prot · G20956 · 1978-12-31 00:00:00 — Den härtidningen har försökt beskriva dagslägel från vad jag lycker är en balanseradutgångspunkt. Jag har tillåtit mig alt rekommendera vissbehärskning då man vill ta ul de goda tiderna i förskott. Jag trorman är lilet för lidigi ute. Tidningen hänvisar till den ljusa bild som oftaförekommii från borgerliga talarstolar och i borgerlig press dalerad till desenaste månaderna; "Denhär ljusa bilden är i stor utsträckning en följd av atl pretentionerna på vad som är bra sänkts drastiskt i vårt land under den allvarliga ekonomiska kris som vi nu levat med . Del som förr var 'dålig tillväxttakt'kallas nu för 'kraftig uppgång'. Bara något inte sjunker ytteriigare betraktas del som en stor posiliv nyhet. Men den ljusa bilden beror även på en slapp analys om vad som egentligen hänt. Denekonomiska politiken m. rn. Fördel första är jämförelseperioden extremtlåg. Det gäller särskill för personbilsexporten. Fördel andra beror en hel del på devalveringarna. Svenska varor som exporterasinnehåller stora mängder importvaror. Den delen av exporten har stigit i prismätt i svenska kronor genom devalveringen. Fördel iredje är en ökning av exporten i takt med världshandelsutvecklingen ingetmärkligt. Del visar bara att vi inle tappar yllerligare mark lill vårautländska konkurrenter. Fördel fjärde hjälps de svenska exporisiffrorna upp av vissamer tillfälliga utförsäljningar av lager inom basindustrin och en särskiltgynnsam svensk exportutveckling när del gäller stålvaror lill EG på grund avsärskilda regleringsförhållanden." Jagskulle ur egen falabur vilja kommentera det med all när man lalar om etthandelsöverskolt innevarande år beräknai till 5,5 miljarder bör det isamhällets inlresse vara rikligl all påpeka alt den lagerutlömning som vi harrealiserat 1978 enligt rappori har ell värde av 5,7miljarder. Den lageruttömningen är ingenting man kan upprepa år . Detär en engångsåtgärd. Därför är del vikligt alt påtala della, vilket man gör iden här tidskriften. "Vifinner då att gick del inte särskilt strålande för den svenskaexporten", säger tidskriften. "Värdeandelen sjönk med bortåt 8,5 %första halvåret. Det är så långt som statistiken tillåter en verkligjämförelse. Nedgången motsvaras ungefär av sänkta svenska relativpriser genom bl.a. devalveringarna. Volymandelen är ungefär oförändrad. Våra marknadsandelsförlusterligger alltså kvar på även ." Nufrågar naturligtvis någon vem det är som svarar för den tidskriften. Den heterArbetsgivaren och är utgiven av . Den är dateradden , således tidsmässigt ungefär samstämd med den tidpunkt dåregeringen skrev sin proposilion om den ekonomiska politiken så fylld avtillförsikt att finansulskotteis majoritet har prisat lägel i höga tonarter. Delhar också från den i går så livligt debatterade nya långtidsutredningen hämtatsargument som skulle stötta upp den utveckling som man hoppas på. Och vissl kanman hoppas, om man inte hoppas alltför myckel. Jaghar haft möjligheter att ganska ingående siudera långtidsutredningar frånbörjan av 1950-lalei lill dags dato, och jag vet ungefär hur illa de stämmer,när de konfronteras med den hårda verkligheten. Men när jag ser på den senaslelångtidsutredningen tycker jag all den representerar en högre grad av osäkerhetän vad jag kan erinra mig att de har gjort. arenrespektabel arbetsprestation av högt utbildade och intellektuellt välutmsladepersoner, men dessa personer råkar ha lilen kännedom om hur verklighetenfungerar. Del antagande som del hela bygger på, alt man skall ha en myckelkraftig vinstackumulering i de svenska företagen parallellt med all löntagarnasstandard skall ligga stilla, har ju ingenling att göra med en kännedom omverkligheten. Vad som är vårt sioraproblem och kommer atl vara vårt stora problem framöverär bekymren med sysselsätlningen. Man kan naturiigtvis redovisa atl vi f n. har4,1 miljoner människor i arbele enligl statistiken, men det tillfredsställerinte alla dem som önskar utföra ett arbele och inte får något. Dearbetslösheissiftror som redovisats har sjunkit , men detlabalanseras av att man gör kraftigare insatser via arbetsmarknadsverket.Om vi ser på det sammantagna anlalel människor som erbjuder sin arbetskraft förarbetsmarknaden men inte kan få någon anställning, finner vi all den siffranligger på ungefär 250 OOOeller 6 9., av arbetskraften . Det aren högsiffra. Vad jag framför alll fäste mig vid , när jag tittade iarbetsmarknadsverkets statistik, var all vi har 976 000 deltidsanställda.Således är nära en fjärdedel av alla de i sysselsällning varande deltidsanställda.Självfallet är en hel del frivilligt deltidsanställda, men en stor del av demär tvångsmässigl deltidsanställda. innebär att situationen fortfarandeär alarmerande. är de samhälleliga insaiserna för alt komma tillrätta med arbetslösheten de helt överskuggande politiska uppgifter som vi harau gemensamt försöka ta oss an. Hur skall vi lösa dessa problem? Den frågan kanman ställa. Jaghar talat för alt del nu är erforderiigl med stimulans till deninterna ekonomin, eftersom 75 96 av vår ekonomi härieder sig lill byte av varoroch tjänster inom den egna nationen. Varför blir del inle fart pådet hela, kanman fråga sig. Jag vet alt många är beredda att resa sig upp och säga;Fortsättningsvis har företagen för dåliga vinster. Det sades under gårdagenfrån denna talarstol all man behöver ytteriigare sänka socialavgiftsuitagei,för arbeisgivarullaget är ju redan konsumerat. Men de sociala avgifter somarbetsgivare har skyldighet all belala bör sänkas med 10 9. ), menade man, föratt man skall få del eftersträvade konkurrensläget, som det heter, och få fartpå den industriella aktiviteten. Det där håller inte heller vid en närmaregranskning. Frånår 1977 till ökade industrins tillgodohavanden på inlåningsräkningar i desvenska affärsbankerna med -jag jämför kvartalsavsiämningarna för de tre förstakvartalen med moisvarande - 30,40 resp. 49 96. Detslår 11 miljarder på afförsbankernas räkningar som exklusivt tillhörindustrin. En årsinvestering på den industriella sektorn i vårt landrepresenterar 14 miljarder. Och det är rätt ovanligt atl man betalar allainvesteringar kontant. Det finns följaktligen inte några direkt finansiellahinder för alt man skall kunna komma i gång med en investeringsaktivitet. Allttal om all vi nu måsle se till atl vinsterna stiger och atl företagarna får meri plånböckerna är eU camouflage för andra iniressen - del håller inle vid enkorrekt och objektiv bedömning. Enbankdirektör försökte beskriva det här problemet genom attsäga: Man kan leda hästen lill källan och man kan se lill att det är vatten ikällan, men hästen dricker inle om han inte är törstig. Det är en naturiigreflexion som ingen kan bestrida som har någon personlig kännedom om hästarnassätt atl vara och inte vara. Om man anpassar detla till industrin och företagen,skulle man kort och goll kunna säga atl den bristande Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska poUtiken m. m. investeringsaktiviteteninte har förändrats . Den är fortfarande, enligt de senaste siffrorna,ungefär lika nedslående som den var 1977. Del beror helt enkelt på attefterfrågan saknas - och efterfrågan representeras till tre fjärdedelar av vadde svenska konsumenterna har i sina plånböcker när det gäller all satsa pengar. Enefterfrågesekior som uppenbarligen är alldeles för låg ärnaturligtvis bostadsproduktionen. redovisade förbara någraminuter sedan sysselsätiningssiffrorna för byggnadsarbetarna i olika delaravlandei. Med undantag av var siffrorna ytterst alarmerande. Jaghar selt alt regeringen är ganska tillfredsställd överbostadsbyggandets utveckling. Är inte också del en tillfredsställelse som ärmera en läpparnas bekännelse och inte har ett reellt underlag i verkligheten? Jagskall redovisa några siffror som jag lycker skall finnas med i riksdagensprotokoll. Om jag ser på den statistiska bilden av bostadsbyggandets ulvecklingoch tar I2-månaderssiffror från sepiember retroaktivt 12 månader, harjagföljande siffror för antalet påbörjade lägenheter: 59 800 , 51 800 för1977 och 56 000 . Vi är således under de senast förflutna 12 månadernainte uppe i den aktivitet i form av påbörjade lägenheter som vi hade åren 1975och 1976. För inflyitningsfdrdiga lägenheter var siffrorna, med sammaretroaktiva 12-månadersberäkning, 62 000 i september 1976,56 000 i september1977 och 51 400 i sepiember 1978. Del ser litel bättre ut när det gällersiffrorna för pågående lägenhetsbyggen, men del är inget alt skryta över. Devar 44 1976, och de är 44 1978. Jag har velat redovisa dessasiffror för att så all säga ställa kyrkan litet mer räll i bygden. Jaghar också ambitionen att försöka ta upp frågan om de mycket omtalademarknadsandelarna. Del har förts en lång diskussion om skuldbördan, varför vitappade marknadsandelar . Man brukar säga all orsaken varden löneinflation som hade gäll fram över landet och all del varsocialdemokraternas fel atl del blev en sådan löneinflation. Jag troratt jaghar bemött dessa påståenden lidigare. Jag kan nu göra det genom alt enkelt ochkorl säga, att de löneavtal som träffades visseriigenförsl träffades av staten, sedan av kommunerna och sist av den fria marknaden,men uppgörelserna träffades inom ramen av ungefär . Sedan händenågonling, och det var att företagarna, som fortfarande hade i minnet delysande vinsier de gjorde , släppte fram en kraftig löneglidning. Denfria marknaden drog upp lönerna så atl staten och likaså kommunerna i efterhandanständigtvis fick lägga på extra höjningar för alt inte eftersläpningen skullebli alltför stor. Viär ense om alt vi inle skall ha politiska ingrepp på lönemarknaden. Del ärorganisationernas sak all klara del. Här hade de frihelen. Gick de för långt?Måhända. Men då ärdet de som förta ansvaret och korrigera det. Den gamlasocialdemokratiska regeringen skall inte hängas ul när man har kriterier på attvi i efterhand var tvungna atl anpassa lönerna på den offentliga sektorn föratt del inle skulle bli alltför stor orättvisa. När det gäller marknadsandelar säger manatl del börjar rälla lill sig nu tack vare devalveringar och svångremspoliiik.Hur står det till med del egentligen? Marknadsandelarnaavgör om en nation för överskoll i sin handelsbalans och bytesbalans eller omden får underskott. var del av 15 nationeregentligen bara 2 eller möjligen 3, som hade överskott och som vannmarknadsandelar. Alla de andra nalionerna föriorade. var en av dem. Menjag skall inle lägga ut texten mer om del. Nulalar man om atl vi återvinner marknadsandelar igen. Det är lydligen en sanningmed åtskilliga reservationer. Det ger mig återigen anledning att rekommenderaen behärskad optimism när man ser mot framliden. Del avgörande ärju vilketvärde vi för ul av vår utrikeshandel -inle volymen. Det är värdet som bestämmerom vi har överskott eller underskott i vår bytesbalans. Jaghar här framför mig en, som jag lycker, tillförlitlig utredning om vad som harhänt på del här området. 1973 hade en andel i värde av världshandelnsom uppgick till 3,2 96. hade den sjunkit lill 2,8 96.Sedan fick vi ett par devalveringar, svångremspoliiik och myckel annat. Andrakvartalet 1978, när hela denna procedur hade gått av stapeln, hade vårvärdemarknadsandel sjunkit med ytteriigare en tiondel. Då var vi nere i 2,7 96. Delhär är taget ur en publikation som sanneriigen inle har någon anledning attförsvara de poliliska värderingar jag företräder utan snarare motsatsen. Menjag har läst den med stort inlresse - jag tycker den är vederhäftigt gjord. Delhär ställer hela diskussionen om marknadsandelar i en ny dager. Del visarallvarken devalvering, momshöjning eller svångrem och allt vaddet nu var spelatnågon roll för all återvinna marknadsandelar, om man räknar marknadsandelar ivärde, och det är det man skall göra när man vill ha reda på om man haröverskott eller underskott i affärerna med omvärlden. Närjag nu är inne på dessa frågor är det frestande all som allra hastigast beröraden induslripolilik och näringspolilik som f n. är del stora problemet förnationen. Det gäller att fö fart på invesieringslusten igen. Vi kan åsiadkommadet via en expansion av bostadsbyggandet. Miu parti har anvisat vägar för detta-jag skall inte upprepa del. Del kan bli fart på investerings-lusten genom atlman hell enkelt återställer köpkraften och konsumtionsförmågan hos de bredafolklagren i vårt land. De alternativ som har lagts fram från vårt parti har enstimulanseffekt som går längre än andra alternativs. Del är vad vi behöver juslnu, framför allt därför alt stimulanserna bör inriktas på de grupper avmedborgare som har långt kvar innan de tillfredsställt ens de rentdagliga behoven. Ettpopulärt argument är atl snabbi döma ut gamla erkända stabila branscher ochindustriområden och säga: måsle vi hitta på någonling annat och måste viskapa alternativ produkiion. Jag hyser all respekt för de tankegångarna ochvill gärna understryka alt vi skall mobilisera vad vi har av kraft ochintellektuella utförsgåvor föratt nå en alternativ produktion. Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska poUtiken m. m. dockvaril med och jag har studerat detla tillräckligt mycket föratt förslå atl man inte så där utan vidare kan skapa sysselsättningsmöjligheter.Det är inte au plocka de mogna frukterna från träden. Dettaär någonling som alla nationer funderar på i ell konkurrensläge, där allanationer slåss om kunderna. Det är möjligt all vi på vissa områden kan göra ossgällande. Men det löser inte sysselsättningsproblemen, och därför är vitvingade atl slå vakt om de gamla vederhäftiga basnäringar som ger den storasysselsättningen. Även om det kostar pengar, serjag inga vägar ur delta.Särskilt nu när jag har glädjen se både statsministern och arbetsmarknadsministerni slalsrådsbänkarna vill jag underslryka dessa synpunkter. Jagskulle kunna exemplifiera detla. Vi är duktiga på telefonsystem här i vårtland, men naturiigtvis kan vi bli ännu duktigare. Vi är rätt duktiga på allbygga bilar, men naturiigtvis kan vi bli ännu duktigare på att bygga bilar ochgöra dem ännu mer konkurrens- och slagkraftiga. Detta är gamla basnäringar somständigt är föremål för teknisk ulveckling, Då kommer man helt enkelt fram tillatt det är nödvändigl all satsa pengar på del avsnillet för atl reda upp deindustriella problemen och sysselsättningsproblemen. Intebara staten skall satsa pengar-även om staten givetvis skall göra det så långtvi orkar med - ulan det tarvas ideliga uppmaningar lill industrierna atl inleeftersätta sina egna engagemang på detta område. Vi har haft litet för myckelav induslrifallissemang, där vi i efterhand kan konstatera att man haruraktlåtit att följa med i den tekniska utveckling som andra länder harpresterat. När sedan kalastrofen kommer är det inte bara aktieägarna som färdra veven, utan också - vilket är ännu värre - lusentals anställda arbetare ochijänstemän ställs inför en siluation som är enormt dyster. Jaghar velat säga delta lill försvar för de gamla basnäringarna, även om jagsjälvfallet gärna stryker under atl innovationerna har sin betydelse liksom denalternativa produktionen. Men när del gäller de tunga basnäringarna är delangeläget all klara sig över den svåra liden och arbeta vidare inom dessabasnäringar. De är sannerligen inte ute ur sinnevärlden, om jag riktarblickarna framöver. Ettområde därjag tror atl vi möjligen skulle kunna ha chansen att göra ossgällande på exportmarknaden - där letar vi ju efter områden - är faktisktkärnkraft för energiproduktion. Del kan bli en exportvara. Vi har haftmöjlighel alt bedöma den svenska tekniken parallellt med andra nationers tekniki våregen kärnkrafisulmslning här i . Jag tvekar inle att säga att densvenska tekniken har visat en utomordentligt god konkurrensförmåga. Måhända varit förnämligare än de andra parallellreaktorer som byggts. Skallvi nu ge oss ut på exportmarknaden och sälja energi i form avkärnkraftsaggregai, måste det emellertid bli en annan uppfattning hos nationensledande, dvs. regeringen, än vi har dragits med . Denreligiösa föreställning som har haft visavi kärnkraften har jublockerat även de båda andra partierna, som verkligen velat något på dettaområde. Därför har vi haft två bortkastade år, och när trepariiregeringen nuhar upplösts hoppas jag livligt att majoriteten av ledamöter skall kommaur blockeringen av tankeverksamheten. Det är nödvändigt att vi tar lag i denhär frågan och ser efter om kärnkraftsproduklion kan vara en exportvara. Det är möjligt au jag hållit på de som jag har antecknat migför, men jag skall väl säga någonting om skallen också. Där kan jag inskränkamig till alt beröra själva principen om indexreglering av skatteskalan. Detär så behändigt atl gå upp i talarstolen och säga: Det är som skallavgöra hur skatten skall fördelas mellan olika inkomstlagargrupper. Det skallinte den anonyma och, obestämda inftationen avgöra. Ja, ärade kammariedamöler,vad står vi i för siluation ? Vi står i den situationen alt ur en uruselstatskassa - jag säger det med hänsyn lill den enorma underbalanseringen ochupplåningen - skall vi ändå lyfta ut mellan 5 och 6 miljarder i återbäring tillSveriges skattebetalare. Viär automatiskt bundna för 3,2 miljarder av den återbäringen genomindexreglering. ledamöier är förhindrade all fritt ha sin uppfallningom hur dessa 5 ä rätteligen bör placeras, när Sverigesmedborgare skall ta emot dem. ledamöter är förhandsbundna avinfialionsuivecklingen - mer än hälften av beloppet har ni ingen möjlighet attha någon uppfattning om. Dettaärju sanningen, även om man nu slår sig för bröstet och säger; Det är riksdagensom skall avgöra skattesänkningarna och icke infiationen. Vill man attriksdagen skall avgöra skattesänkningarna och fördelningen av de skattesänkningarsom man anser att man har rätt alt kosla på sig, då skall varje gångkunna la det beslutet fri och obunden av inflationen. binder inflationenriksdagen och förhindrar fria prövningsrätt -det ärju innebörden avindexregleringen. Inflationenär en förbannelse för land och folk, därom behöver jag inte lägga ut texten såsärdeles mycket. Inflationen slår hårdast mot de människor som ligger i lågaoch medellåga eller medelhöga inkomstlagen, mot de människor som inle har någramöjligheter alt spara pengar, mot de människor som behöver vad de tjänar förall klara de oundgängliga utgifterna. Därför menar jag atl det skall varariksdagen obetaget all diskutera skattesänkningarna oberoende av inflationen. Filosofinbakom atl slå vakt om indexregleringen bygger på någon förunderlig uppfattningom atl den fördelning av skattebördan som vi har i ett specifikt utgångslägerepresenterar något slags högre objektivitet som man icke för ändra på. Så ju inte vara, om man vill ha rätten atl pröva skattepolitiken eftermänniskornas behov. Allrasisl, herr talman, två ting. Jag har till min förvåning konstaterat att intebara i den borgerliga pressen utan även här från kammarens talarstol hissar manupp dels , dels Metallekonomen . O. som slridsvimplar påskaltek verulansens slagskepp, som går lill attack mot densocialdemokraliska skattepolitiken. Ingenting kan ju vara mera felaktigt. Mankan föra det resonemanget om man är så lat atl man inte läser vad dessa två harskrivit i sina artiklar. Det är ledsamt alt behöva bevittna att man Denekonomiska politiken m. m. 3 protokoll 1978/79:56 Denekonomiska politiken m. m. ogeneralgår upp och använder och som slagträn emol den socialdemokraliskaskattepolitiken och därmed ger människorna intrycket atl del nu ärså illa ställtatl den skattepolitiken haft sin tid, atl det nu måste bli något annat. Man gerdärmed människorna föreställningen att de kan leva vidare i ettvälfärdssamhälle ulan all belala för det. slörre lurendrejeri har ju inteförekommit. När man nu använder dessa båda män på della säll är man yttersthänsynslös i sin argumentation. Myrdalsäger i sin artikel att den skattebelastning vi har är ungefär 50 96 avBNP. Han kan mycket väl länka sig all del blir 60 96 eller ännu mer, församhället behöver dessa pengar, och då för vi offra dem. Han anser således inleatt vi tar ut för hög skatt av människorna . Däremothar han uppfattningen au vi kan ta ul dem på elt annat sätt. Genom en klatschigoch jag kanske skall säga litel slängig skrivstil har han väckt enuppmärksamhet som är speciellt påfallande, men hans budskap är ingen kritik molskallebördan i och för sig. Han ställer in sig i ledet bland dem som anser atlden är nödvändig för atl klara ett välfärdssamhälle, och han kan för sin delacceptera ett ännu kraftigare skatleultag. Menhan vill alltså ha ett annat syslem för att ta ul pengarna. Där lanserar han enprogressiv utgiftsbeskattning. Det är en idé som uppfanns av en engelsknationalekonom i början på 1950-ialet. Den prövades då av den engelskalabourregeringen men stoppades i skrivbordslådan såsom omöjlig att genomföra.Idén har sedermera av och lill kommii upp ibland de teoretiskt inlresseradeskalledebaltörerna, men ingen har all den går atl genomföra i praktiken.Idén utreddes i vårt land av professor . Den prövades i 1972 årsskaliekommitlé med resultaiei att kommittén säger att deninteärpraklikabel ivårt land. Följaktligen härden lagts åt sidan. Del aren intressant teoretiskdiskussion, men när erfarna skatlemän sätter sig ned och läser igenom vad deninnebär säger de att det går inte all genomföra den. Däär det väl inte så myckel kvar av , som man irodde, fina slagträmot den socialdemokratiska skattepolitiken. senaste veckans nummer av Fackföreningsrörelsen uttalar sig Per ,dvs. Metalls utredningschef Han lycker att vi i har väridens kanskebästa skattesystem, men atl det sämre tål den nuvarande belastningen, ocheftersom del är nödvändigt all höja skallelrycket ytterligare, tar han sigfriheten atl annonsera elt alternativ. Han har också tittat på delMyrdal-Lodinska utgiflsskallesysiemet, och han säger all vi måste hitta ettannat system. Lodins förslag har den svagheten au möjligheterna till skattefuskär ännu slörre och antalet kryphål fier än i vårt nuvarande skattesystem. Myrdalhar skrivit hela sin artikel föratt ge människoma föreställningen alt manskulle komma åt skattefusket om man gav sig på detta system. Men här kommer enannan skalleintresserad ekonom och säger atl del blir värre än vad del är . Edinsluiar med alt underslryka alt vårt skattesystem sannolikt är elt av väridensbästa. Men vad är nu hans idé, eftersom han kritiserar det nuvarande? Jo, hanmenaratt vi måsle lägga över beskattningen på förelagen. Detär hans enkla budskap lill det svenska folket. DenneEdin och denne , som åberopade i argumentationen i går, ärbåda på del klara med alt skatterna behövs - och kommer att behövas i slörreutsträckning än . En av dem har angivit ett system som ingen annan ansergår att genomföra i praktiken. Det innebär en intressant politisk diskussionmen ingenling annat. Den andre har ell system som naturiigtvis skulle gå ipraktiken, dvs. att gradvis föra över beskattningen från de enskildaindividerna lill företagen. Jag har personligen den uppfattningen att del kanvara en framkomlig väg, om man kan ordna det i samband medlöntagarorganisationernas avtalsrörelser och i form av skattesänkningarkonsumera del utrymme som slår till förfogande för lönehöjningar. Men då blirdet arbetsgivaravgifter eller någon annan avgift som man lägger på förelagen. Allade som fördömer skattesystemet och prisar dem som säger atl vi skall haandra system ärju inte beredda atl dra den logiska slutsatsen av sin kritik -atl man skall lägga över bördan på företagen i form av ökadearbetsgivaravgifter. Man säger ju motsatsen; att vi skall reducera arbetsgivaravgifterna.Men vi skall ha ett nytt skattesystem, som ger oss möjlighet att leva vidareungefär som . Någon annan mystisk storhet skall betala, någon annan än visjälva. Det är, ärade talman och ärade kammarledamöter, ett lurendrejeri iskalteargumenlalionen som man i rättvisans intresse bör försöka komma tillrälta med. Innanjag sluiar, herr lalman, skall jag bara göra en enda refiexion.