prot · G20954 · 1978-12-31 00:00:00 — Detförsta är det vanliga, atl man skall vara återhållsam med nya, slora utgifter,och det låter sig väl sägas. Men också här uppstår frågan hur moderatasamlingspartiet kunde medverka lill att statsutgifterna ökade med 40miljarder mer än slalsinkonislerna . Kan del möjligen illustreraatl det är lält all från talarstol stå och kräva återhållsamhet ochen hell annan sak all slällas inför resultatet av en misslyckad ekonomiskpolitik? Denandra konstruktiva idén är alt Burenslam nu - och det var inle allsoväntal - slår och lovar stora, nya skattesänkningar. Men om deskallesänkningarna inte skall leda lill ännu slörre budgetunderskott, vem skalldå belala dem? Man kan tala mycket om att della på lång sikl för alla möjligaposiliva effekter på tillväxten, men omedelbarl och för överskådlig lid blir effektenförsvagade statsinkomster. Och frågan är vem som skall belala. Är det dearbetslösa, pensionärerna, de sjuka? Det har förts fram diverse moderata idéerunder senare lid om hur betalningen för den offentliga servicen skall lastasöver på de svagaste grupperna. Nej,herr talman, del var en rikligt reaktionär salva som . Det är tydligen undertryckt ilska som nulåter gå ul inte bara över oss socialdemokrater utan också över sina fornaregeringskamraier. () kortgenmäle: Jag skall inte direkt polemisera mol . Vi harju samma uppfattning när del gäller finansutskottets betänkande, och vi harockså i huvudsak samma uppfattning när det gäller det aktuella skattebeslutet.Där hade vi från både och sida önskat en något störtemarginalskallesänkning. Men vi har fött acceptera en lägre nivå påskattesänkningarna för all fö igenom någon marginalskattesänkning alls. Delär inte heller riktigt atl beskriva situationen inför det beslut som skallfallas så atl del kommeratt bli motstridiga beslut. Däremoi kanjag gärna hållamed om, vilket jag sagt tidigare i en diskussion med ,attprocedurordningen inle är tillfredsställande. Det finns inle i någonform för samordning när del gäller ekonomiska beslut av del här slaget. Jaglycker att denna slutsats bör kunna leda till all vi i lugn och ro sälier ossner och mellan partigrupperna försöker diskutera oss fram till en bältretingens ordning.Jag skall gärna medverka lill alt del kan ske i finansutskotiet. Yllerligareen liten kommentar lill inlägg. Han sade att vi inteborde höja löneskatten. har vi ju i enighet mellan de tre icke-socialistiskapartierna tagit bort löneskatten, dvs. den allmänna arbetsgivaravgiften. VadStaffan nu diskuierar är atl man inte borde genomföra dehöjningar av arbetsgivarnas sociala avgifter som redan beslutat om.Där har vi sagt att det nu inte är möjligl med hänsyn till kosinaderna förolika sociala åtaganden,även om del finns skäl all ytteriigare förbättra de svenskaindustriföretagens relativa kostnadsläge. Men vad vi i utskoltsmajoritetensäger och som både och jag har skrivit under är altnågon förändring av arbetsgivaravgifterna, utöver vad redan beslutat,i nuvarande läge inte är aktuell. Något yrkande härom har inle heller förtsfram. Också på den punkten är vi alltså på samma linje. Denekonomiska politiken m. m. () kort genmäle: Herrialman!Den fråga som log upp behandlade jag i mitt första inlägg, men herrFeldt kanske lyssnade illa. Jag förkunnade all under vad kallade"lid som ekonomiminister" gjordes på den statliga sidanstora förändringar i den bemärkelsen att skattesatser sänktes.Socialdemokraterna harju livligt protesterat mot della,så det kan inte vara erobekant. Löneskatterna sänktes, marginalskatter sänktes, indexregleringengenomfördes. Jagsade också, , att vissa indirekta skatter hade höjts föratt skapabällre balans när det gäller olika förhållanden som var resultatet avsocialdemokraternas tidigare misslyckade ekonomiska politik. Jagkonstaterade vidare alt trots höjningarna av de indirekta skatterna har underherr tid som ekonomiminister andelen av skatter till staten snarastminskal under dessa år. Däremoi är del fullständigt rikligt atl de kommunalaskatterna har ökat och det är ytteriigt oroande. Men i det avseendel hadeekonomiminister inle någon direkt befälsräti. Del hade däremoi väl såmånga av dem som har som partivänner ute i kommunerna och som gärnamedverkade lill olika kommunala skaltehöjningar. Men de är nu djupt oroade avatt kommunerna fortsätter denna politik, för det kommer att ta en ände medförskräckelse. Närjag gör vad kallar ett generalangrepp på skattepolitiken, så är jaginte ensam. Del kallades en reaktionär salva, och det utlryckel kan man baraanvända om man är absolut ointresserad av vad som står i tidningarna och hurdebatten f n. går ute i landei. Om det som jag säger skall kallas förreaktionärt, så är en lång rad av människor, som står ganska nära,precis lika reaktionära. Delär icke reaktionärt alt i dagens läge påpeka de olika problem som är förenademed atl ledamöier - men inte svenska folkel i övrigt -håller på altlura sig själva atl tro all höjningar av skattesatser är samma sak som attskatteinkomsterna strömmar in. Höjningar av dessa skattesatser leder i slälleltill en försämrad ekonomisk utveckling i landet. Och del är f n. Denekonomiska politiken m. m. enallvariig förklaring till att budgetunderskottet är så stort som det är. Allbudgetunderskottet har tillåtits öka har tvåanledningar. Denförsta är att det ur konjunkturpolitisk synvinkel var motiverat alt föra dentypen av finanspolitik då. Men det är mycket fariigt - del harjag också sagtförut - om den lypen av budgetpolitik fortsätter under en uppgångsfas. Denandra anledningen till alt utgifterna ökade är att del på grund av lidigaresocialdemokratisk politik blev nödvändigt med stora transfereringar lill olikaföretag som höll på att gå över styr. Del är förklaringarna tillbudgetunderskottet, herr lalman. () kortgenmäle; Låt mig försl bara notera att log emot loskan från StaffanBurenslam utan alt våga försvara sig. Det är dystert att folkpartietlägger sig så platt på rygg inför den här lypen av angrepp mol en någoriundaförnuftig och progressiv politik. Jagvill ta upp en sak som sade tidigare. Han frågade mig:Varför är det orättfärdigt att avskaffa infialionen? Det är möjligl alt hansade fel, men om han menade vad han sade, skulle det alltså vara en frågaapropå vår kritik av indexregleringen av skalleskalan. Men indexregleringenavskaffar minsann inte inflationen; den håller snarare kvar inflationensorättfärdiga fördelning i samhällel, I varje fall fördelar den skallesänkningarpå ett orättfärdigt sätt och tar inle hänsyn till hur inflationen i realitetenslår på olika befolkningsgruppers levnadsstandard. StaffanBurenstam kallade lönlagarfonderna för fackföreningsägda fonder. Jagmåsle fråga honom varifrån han har hämtat informationen att de skulle varafackföreningsägda. Del finns inie något förslag från vårt håll med delinnehållel. Apropåden förda skattepolitiken under trepartiregeringen förklarar nu StaffanBurenstam alt de statliga inkomstskatterna sänktes. Det är förklaringen-lill vad? Jo, till alt budgetunderskottet har ökal så pass kraftigt. Det varjust den poängen jag försökte hämta hem i milt tidigare inlägg. Sedanär del nog bra atl inle har någon befälsrätt över kommunerna. Jagtror att den sorlens kommando skulle skapa ännu större problem för möjligheternatill en vettig utveckling på det området. Vadär del som är reaktionärt i det som för fram? Jo,för del första går de skallesänkningar han talar om systematiskt till högreinkomsttagare och till människor med god ekonomisk ställning. De ökar alltsåojämlikheten i förmögenheter och i inkomsier. Fördet andra kommer betalningen - för den kommer all utkrävas! - atl las från degrupper som har det sämst ställt. Del betyder sämre omvårdnad, sämreförhållanden i skolorna, sämre möjligheter för pensionärer och andra alt levaelt liv med en hygglig standard. Del är priset för att denna politik skallkunna genomföras, och därför är det reaktionärt i och med atl ni icke på någotsätt kan visa hur en sund och ansvarsfull finanspolitik skall kunna förenas medså utomordentligt lättsinniga och långtgående skaltesänkningslöften. Till slut,herr talman! lalar om de välsignelser som genom densänkta arbetsgivaravgiften i glesbygdsområden har skapats för handeln inomdessa områden. Låt mig då bara påminna om alt ifall det är något han har fåttkrilik för är det just för sin oförmåga aU lösa problemen för glesbygdshandeln.Där begärs mångdubbelt större bidrag för alt kunna klara denna handel.Problemen där har alltså inle på något säll lösts genom de sänktaarbetsgivaravgifterna. Denekonomiska politiken m. m. () kort genmäle: Beträffande handeln vill jag påminna om att det under minlid som handelsminister var avsevärt färre buliksnedläggningar än under herrFeldts tid. Närjag log upp en cenlral krilik mot att löntagarfondsdebatlen slarki försvåratmänniskors lust att investera f n., har - observera del! -ingenannan invändning atl komma med än alt jag sade fackföreningsägc/a i stället förfackföreninsstyrda. Del var hans enda invändning; annars är lydligen ense med mig om del mycket allvariiga i det hol som lönlagarfonderna utgörmol ett ekonomiskt uppsving i landet. Jagupprepar, herr lalman, alt om man avskaffar infiationen behövs det ingenindexreglering av skatteskalan. Eftersom socialdemokraterna gör gällande atlindexregleringen är en sådan ruskig företeelse, socialt orättvis och annat,måste ju därav även följa slutsatsen alt avskaffandet av inflationen skullevara socialt orimligt. Det visar bäst hur innehållslös er kritik avindexregleringen är, och det är väl bara att vänla på att den dagen skall kommadå ni upphör med den kritiken. HerrFeldt kommer så med de sedvanliga frågorna: Vem skall betala kalaset, om mangör en skattesänkning? Ärdet pensionärerna, som skall fö det sämre? Ärdetsjukvårdsinsalserna som skall gå ner? Men har fullständigtmissuppfattat delta. Det är nämligen så, alt det slora hotet mol pensionärernaf n. kommer från en skattepolitik som göratt den ekonomiska ulvecklingen ilandei ärså myckel svagare än vad den skulle behöva vara. Jag vet atl herrFeldt, eftersom han inte alls - jag upprepar det - är någon dumbom, förslårdella. Det är åtminstone alldeles uppenbart att har gått ochgrubblat på detta, eftersom han säger att del kanske blir så alt löftena tillpensionärerna inle kan infrias. Jag lycker all det är ynkligt atl detta skallbehöva sägas, men del blir resultatet av en dålig politik. HerrFeldt försöker sätta in en demagogisk stöt mot mig då han säger att jag, närjag lalar på del sätt som jag gör, är elt hol mol pensionärerna. Del voreeländigt om denna riksdag låter lura sig atl gå på denna typ av ytterst billigdemagogi och icke ändrar skaiiesyslemel så alt del inle går alldeles åtskogen. HertFeldt säger alt de lågavlönade och de sämst ställda i samhället skulle skadasav en sådan omläggning som jag har talat för. Får jag fråga medhjälp av en bild: Vilka är del som drunknar försl när en båt havererar? Delbrukar vara de som sitter längsl ner. Jag tror att den bilden stämmer rätt Denekonomiska politiken m. m. Om skattesystemet gör alt del blir kaos i ekonomin blir det inte dehögutbildade eller med dem jämställda som för det svårast utan just pensionäreroch liknande grupper. Del blir dessa som får del svårt att reda ul sinsiluation, och det måsle vi förslå i vårt land. Förste vice talmannen anmälde alt Kjell-OlofFeldt anhållit att till protokollet få antecknat alt han inte ägde räll lillytterligare replik. (apk); Vi har i vår molion 1978/79:96 vänt oss mol de nuvarande principernaför inrikiningen av den ekonomiska politiken. Det har vi gjort därför all vianser atl dess verkningar är förödande för svensk arbetarklass. Denfolkparlistiska regeringens linje har sammanfattats i proposilionen nr 50. Desssyfte är atl motivera en fortsättning av den Bohmanska svångremspoliliken, lydet är den som är vägledande, trots alll spegelfökteri. Tillkomstenav en folkpartistisk minoriieisregering innebär ingen politisk kursförändring -det torde alla vara på det klara med. Ingenling kommer alt bli bättre försvensk arbetarklass. Ännu fler människor kommer alt bli arbetslösa, prisernakommer att stiga, så ock hyror, taxor och på sina håll också kommunalskatten. knösarna kommer också atl fortsätta som fömt. Vi har enindustriminister som har stora aktieinnehav och är en av storfinansensbetrodda. Blod är tjockare än , heter det ju i ett gammalt ordspråk. Hankommer förmodligen alt vara ännu mer lyhörd än sin föregångare förstorkapitalets önskningar när det gäller uppläggningen av den ekonomiskapolitiken, stödet och bidragen lill den svenska storfinansen. Sverigeleds nu av en regering som är bildad av elt parti som öppetfinansierades av svenskt storkapital. De som finansierade och finansierardella parti kräver nu sin utdelning - och de för den. Deförslag som presenteras på det skallepolitiska området gynnar framför alllhöginkomsttagarna. Det frikostiga slödel lill svenskt industrikapital skaparinle full sysselsällning men är till glädje för aktieägarna som äger ochbestämmer inom svenskt produktionsliv. Densvenska ekonomin styrs inle mol några långsiktiga samhällsmål. Den styrs islällel av kapitalstarka grupperingar som har högsia möjliga vinst som sinledstjärna. Om vinslen inle blir nog stor på hemmaplan, investeras resursernautomlands eller hålls lillbaka i väntan på bättre tider. Iapril räknade den borgerliga regeringen med ett budgetunderskott på över38 miljarder kronor. kan man se att beräkningarna inle räcker och attbudgetunderskottet kommer alt växa. a. den enorma generositeten gentemot de kapilalä-gande, de stigandemilitärutgifterna,de öppna möjlighelerna till kapitalexport och den åtstramningsom har skett och som har minskat den privata och den offentliga konsumtionen.Det är med rasande fart som svenska statens finanser har försämrats under1970-talet. Under senare hälften av 1960-lalel vardet genomsnittliga underskottet i budgeten , och under deförsta fem åren ökade underskollen till i genomsnitt 7 miljarder.Del varju småpotatis jämfört med dagens ekonomiska situation. handlar del om40-50 miljarder . Kjell-OlofFeldt talade om del som måsle hända när ekonomin kommer in i normalagängor. Han tror uppenbarligen också på kapitalismens självläkande krafter. Mensanningen torde vara att även svensk kapitalism har haft sin guldålder och ärpå väg nedåt, även om den trenden tillfälligtvis kan brytas. Vad som krävsför att varaktigt bryta den nedåtgående trenden i svensk ekonomi ärgrundläggande förändringar av makt- och ägandeförhållandena. Man måste brylakapitalets diktatur över produktion och sysselsättning. From kolartro på atlman med kapitalismen i orubbat bo skall kunna skapa utveckling och fullsysselsättning är atl hänge sig åt illusioner. Ju fortare svensksocialdemokrati inser det, desto bättre är del för svensk arbetarklass. Frånborgeriigt håll talar man om bättre tider och en förväntad konjunkturuppgång.Staffan stod alldeles i denna talarstol och sade: Låt ossinte luras av de optimistiska konjukturrapporter som kommer till synes. Detvar det enda i anförande som jag oreserverat kaninstämma i. Jag säger också: Svenska folk, låt inle lura er! Det är sken ochbländverk, avsett att dämpa den växande oron bland löntagarna. Kapitalismen ärohjälpligt i utförsbacken, och någon ny guldålder väntar inte bakom hörnet. Närman från borgerligt håll talar om bättre tider och en förväntadkonjunktumppgång tror man förmodligen också på del. Strategin är attåterhämtningen skall ske så alt monopolen och storkapitalet stärker sinmaktställning och för höjd avkastning på det arbetande kapitalet. Det kräver enekonomisk politik som inriktar sig på återhållsamhet när det gäller standarden för vanligt folk,som monopolen för stimulanser av skilda slag. Denverkliga regeringen i vårt land är regeringen . Det är den som styrsvensk politik - inte den borgeriiga regeringen; den styrs av denkapilalistiska utvecklingen. Men det betyder ju inte alt den borgerligaregeringen kan slippa undan sitt ansvar. Det skulle kunna finnas utrymme för enannan politik även inom det här samhällets ramar. Man behöver exempelvis inleanslå 14 miljarder till militära ändamål. Man behöver inte låla kapital strömmaut ur föratt investeras utomlands. Man kan höja bolagsskatterna, klämmaål skaltesvindlarna och spekulanterna. Man kan salsa på siatligföretagsuppbyggnad, mera bostäder, barnstugor osv. Denverkliga tryggheten för arbetarklassen kan aldrig skapas under kapitalismen.Men vi hade inle behövt ha en halv miljon arbetslösa, som det ju är irealiteten, om de borgeriiga fört en annan politik. NilsÅsling sade i den här debattens inledning atl trepartiregeringensslabiliseringspolilik varil framgångsrik. Man må ju säga: bevare svenskarbetarklass från sådana fortsatta framgångar! I realiteten en halv miljon Denekonomiska poUtiken m. m. 7 proiokoll 1978/79:54-55 Denekonomiska politiken m. m. arbetslösa,därav närmare 50 000 ungdomar, priser och hyror som har nått svindlande nivåer,företagsnedläggningar runt om i landei och nya varsel om permitteringar förvarje dag som går. En framgångsrik slabiliseringspolilik, sade Åsling. Gå utoch säg del lill barnfamiljerna, lill låginkomsttagarna och pensionärerna. Detkommer att betraktas som elt blodigt hån mol de stora grupper som kämpar medväxande ekonomiska bekymmer. De ser ingenling framgångsrikt i den politikÅsling så belåtet lalade om. BjörnMolin sjöng samma höga visa lill den borgerliga politikens lov - och denklingade lika falskt. Arbetarpartietkommunisterna vill plädera för motsatsen lill den politik som utformas imonopolens intresse. Vårt recept mol krisen är ulvidgad reformpolitik ochförslärki köpkraft i slällel för sänkt levnadsstandard, ökad arbetslöshet ochnedskärningar av den offentliga sekiorn. Viställer parollen om att försvara levnadsstandarden, arbetarnas reallöneutvecklingoch jobben. Viställer parollen om en antimonopolislisk fronl för ett demokratiskt alternalivtill den nuvarande politiken. Det bör enligl vår mening innehålla följandehuvudpunkter: Vivill ha åtgärder lill försvar och utvidgning av de arbelandes köpkraft, så atlden inhemska produktionen stimuleras och därmed också kapaciteisut-nyltjandetinom industrin. Vivill ha en förstärkning av de socialpolitiska insaiserna genom bl. a. enhöjning av barnbidragen. Vikräver ökade investeringar i bostadsbyggandet med betoning på flerfamiljshus. Vihar väckt förslag om utformandet av en handels- och valutapolitik som stopparkapitalexport och valutautflöde och som innebär en nyorientering av handeln ochdet ekonomiska samarbetet med de socialistiska länderna. Vihar i olika sammanhang krävt en samhällelig styrning av investeringspolitikenoch en statlig aktivitet som innebär ökad vidareförädling av svenska produkterför att man skall slimulera sysselsättningen och förhindra alt regionerutarmas, vilket nu sker. Vårakrav för en demokratisk politik finns sammanfattade bl. a. i motionerna 96, 97,98 och 100. går alltför många människor utan arbete. Och många som har arbetegår i fruklan för att förlora det. Det går inte utan alt människorblir arbetslösa. Inle utan alt det utfärdas varsel om permitteringar.Inte ulan att det talas om nya företagsnedläggningar. här kammaren brukar de borgeriiga statsråden tala om att "det är värrei andra länder", där är ännu fier arbetslösa. Men det aren dålig tröst försvensk arbetarklass att del i andra länder finns ännu fier som är drabbade avarbetslöshetens gissel. Vad hjälper det den arbetslöse i , ellerNorrbotten? Medhjälp av de åtgärdersom vi föreslår kan del skapas nya arbelslillfällen, ochdet är viktigt. Men vi vill också betona atl inle ens därmed kan verklig trygghetskapas för arbetarklassen. Det kan bara ske genom planhushållning ochsocialism. Iborgeriiga massmedia försöker man frammana bilden av all detta är envärldsomspännande kris. Men det är inte sant. Däremoi omfattar krisen hela delkapilalistiska systemet. Alternativet med planerad ekonomi, en produktionbyggd på folkets behov och inle på profitjakt, skapar ingen kris. Den reellasocialismens alternaliv framträder tydligare och tydligare för de arbetandemänniskorna i den kapitalistiska världen. Detär första gången som de utvecklade kapitalistiska ländernasekonomi har befunnit sig i en så långvarig depression. Det börjar också ståklart för alll fier ekonomer, även borgerliga, alt en stabil återhämtning ochuppgång inom den här ramen inle längre är alt vänla. I stället kommer deinneboende motsättningarna och de olösliga problemen innanför kapitalismens ramalt förstärkas. Därmed inte sagt att en viss återhämtning inom svensk ekonomiinom den närmaste liden skulle vara omöjlig. Med det blir med all sannolikheten uppgång utan kraft, med relativi låg ekonomisk lillväxtlakl, låginvesleringsgrad och en kvarstående hög arbetslöshet och inflation. Detraditionella metoderna inom den kapitalistiska ekonomin för atl möta deåterkommande kriserna räcker inte längre. Från storfinansens sida vill manattackera arbetarklassens redan vunna framgångar som en del av sin strategi. Ibladen läser vi nu också hur regeringens näringspolitiska delegation anser attproblemen skall tacklas: ingen sjukersättning vid kortlidsfrånvaro och höjdasjukvårdsavgifter. Från annat håll hardet höjts röster som vill spara pengar påpensionärernas bekostnad. Seriöst diskuterar storfinansens toppar införandet avnågon lyp av samhällskontrakt för atl klavbinda svensk arbetarklass och dessorganisationer. Arbetarpartietkommunisternas väg är den motsatta. Vi anser det nödvändigl all svenskarbetarklass går till motoffensiv, rycker ål sig initiativet och banar väg fören annan ekonomisk politik än den som bär regeringen signatur. Jagber avslutningsvis atl fö yrka bifall till kommunisternas motioni anslulning till det betänkande från finansutskottei som behandlas. Denekonomiska politiken m. m. I den till skatteutskoltet överiämnade delen av propositionen utgör självfalletfrågan om 1979 års skatter del tunga inslaget, men samiidigi finns naturligtvisandra frågor med andra tidsperspektiv som är nog så intressanta. Vi ärexempelvis i utskottet överens om atl folkpensionärernas extra avdrag bör ökas,och vi är också överens om atl det särskilda avdraget för underhåll till ickehemmavarande barn bör höjas . per barn och år. Vi harheller ingenting atl invända mot att del särskilda avdraget för vissaarbetskläder förlängs . Det finns också andra intressantasaker i utskottets betänkande. Men det är klart att skatter är denstora frågan, och jag har därför för avsikt atl ganska utföriigt uppehålla Denekonomiska politiken m. m. migjust vid skatteskala. Frånsamtliga partier har lämnats motioner, och från de fyra partier som ärrepresenterade bland uiskottets ordinarie ledamöter förelåg molioner ulöver propositionensförslag som skilde sig från varandra högst väsentligt. Utöver det förhållandetatt det var miljardbelopp som skilde partierna åt förelåg också storaskillnader i bedömningen av vilka grupper bland de skattskyldiga som bäst var ibehov av lättnader. Detsåg i början ut alt även i skatleutskoltet bli en strid om procedurfrågorna,men jag måsle till min glädje säga alt dessa frågor löstes isämja. Orsaken till oenigheten när del gällde proceduren var om frågan omindexreglering av skatteskalorna var så väsensskild alt inte andra slagsskatteskalor var likvärdiga med del systemet. Från socialdemokratiskt hållhävdade vi alt skatteskalor är skatteskalor oberoende av om de är uppsatta iform av nominella belopp eller i form av basenheter, men vi fick inle stöd fördenna syn bland utskottets majoritet. Nulöstes ändå, som sagt var, problemet på elt sätt som framgår avutskottsbetänkandei. Men den kompromiss som var lösningen på problemet betyddeatt socialdemokraterna av formella skäl i sin reservaiion belräffandeskatteskalorna tvingades göra en hart när obegriplig tabelluppställning. Ipraktiken är den bara en omräkning i basenheter av de i kronor räknade jämnaskiktgränser som föreslagils i socialdemokraternas motion. Man måste alltså hamotionens siffror jämsides för att lätt och snabbi kunna räkna ut skatten påolika krontal.