kommer socialdemokraterna med elt nyll skatlepähill. Närinkomstskatterna böriade slå i taket, då kom omsen och momsen. När momsen intekunde höjas mer, kom arbetsgivaravgifterna. Och skall vi alltså fåproduklionsfaktorsskatier. Nya skaller, nya namn på skatter. Alll för atl döljaalt skatterna lill sist alltid måste betalas av värt lands enskilda medborgare. Delfinns -och del kommer alltför ofta bort i debatten -etl direkt samband mellanskalteroch sparande. Etl underskott på sparande i den statliga sektorn - enbudgetbrist med andra ord - kan motverkas genom etl högt sparande inom andrasektorer av samhällslivet. I stället för alt höja skaller för alt öka detoffentliga sparandet, kan man få motsvarande samhällsekonomiska effekt genomatl öka sparandet i företagen och hos enskilda hushåll. Skillnaden är bara denall sparande genom skallehöjningar minskar den enskilde medborgarens valfrihetmedan sparande i hushållssektorn ökar valfriheten. Det är bl. a. mol denbakgrunden som socialdemokraternas kollekliva löntagarfonder skall bedömas. Depåstås som bekant syfta lill bl. a. atl öka kapitalbildningen - dvs. sparandel- i värt land. Menpengar till fonderna måsle tas någon annanslans ifrån. Byggs fonderna upp genomalt företagsvinster helt eller delvis konfiskeras, dä minskar sparandet iföretagssektorn. Solidileienoch lönsamheten i förelagen, som redan nu ligger påbotlennivå och hämmar investeringsviljan, blir ännu mer försämrad. 1 ställetför alt stimulera investeringar, som alla lalar om alt vi skall göra, fårlöntagarfonder alltså precis motsatta följder. Fonderna kan också - vilkelsocialdemokraterna föreslagit - byggas upp genom alt löntagarna tvingas avslåen del av sitt löneutrymme. Men del slaget av ivängssparande -det ärdet som delär fråga om - minskar i motsvarande mån hushällens möjligheler att spara. Deltotala sparandel i samhällel ökar inle. Sparandetskall bygga på frivillighel, på alt medborgarna drar ner sin konsumtion ivetskap om att de själva - om så behövs - får förfoga över sina sparpengar.Della kan ske på många olika vägar, som alla leder lill en spridning avägandet, med andra ord vidgad delaktighet i förmögenhetsbildningen i vårtland, del som talade så vackert om. Man kanexempelvis bygga vidare på del värdesäkra sparande som trepartiregeringeninförde och som ger möjlighet all spara antingen i bank eller i särskildaaktiefonder. Man kan alltså bygga ut del systemet och möjliggöra sparande i företagen,som gör de anställda lill delägare i förelagen. Vilken väg man än väljer, börmålet vara en spridning av ägandet, en spridning av ansvarstagandet och enökning av det totala sparandel, inte ökad koncentration av makten hos några fåoch stora kollektiv. Enutbyggnad av del nuvarande värdesäkra sparandet kan också ske med särskildabosparkonton, som vi har föreslagit i en partimotion. Därigenom skulle mankunna underlälla för medborgarna alt förvärva en egen bostad, ell eget småhuseller en egen lägenhet över huvud laget. Vi har också föreslagit en lagändring,som skall göra det möjligl för boende all äga och lagfara sina lägenheter ochdärigenom nedbringa de nuvarande höga och alltför snabbi växandeboendekostnaderna. Det finns inga som helst rimliga logiska skäl varför man kanäga sin bostad i en radhuslänga men inte sin bostad i elt flervåningshus. Denenda skillnaden är ju atl i del förstnämnda fallet har bebyggelsen skett pålängden och i del andra på höjden. Valfrihet,herr talman, förutsätter ansvar. Fostran till frihet kräver fostran lillansvarstagande. Delta aren förutsättning fören fast samhällsgemenskap. När vimoderater begär atl vårt samhälle skall präglas av frihet för den enskilde,kräver del atl den enskilde kan förena friheten med förmåga och vilja att taansvar, inte bara för sig själv, sin familj och sina närmaste utan också församhällsgemenskapen i dess helhet. Därförär familjens och inte minst skolans förmåga och skyldighet atl förmedla normerså betydelsefull. Att med andra ord lära ul vad som är sant och osant, vad somärrätt och orätt. Och inle minst vad begreppet hänsyn mol andra innebär.Skolans fostran till frihet fär inte innebära att eleverna får göra vad devill. Inle atl de får uppträda hur som helst mot lärare, kamrater och dengemenskap som skolan utgör. Del måsle ställas krav pä eleverna redan på etttidigt siadium, krav som underlättar för eleverna all senare motsvara defordringar familjelivet och arbetslivet kommer atl ställa. Fostranlill frihet måste också ge eleverna de kunskaper och de fårdigheter som ulgörett nödvändigl villkor för atl den unga generationen skall kunna växa in ochverka i samhällsgemenskapen. kunskaper förlorar frihets-begreppet en slordel av sitt innehåll. Arbetslivet är myckel mer komplicerat och myckelmer fordrande än det var tidigare. Strävandena efter medinflytande ochmedbestämmande är mer förpliktande. Om inte eleverna lärt sig att möta dessanya krav har skolan misslyckats. Trepartiregeringenföreslog och vidtog en rad ålgärder för att komma lill rätla med skolans mängaproblem. En del av dem har förverkligats. Andra ligger på beredningsstadiet. Omslrävandena fullföljs bör del finnas bättre förutsättningar för att skapa denordning och reda i skolarbetet som alll fler svenska medborgare i dagefterlyser. Denvikande kunskapsstandard som den socialdemokratiska skolpolitiken lett lill harblivit ell slags samhällsproblem. behöver ansvarsmedvetna,välutbildade och kunniga människor. Kan det behovet inte tillgodoses, drabbashela värt samhälle, men särskilt hårt de elever som under sina många är i skolaninte fått den grund för senare insatser i arbetslivet som de har rätt attbegära som medborgare i en demokrati av det slag vi har. Jaghar ingen möjlighet, herr talman, att här och redovisa alla de konkretaålgärder som vi moderater har påyrkat i vår stora partimolion. Sä mycket villjag emellertid ha sagt, atl om slörre krav skall ställas pä eleverna då delgäller både hänsynen lill andra, ordning och fasta arbetsrutiner samtprestalionsvilja, dä förutsätter detta en beiygsäiining som gör det möjligl föreleverna alt avläsa de resultat som de har åstadkommil genom sitt arbete. Dåkrävs betyg som gör det möjligt för föräldrarna att bedöma hur deras barnföljer arbetet. Och behövs betyg för att blivande arbetsgivare skall kunnaavgöra vederbörandes kvalifikationer för olika arbetsuppgifter. Och inte minstbetydelsefulla är betygen genom att de underiäitar för eleverna atl i olikavalsituationer välja den väg som bäst passar deras varierande personligaförutsättningar. Valfrihetmåste också prägla familjepolitiken. Mänga föräldrar saknar möjlighet atlvälja. Både ekonomiska och praktiska skäl lägger hinder i vägen. Del är svårt -ibland omöjligt - att kombinera insatser i arbetslivet med en naturiig strävanall la hand om barnen, i varie fall . Jäktpä arbetsplatser, jäkt hemma, oro överalt inle få tillräcklig tid överförbarnen, ängslan över hur de skall kunna anpassas lill kolleklivet i barndaghemmen.Medvetande om att barnen ofta begär mera av sina föräldrar än dessa har möjlighelatl ge dem. Ekonomiska bekymmer som växer ju fler barnen blir. Insikten om attdel med växande barnantal är omöjligt all genom nya insatser öka sinainkomster. Därför alt vi har det skalle- och bidrags-syslem som vi har. Alllsådant ställer särskilda krav på en lill samhällsutvecklingen bätire anpassadfamiljepolilik. Trepartiregeringenvidtog ålgärder för alt underlätta för barnfamiljerna och för atl begränsa dehär konflikterna. Den lagstadgade rätten lill sexiim-marsdag försmåbarnsföräldrar och de första stegen mot en vårdnadsersältning ingick däri.De här insatserna måsle nu fullföljas. Genom ell syslem med vårdnadsersältningoch därtill anpassade barndaghemsavgifier samt rätt till avdrag för nödvändigavärdnadskoslnader blir del möjligt all främja valfriheten och att bättre än nuförena arbete utanför hemmet med värd om barnen.