prot · G209146 · 1978-12-31 00:00:00 — Ja, vi hade en lågkonjunktur ochstrukturproblem som ni försökte förneka i valrörelsen då ni ställde ut eraväldiga löften. Sedan kom ni i regeringsställning och började genomföra en dellöften. Ni förstörde statsfinanserna och tvingades snabbt göra en helomvändningoch kom in på den s. k. svångremspolitiken. Men av allt det som skett är detegentligen bara två saker jag nu vill klarlägga. Den ena är att enmetallarbetares reallön har försämrats med upp lill 6 000kr. - brukar ju slå vad med metallarbetare, så han är tydligenspecialintresserad av dem. Är del sant eller är del inle sant att vi fick dennamycket kraftiga sänkning av metallarbetarnas och därmed de storalöntagargruppernas reallöner? Denandra saken är att under tid som ekonomiminister statsfinansernatotalt har raserats och budgetunderskottet ökat från 3,5 miljarder till över 40miljarder. Denna groteska vanskötsel av statsfinanserna ägde rum under den liddå var ekonomiminister. Det är bara ett faktiskt konstaterande. Fortsattreformering av inkomstskatten, m. m. () kortgenmäle: När jag, efter det att ägnat åt en lång litania överden borgerliga trepartiregeringens eländiga hantering av ekonomi, fråndenna talarstol försöker lägga till rätta och tala om sanningen får Jag veta,att som vanligt skäller på socialdemokraterna. Om strävan efter attförklara sanningen innebär att man skäller, är det fråga om tillämpning av enny semantik, som Jag väl får försöka anpassa mig till. Menvad det gäller är skyldigheten att ta fram de fakta som talar klarspråk. Alttrepartiregeringen lyckades klara den i varje fall kortsiktiga konjunktu-rellakris som vi befann oss i är sanningen i det ena hänseendet. Ivad gäller skattetryckets utveckling kan jag konstatera attunder och detta år har skattetrycket i sjunkit i förhållandetill bruttonationalprodukten. Det har .sjunkit, . Jag upprepar förandra gången: Det har faktiskt sjunkit. Alt vi av konjunktur-politiska skäl isamband med devalveringen tvingades höja momsen och ville påverka konsumtionengenom höjda bensinskatter är alldeles riktigt - det har vi aldrig bestritt. Menvi sänkte inkomslskattesatserna och vi genomförde en indexreglering avskatteskalorna. Hade socialdemokraterna fått igenom sina förslag, hadeskattetrycket höjts i väsentligt större utsträckning än vad fallet nu blivit. Underde år det är fråga om ökade skattetrycket - under de två senaste årenhar det sedan sjunkit -och ökningen berodde helt och hållet, herrPalme, på de kommunala skattehöjningarna. Man kan då säga, som tidigare, att ni som sitter i regeringen väl även har ansvaret för denkommunala ekonomin. Vi gjorde faktiskt vad vi kunde i regeringen för att, utanatt gå lagstiftningsvägen, få kommunerna alt rätta munnen efter matsäcken, menvi lyckades inte helt. Det var emellertid detta som var anledningen till att vifick en höjning jämfört Fortsattreformering av inkomstskatten, m. m. med den femprocentigahöjningen under socialdemokraternas regeringstid. Närvi moderater här i vill sätta makt bakom orden mot kommunerna genomatt föreskriva villkor för de kommunala bidragen står vi dock ensamma. Då fårvi inget medhåll från och inte heller från några andra. Detta ärfakta, , OLOFPALME (s) kort genmäle: steg den s. k, skattekvoten, om jag minns rätt,. Det är väl ett ofrånkomligt faktum. Det står i nationalräkenskapernaoch är redovisat på annat sätt. Att skattekvoten steg kan alltså herrBohman inte komma ifrån. Vadsom har skett vet jag inte. Men det är klart att man, omman har ett underskott som går långt , i själva verketskjuter en gigantisk skatteskuld framför sig. För atl nedbringa skatterna påden nivå som de låg på när vi lämnade regeringen och tillträdde somekonomiminister skulle vi få höja momsen med 20 96 och mer än fördubblastatsskatten. Trotsdetta ökade under den lid som satt i regeringen skattekvoten med 496, och ett tjugotal skattehöjningar genomfördes. Ändå förintade ni detgemensamma sparandet och förstörde statsfinanserna. Det är också bara ettenkelt konstaterande av fakta. Jagtalade egentligen ganska litet om trepartiregeringen. Jag talade om dagensskatteförslag. När nu vill sänka skatterna och inte finansieradetta, så skapar han Ju ett ännu mycket större budgetunderskott. Det endaförsvar han har för det är att han skall la bort rundgången. Men vad är dårundgången? Är det pensionärerna eller barnfamiljerna eller de sjuka eller dearbetslösa? Det ärju det som människorna i så fall tycker är intressant attveta. Erkänner han nu - som faktiskt en del högertalare här har gjort - att vartredje krona som staten ger ut är en lånad krona? Det går icke all ytteriigarerasera ekonomin på detta sätt - men det är innebörden av politikom man icke vill spara något. Man vågade emellertid icke tala om var del är manskall spara, ulan man talar om transfereringar. Men transfereringar - det ärpensioner, bostadsstöd, barnbidrag och sjukförsäkring. Och vilket är det dåfråga om? GöstaBohman talade också om det dukade bordel. Jag har sagt förut, och jag upprepardet: åt inle bara det som fanns på bordel. Han tömde skafferiet, åtsig igenom visthusboden, lät åkrarna ligga i träda och tuggade sig igenom andraländers bankmatsalar på kreditkort, utställda på de svenska skattebetalarna.Och de svenska skattebetalarna kommer att få betala igen alla deskulder som drog på dem. Tredje vice talmannen anmälde atl anhållit att till protokollet fåantecknat att han inte ägde rätt till ytteriigare replik. De beslut som skall fatta om skatterna grundar sig pådet omfattande utredningsmaterial som blev färdigt vid årsskiftet 1977-1978.Arbetet med att förbättra skattesystemet hade under socialdemokraternas sistalid i regeringsställning blivit myckel splittrat. Det var fördelat på ihuvudsak tre stora utredningar: skatteutredning, företagsskalteberedningenoch kommunalekonomiska utredningen. Dessa arbetade ganska oberoende avvarandra. Närtrepartiregeringen tillträdde organiserades därförutredningsarbetet om, utredningarna fick delvis nya direktiv, och de ålades atllägga fram resultatet av sitt arbete inom ungefär . Efter sedvanligremissbehandling fick vi därigenom på mycket enhygglig grundval för en sammanhållen och systematisk översyn av skaUe-systemet. Ensådan översyn kan naturiigtvis inte bota alla brister i skattesystemet -änmindre frambringa något helt "nytt" skattesystem. Men det fanns ändågoda fömlsättningar att med det föreliggande utredningsmaterialet rätta tilluppenbara orättvisor, åstadkomma en viss modernisering och på en del punktergöra förenklingar. Pensionskommitténlade ungefär fram vikliga förslag till förenklingar avavgiftsuttaget i socialförsäkringssystemet. Det är ju viktigt att ta medsocialförsäkringsavgifterna i bilden. För exempelvis egenföretagare, författare,konstnärer och fria yrkesutövare fungerar dessa avgifter i stor utsträckningprecis som skatter och ger upphov till samma marginaleffekter som andraskatter. Denförsta etappen i denna översyn av skattesystemet innebar att man indexregleradeden statliga skatteskalan. Tack vare denna åtgärd har de svenskaskattebetalarna undgått den automatiska skärpning avskalletrycket som ju med tiden blev direkt förödande och som år efter årtvingade fram den ena provisoriska omläggningen efter den andra. Sinstörsta betydelse har dock denna reform, indexregleringen, på löneområdet. Närskattehöjningsautomatiken försvann ökade förutsättningarna att teckna flerårigalöneavtal. Reformen resulterade också i atl vi fick ett tvåårigt avtal.Tillsammans med borttagandet av den allmänna arbetsgivaravgiften ochdevalveringen har indexregleringen av skatteskalan också betytt myckel fördenåtervunna internationella konkurrenskraften, för den lägre takten iprisstegringarna och för att vi har fått fart på ekonomin igen, Socialdemokraternas fortsalla attacker mot indexregleringen ter sig motden bakgrunden med föriov sagt ganska meningslösa. Socialdemokraterna byggerdessutom sina attacker på att indexregleringen skulle bidra till en orättvisomfördelning av skattetrycket mellan inkomsttagare i olika inkomstlägen. Mentvärtom ligger del i indexregleringens natur att vara neutral i det avseendet.Indexregleringen innebär ju alt skatteuttaget blir detsamma som om vi hade haftett fast penningvärde. Därför, hert talman. Fortsattreformering av inkomstskatten, m. m. 8 protokoll 1978/79:146-147 Fortsattreformering av inkomstskatten, m. m. borde det nu vara dags försocialdemokraterna att ge upp sitt motstånd mot indexregleringen och erkännaatt man genom den reformen har fått en stabilare plattform för kommande lönerörelser. Detfortsatta reformarbetet pä skatteområdet borde enligt uppfattningresultera i en samlad skattereform . Utformningen av en sådan hadeJust börjat när trepartiregeringen upplöstes. I den allmänpolitiska debatten ihöstas angav jag hur vi i tänkte oss huvudinnehållet i en sådan reform,men genom att folkpartiregeringen inte har förmått att hålla samma samladegrepp över skattepolitiken som trepartiregeringen och dessutom lockals att iförtid plocka en del russin ur kakan, har en sådan sammanhållen reform kommit ifara. Redanföre jul lockades således den då nytillträdda folkpartiregeringen att komma medett förslag till vissa ändringar i de statliga marginalskatterna. Det skeddetrots att lönerna vid det tillfället var bundna och man därmed riskerade altbidra till oro på arbetsmarknaden. Det skedde trots att ekonomin var på tydliguppgång och det därför inte behövdes någon påspädning. Det skedde trots att maninte kunde ange någon finansiering av dessa skattelättnader, utan att man ipraktiken måste finansiera skattelättnaderna med ökade lån. Vii menade att man så att säga borde spara detta reformutrymme lill mergenomgripande förändringar i det statliga skattesystemet och då göra det ianslutning till lönerörelsen. Vi sade oss också att del ur samhällsekonomisksynpunkt och med hänsyn till inflationsriskerna var helt fel av regeringen attvid den tidpunkten låna upp mera pengar och därmed öka budgetunderskottet föratt kunna vidta dessa åtgärder. Resultatetav detta blev att och då möttes på halva vägen iulskottsarbetet. Det blev vissa justeringar av den statliga skatteskalan somkomplement till de höjda barnbidragen och den försenade höjning avlåginkomsttagaravdraget i beskattningen som alla var ense om. sadevid del tillfället också ifrån att man måste ha en effektivare kommunalskatteuijämning som bas för det fortsatta reformarbetet. Såhar del också blivit. I den serie skattepropositioner som ställt insig på kom den kommunalekonomiska först. Den byggde i stort sett påkommunalekonomiska utredningen. Det har i sin tur inneburit att bl. a. vi icentern haft mycket få invändningaratt komma med både vid de kontakter somförekommit mellan och innan propositionen lades fram ochdel som kommit till uttryck i våra motioner och vid utskottsbehandlingen. Vii lägger av flera skäl stor vikt vid en bättre kommunalskatteutjämning. Fördet första utgör kommunalskatten numera den tyngsta skattebördan för nästanalla skattebetalare. Det är bara de människor som tjänar . eller mersom får betala mer i skatt till staten än till kommun och landsting.Följaktligen drar många, många fler skattebetalare mer nytta av att slippaifrån en skattehöjning - eller i bästa fall en sänkt kommunalutdebitering - än av justeringar i den statliga skatteskalan. Fördet andra medverkar kommunalskatten i lika hög grad som den statliga skallentill just marginalskatteproblemen. Det skiljer dessutom upp till 7 96 iskatteuttaget mellan olika kommuner. Följaktligen angriper manmarginalskatteproblemet lika effektivt via den kommunala beskattningen som genomatt ändra i den statliga skalan. Fördeltredje är skillnaderna i skatt inte ett uttryck för olika hög kommunalstandard under i övrigt lika betingelser, utan de är förorsakade av skillnaderi genomsnittlig inkomst, skillnader i ålderssammansättningen osv, mellan olikakommuner. Därför är en bättre skatteutjämning också en viktigrättvisefråga mellan "fattiga" och "rika" kommuner. Det ärdessutom en fråga av stor regionalpolitisk betydelse. Ytterligareett inslag i den tillämnade översynen av skattesystemet är ochcentern tämligen överens om. Det gäller ändringarna i företagsbeskattningen medbl, a, ökade konsolideringsmöjligheter för egenföretagare och andra mindreföretag och bättre möjligheter till inkomstutjämning mellan olika år. Denpropositionen behandlas nu i skatteutskottet och kommer upp här i kammarenalldeles i slutet av vårriksdagen. Närdet gäller den statliga inkomstskatten har däremot meningarna brutit sig ändasedan i julas. Ytterst beror det på att folkpartiregeringen här valde en delvisannan handlingslinje än den som trepartiregeringen hade börjat staka ut. Vadgäller beslutet före Jul irorjag dock atl inte bara utan också ihög grad socialdemokraterna numera är ganska tacksamma för att ändringarna iskalan begränsades på det sätt som då skedde. För det har ju blivit så attekonomin har tagit starkare fart än t. o, m, vi i räknademed och gav uttryck för i vår motion. Del statliga budgetunderskottet ochriskerna för ökad inflation skulle med linje ha varit störreän de faktiskt är. Och ännu större hade de varit om socialdemokraternas linje ihöstas hade vunnit. Det verkade på som om han inte alls ville kännasvjd dessa försök från deras sida alt då fö igenom beslut här i somskulle ha inneburit en ännu kraftigare upplåning än den vi har . Det ärbara synd att inte på samma sätt som socialdemokraterna har tagitlärdom av det som hände ulan än en gång har msat i väg iskattefrågan utan andra målsättningar än de partitaktiska och på så sätt harblivit totalt isolerade här i . Dethade med återhållsamhet i julas också funnits större manöverutrymme för deändringar som förestår. Faran med det folkpartistiska sättet att försökahitta det ena lockbetet efter del andra, att försöka skilja finansieringsbeslutetfrån själva skattebesluten samt att försöka hota med specialskatter till högstdiffusa ändamål är att man inte åstadkommer några mer beslående förbättringar iskattesystemet. Del borde rimligen vara den viktigaste målsättningen föross alla. Mankan t, ex, inle se ändringar i skattesystemet isolerat från löneutvecklingen.Därför var del fel atl ändra inkomstskatteskalan mitt under löpandeavtalsperiod i julas. Det är också ett av de skäl som vi i anför föratt Fortsattreformering av inkomstskatten, m. m. Fortsattreformering av inkomstskatten, m. m. skjuta upp de nu aktuellaförändringarna . Vivänder oss också mot det sätt som försöker angripamarginalskalleproblemet på. Vi i har aldrig förnekatmarginalskalteproblemet. Inte heller har vi förnekat statsskattensandel i marginalskatteproblemet, även om och andra med massmediashjälp nu vill ge en sådan bild av inställning i skattefrågan. Men vigodtar inle den lösning som har anvisat, för det är ingen lösningför de breda medborgargrupperna. Dels,k, marginalskattetak som föreslår hareffekt och betydelse bara fördem som har inkomster på , och däröver. Men problemen är minst likaakuta i inkomstlägen långt därunder. Folkpartiregeringen har i sitt förslaghelt bortsett från den samlade effekt som avtrappningen av bostadsbidragen ochandra behovsprövade bidrag, utformningen av daghemsavgifterna osv, gertillsammans med den rena skatteeffekten vid en inkomstökning. Det kan manrimligen inte göra. Det är därför som vi barrest krav på en utredning om desamlade marginaleffekterna, innan man bestämmer sig. Detintressanta är ju vad som blir kvar att disponera för den enskildeskattebetalaren, var del någon av denna debatts deltagare som sade . Det är alldeles rätt - det är det som är det intressanta. Den fråga somanhängarna av del nu föreslagna marginalskattetaket därför måste besvara är:Varför är det så viktigt att för den som redan har , eller mera iinkomst garantera atl vederbörande får behålla , av en ökad inkomst på 100kr, när man nu inte ger några garantier för den som tjänar säg 60 000-65 000kr, och ofta bara får , kvar av en inkomstökning på ,? Jag är, herrtalman, övertygad om att det aren fråga som det stora flertalet inkomsttagarerunt om i landet vill att de som står bakom det nu framlagda förslagettill marginalskattelak skall besvara. Dessutomblir det nu föreslagna marginalskaltelaket så krångligt all tillämpa att detför många inte längre kommer alt vara möjligt att räkna ut och kontrollera sinskatt. Jag tror alt det ligger en stor fara i en utveckling som helt och hålletöveriåter den kontrollen på datorerna. Det är ganska viktigt att vi själva kankontrollera skattsedeln, alt vi när vi får vår slutskattsedel kan kontrolleraatt skatteuttaget är del korrekta. Ett par ord i anslutning till debatten : Det var småttrörande att höra stå i kammarens talarstol och med dart på stämmanställa en rad frågor om vad som skall komma ut av att socialdemokraterna, närdet gäller yrkandet att vi skall besluta om skattelättnader ochnödvändiga inkomstförstärkningar, har anslutit sig till partimolion iskattefrågan. Del är, herr talman, samme som åter och åter skallslå i denna talarstol och försvara att och förklara varför folkpartiregeringenmedvetet i sin regeringsförklaring, vid statsministerns första presskonferensoch sedermera i sin praktiska politik vall att i en rad frågor söka stöd hossocialdemokraterna i stället för att ta till vara den majoritet som fanns förtrepartiregeringen. Mot den bakgrunden, , var faktiskt det där inteså litet patetiskt. Ettav skälen till att vi vill skjuta upp det här beslutet är alt intepå något sätt vill beakta barnfamiljernas situation. Trots alt barnfamiljernahaft den sämsta inkomstutvecklingen blir förbättringarnaenligt folkpartiförslaget totalt oberoende av om det finns barn i familjeneller om det rör sig om inkomsttagare utan sådana försörjningsplikter. Vii menar att barnfamiljerna måste få en rättvis del av det reformutrymmesom vi kan ställa till förfogande. Det vore utmanande om man tillerkände t, ex,ensamstående med hyggliga inkomster skattelättnader ulan att ge något extratill barnfamiljer med låga inkomster. Därför håller vi styvt på alt vårtförslag beträffande vårdnadsersältning för alla föräldrar med små barn skallrymmas inom den ram som står till förfogande. Då får man den rättvisa mellanbarnfamiljer och icke barnfamiljer som t, ex, folkpartiförslaget saknar. Dåbygger man också vidare på den irygghetsreform för alla barnfamiljer tillvilken trepartiregeringen lade en grund som folkpartiregeringen förvånande nognu vill riva upp. Härär eu sådant exempel, , där det är alldeles tydligt att ni frånfolkpartiets sida försöker hitta en lösning tillsammans med socialdemokraterna. Sistmen inte minst är det viktigt att framhålla att man naturiigtvis inte kanfrigöra skattefrågorna från deras samhällsekonomiska och statsfinansiellasammanhang. Vihar fortfarande underskott i affärerna med utlandet. Vi har ettrekordstort underskott i statsbudgeten. Skuldsättningen har ökat. Det har vimedvetet tagit på oss under de svåra åren för att hålla massarbetslösheten påavstånd. Jagvill gärna säga att när står här i talarstolen och beskyller trepartiregeringenför att ha misskött ekonomin lider hans argumentering av flera brister, OlofPalme klagar för det första på att skattetrycket har ökat för mycket underdenna tid, för det andra på att upplåningen har ökat för mycketoch för det tredje - liksom tidigare - på att insatserna för att komma tillrätta med industrikrisen och insatserna för att bekämpa arbetslöshet inle harvarit tillräckligt omfattande, Alla som har någon förmåga att hålla reda påalla dessa komponenter måste inse alt resonemanget inte går ihop. Medhänsyn till de förpliktelser vi hade genom beslut tagna här i , menockså med tanke på den känsla som jag utgår ifrån finns hos alla i dennakammare alt vi skulle göra allt för att hävda sysselsättningen, även om sysselsättningensviktade runt om vår värid, även om vårt utgångsläge var utomordentligt dåligtmed tanke på den ekonomiska utveckling som vi hade haft fram tillregeringsskiftet , var det ganska självklart att ta på sig en ökadskuldbörda. Det var ganska självklart att driva en expansiv politik. Men, herrtalman, lika självklart som det var i , lika självklart är det att hålla igen och börja amortera våra skulder. För när skulle vi annarsvara i stånd att amortera våra skulder, om vi inte kan göra det i enuppåtgående konjunktur? Det innebär att virimligen inte kan öka budgetunderskottet och låna till Fortsattreformering av inkomstskatten, tn. Fortsattreformering av inkomst skatten, m. m. Det ärmed beklagande Jag konstaterar att en rad företrädare för moderatasamlingspartiet här har upphöjt det till högsta visdom att gå vidare medskattesänkningar ulan att kompensera statskassan för detta. Det går inle attgöra denna politik trovärdig. Vi befinner oss ändå i en uppåtgåendekonjunktur. Och återigen: Om vi inte har förmåga att amortera nu - i vilkenkonjunktursituation skall vi då ha det? Också annonserar gärna sina ändringar i skattesystemet somskattesänkningar. Här i kammaren gör man klara uttalanden om att de skallfinansieras. Det är då viktigt atl man gör det också ute på fältet, så alt deti verkligheten framgår för medborgarna atl det blir fråga omskatteomläggningar. Då ärdet naturiigtvis rimligt att sikta in sig på samtidigabeslut i skattefrågan och i finansieringsfrågan. Folkpartiregeringen strävarefter att få ett skattebeslut nu och i praktiken överiåla åt den regering ochden riksdagsmajorilet som finns efter valet att betala notan. Vi i kaninte vara med om att man angriper problemen - allra minst skatteproblemen - såkortsiktigt. Jagbeklagar att inte valt att i skattepolitiken fullföljaden politik som trepartiregeringen hade börjat dra upp. Då hade det självfalletfortfarande funnits en majoritet här i för ett långsiktigtreformprogram på skatteområdet, I all huvudsak har alltså sigsjälvt att skylla för att partiet blivit ensamt i skattefrågan och för attskatterna blivit ytteriigare en sten på den börda som den senaste tidens månganederiag här i har skapat. Del finns särskild anledning alt i den här debatten om statsfinanseroch skatter knyta an till de mera långsiktiga problem som den svenska ekonominhar att kämpa med. Denallvariiga kris vår ekonomi befann sig våren följd bl. a. av denskatte- och avgiftspolitik som den tidigare socialdemokratiska regeringenbedrev och som av förklariiga skäl inte ville kännas vid fören stundsedan. Enbart under de tre åren 1973-1976 nära nog fördubblades enbart de lagstadgadearbetsgivaravgifterna - de höjdes från i runda tal 15 till 28 96. Det var dennakris - "det dukade bordets" kris - som framtvingade det somsocialdemokraterna brukar kalla svångremspolitik. Mendet var den politiken som åter förde in vår ekonomi på balansens smala väg. Somman framhöll pekar alla de konjunkturpilar som pekade nedåt uppåt. 1979 kommer att bli ett förhållandevis gynnsamt år, trots atlåkrarna nu ligger i träda, om man skall tro socialdemokraternas store ledare. Ennaturiig slutsats av de gångna årens erfarenheter borde därför vara att Sverigeskall fortsätta på den väg som förde oss ut ur kris. En logiskslutsats borde vara att vi inte på nytt kan slå in på den de ständigaskattehöjningarnas väg som skapade kris och dessutom förvärrade destrukturproblem som växt fram i det svenskanäringslivet. Attsocialdemokraterna inte velat eller vågat dra konsekvenserna av vare sig sinapolitiska misstag eller klara ekonomiska fakta - vi fick klart belägg för delför - är inte förvånande. De motsatte sig med en istadighei avsällan skådat slag alla de åtgärder trepartiregeringen tvingades vidta för attvårt lands ekonomi skulle komma ur den svåraste kris den drabbats av sedan1930-talei. Konsekvent föreslog de i stället som botemedel ytteriigareskalleskärpningar. Hurhade det sett ut i - kan man fråga sig, herr talman - för och för alla andra om socialdemokraterna fött sin vilja fram, omvi inte hade devalverat, om vi inte hade sänkt arbetsgivaravgifter och tagitbort löneskatter, om vi inte hade infiationssäkrat skatteskalorna? hadedå haft ett kostnadsläge som legat över del vi nu har.