prot · G20927 · 1978-12-31 00:00:00 — Det enskilda åtalet har också ansetts ha en s. k. uppräiielsefunklion,dvs. funktionen att utkräva vedergällning för en oförrätt. Men- ärligt talat - hur ser egentligen målsägandens inlresse ul i dellasammanhang? Man talar om en uppräiielsefunklion. Betyder detta au mälsägandenblir upprättad i den skada han har lidit, om han i en domstol lyckas fö sinmotpart fälld för något brott som denne har begått, och dömd till böter eller kanskefängelse? Nej, naturligtvis inte. Del är inle hämnd som mälsäganden skall ha.Del är en rättsuppfattning som vi har övergivit för länge sedan och väl numerat. o. m. anser vara ganska omoralisk. Men atl ge ersättning för den skada sommälsäganden har lidit är mer i linje med ett modernt synsätt och kan hjälpa ossatl bli fria frän det faktiskt rätt reaktionära synsätt som präglar molionernapå denna punkt. Härhar vi - åtminstone delvis - redan nu färdiga lösningar. Arbetsgivaren är genomden skadeståndslagstiftning som vi har ansvarig för den skada som arbetslagarenvållar - även pä den offentliga sidan. Del är lill staten/ arbetsgivaren sommälsäganden skall hålla sig, när han söker upprättelse och ersättning för denskada som han har lidit. Sedan är del arbetsgivarens sak atl bedöma karaktärenav den försummelse eller det brott som har förekommit och vidta åtgärder, somhänger samman med förhållandet arbetsgivare-arbetstagare i gällandelagreglering. Skulle den skadeständslagstiftning vi har inte vara till alladelar lillfredssiällande-där pekade med full räll på en punkt -skall vi ändra på den saken, inte på möjligheterna för mälsäganden alt släpasin motpart inför domstol föratt fä honom dömd till ell eller annat straff Jagiror fakiiski alt delta är ett för mälsäganden betydligt bättre säu att lösaproblemet än om han skulle ivingas föra sin egen talan inför domstol gentemotden direkl försumlige. Silualionen blir så alt säga mera lidelsefri. Hanriskerar inte att möta en enskild motpart vilken i sitt eget välförslåddaintresse måsle tillgripa all argumentering och all teknik som kan erfordrasföratt han inte skall bli ådömd elt skadestånd som kan bli förödande för honom.Det är med andra ord inte alls säkert alt motionärerna djupast sett tillgodoserden rällslösa allmänheiens iniressen om deras önskemål blir tillgodosedda. Jagutgår ifrån all ingen av motionärerna finner del särskilt behjärlansvärt allstödja en filosofi, där hämndmotivel är ett väsentligt inslag. Belräffandejustiiieuiskoliels uttalande i belänkandel har några av mina företrädare här italarstolen kritiserat -ja, betecknat del som skrämmande från historisksynpunkt m. m. - atl man där säger atl en viss begränsning funnitsi svensk rätt och motiverats med önskemålet atl skydda dessa ijänsiemän molobefogat åtal eller ogrundad talan om ersättning. Detta är inie utskottets egetuttalande, ulan man konstaterar atl del är en argumentering som använtstidigare i sammanhanget. Jag tror atl del var som frågade varullalandet förekommit. Jag kan säga alt det senast förekom i samband med denarbeislagsliftning som infördes för offeniligt anslällda tjänstemän, menuttalandet har även förekommit vid elt flertal tillfällen lidigare. Jag har funderat myckel på jusl det här s. k. önskemålet, kanske interiktigt på del säll som motionärerna anserall man skall, nämligen atl del skallleda till att man avskaffar åialsfriheien eller inför allmän åtalsrält överhela linjen, utan tvärtom på elt annat sätt. Jag har inle riktigt kunnat se förmig var och hur gränsen går mellan högre och lägre tjänstemän, mellanbeslutsfattare av olika slag. Jag har funderat på om man inte i stället skullegå den vägen all man införde den här åialsfriheien för samtliga tjänstemän Ansvar för funktionärer i offentlig verksamhet Ansvar för funktionärer i offentlig verksamhet under den klart angivnaförulsäitningen atl man förstärker målsägandens möjligheter att få upprättelseför skada han lidit genom en välutvecklat skadeslåndsinsiilut. Dettahar inte varit aktuellt i det här sammanhanget, och därför har utskottet integjort något uttalande om den saken. Funderingen är således något som jag självfår slå för, men jag vill ändå ha det sagt. Nuvill motionärerna gå den motsatta vägen: man vill utöka den enskildesåtalsrält. Om det harjag inle mycket mer alt säga än all det inte riktigt slåri överensstämmelse med del moderna länkande som förekommer pä området, vilkett. ex. kom fram i ålalsrättskommilténs betänkande och sominnebar atl man skulle avskaffa den enskilda åtalsrällen över huvud taget. Fårjag så övergå till den andra huvudfrågan: rekvisiien för brottet vårdslösmyndighetsutövning. Bestämmelserna i 20 kap. 1 § om myndighetsmissbrukoch vårdslös myndighetsutövning tillkom i samband med ämbetsansvarsreformen1976. Brottet myndighetsmissbruk är uppsåtligt, medan värdslösmyndighetsutövning är elt oaktsamheisbroll. Föransvar för vårdslös myndighetsutövning krävs atl oaklsamheien skall vara grov;i annat fall kan endasl disciplinansvar enligl lagen om offentligt anslälldakomma i fråga. Beträffandefrågan om vad som skall anses som grovt saknas det tyvärr en fastdomstolspraxis. En tingsrätt har i en dom 1977 bedömt huruvida vaklhavandepolisbefäl gjort sig skyldig lill värdslös myndighetsutövning genom all georder om gripande av en person ulan all ha förvissat sig om all beslut fatlatsom gripandet. Med beaktande bl. a. av polisbefälets pressade arbetssituationvid tillfället fann tingsrätten att oaklsamheien ej kunde bedömas som grov. RÅ,JO och JK har prövat frågan humvida tjänstemäns oaktsamhetvarit grov och bort föranleda ålal för värdslös myndighetsutövning. Somtidigare sagts har något ålal inte väckts. Man har inle funnit oaklsamheiengrov, och man har i slällel gjort anmälan till statens ansvarsnämnd förprövning av disciplinansvar enligt lagen om offentligt anställda. Ett myckelomdiskuterat fall gällde ansvar för en åklagare och en domare för felaktigtanhållande och häktande av en advokat. 1 ärendet förde både JO och JK lalan iansvarsnämnden, JO mol åklagaren och JK mot domaren. Genomden utformning som juslitieulskollel har gett sitt betänkande har vi enhälligthemställt alt motionerna inle skall föranleda någon åtgärd från riksdagenssida, och jag anhåller atl bifaller utskottets hemställan. Men detfinns en sak jag skulle vilja understryka i belänkandel. Delar när vi somtillägg till vad vi har sagt tidigare påpekar alt "en utvärdering avämbetsansvarsreformen inom någon tid framstår som påkallad". Det parti jagföreträder har lidigare motionerat om en sådan översyn.Våra motioner har avslagits med motiveringen alt man inte har haft tillräckligtunderliggande maierial,och det har vi fött finna oss i t. v. säger utskottet- och det är elt enhälligt utskott - all en utvärdering kan vara motiveradefter hand. Jag vill sluta, herr talman, med all konstatera att en sådan utvärdering pä vissapunkter har börjat och all jag hyser en förhoppning all man skall gä in påslörre och tyngre saker lämligen snart. JÖRNSVENSSON (vpk): ganska defensiva hållning är intressant och illustralivför ett justiiieutskott som naturligtvis måsle känna sig trängi av den inlesärskill behagliga debatt inför offentligheten som delta betänkande vållat. Jagärden förste all hålla med om alt denna fråga inle är så enkel,dels därför all fast praxis saknas, dels därför all del i den gamlatjänsiefelsinstiiutionen liksom i målsägandetalansinslitutionen naturligtvisfinns negativa drag. Det är inte något man kan rekommendera. Vad vi har gjortärall vi har pekat på det betänkliga i atl denna institution inskränks elleravskaffas utan att någon vettig kontrollmekanism sätts i stället. Det är därdet betänkliga ligger. BertilLidgard drar hell felaktiga slutsatser när han är så här defensiv och medgeratl lägel är mycket svårt och oklart. Den slutsats jag lycker vore naturiig atldra är alt om del är så oklart och så svårt alt avgöra vad man egentligengjorde här i när man fattade beslutet , borde man se tillalt lagen blir formulerad klarare och inte, som gör, draslutsatsen atl allt är gon och väl så atl man ingenting skall göra. Detta medutvärdering trorjag inte alls på. Har man skapat försämringar i ett rättssystemär det mycket svårt att göra utvärderingar. En mängd av de processer, mål ellerärenden som skulle ha kunnat ge stoff är fakiiski inle längre möjliga genom denya bestämmelserna. Vad det här handlar om är följande; Oavsettalla oklarheter och oavsett det juridiskt väldigi komplicerade när man skallförsöka bedöma vad det här handlar om, så är del ändå några saker som framstårsom lydliga och som jag tror all inle heller bestrider. Fördet första har riksåklagarens åtalsmonopol blivit utvidgat genom förändringen1974 och 1975, Fördet andra har flera typer av brott än de lidigare ämbelsbroiten kommit attföras in under delta riksåklagarens åtalsmonopol. Del trorjag inte heller kan bestrida. Sedan kan man diskutera vilka brott del rör sig om, I denkritiska diskussionen förekommer ibland uttalanden som lyder på all del skullehandla om snart sagt vilka brott som helst. Den uppfattningen delar inte jag,men tydligt är atl fler brott har hamnat under RÅ:s ätalsmonopol med den nyaformuleringen än vad som var fallet med den gamla. Fördel iredje har dessa utökade privilegier, som del olvivelakligl handlar om, förvissa högre tjänstemän inneburit alt deras möjligheter atl utöva påtryckningarpå eller uppträda otillböriigt gentemot underordnade i tjänsten har blivitslörre. De underordnades rättsställning har blivit osäkrare och inte som manursprungligen avsåg i samband med reform, nämligen all den skulle blitryggare och säkrare. Jagiror alt dessa förhållanden är hell obestridliga, och detta utgör kärnpunkten ikritiken. Sedan kan man diskulera vargränserna går exakt och hur praxiskommeratt utvecklas, men kärnan i kritiken ligger i att vissa sidor Ansvar för funktionärer i offentlig verksamhet Ansvarför funktionärer i offentlig verksamhet av de medborgeriiga fri-och rättigheterna har minskat. Med della harjag inle sagt att inle också jagtycker alt del vikliga i sammanhanget är alt den framlida ordning som böreftersträvas inle skall kännetecknas av något önskemål om alt klämma ål någonviss person inom förvaltningen, utan huvudsyftet skall vara att vinna rättelse. Jagvill fråga ; Är del en riktig tolkning jag gjort när jag sagt atlRÄ:s ätalsmonopol har blivit ulvidgal, alt flera brott än lidigare har hamnatunder della monopol och atl della också måsle ha påverkal den maktpolitiskasituationen mellan överordnade och underordnade tjänstemän inom förvaltningentill de underordnades nackdel och de överordnades fördel? Jag lycker nämligenalt della är obestridligt. Lätmig ge en lilen illustration till vad del här problemet prakliskl skulle kunnahandla om. Den amerikanska medborgarrällskämpen blev på sin lidutsatt för en lång rad allvarliga trakasserier i del amerikanska rätissysiemei- oberättigade trakasserier, som del senare visade sig. Bl, a, miste hon sintjänst. Men i del amerikanska rättssystemet med alla dess brister och hurkorrupt det i långa stycken än är - säkert slår del allmänt sett lillbaka fördet svenska i del avseendet, del vågar jag påstå - finns en möjlighel all gälill domstol och fö vissa byråkratiska förvallningsbeslui överprövade, AngelaDavis lyckades genom en process i domstol fö tillbaka sin tjänst. Något sådanlskulle icke vara möjligt här i , Hon skulle icke ha kunnat uppnåmoisvarande upprättelse. Talar inle del om, att det här finns en brist i detsvenska rättssystemet som accentuerats genom förändringarna 1974 och 1975 ochsom vi med det snaraste och egentligen helst borde göra någonting åt? Underdetta anförande övertog andre vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. ALFLÖVENBORG (apk): betonade i sitt tämligen balanserade anförande någrasaker. Bl, a, sade han: Det handlar om högt förtjänta kvinnor och män. De harall sköta sina sysslor med oväld. Visstskall degöra det, , Men denna fromma tilltro är inle bara rörandeulan också farlig. Det för inte handla om atl släpa människor inför domstol,säger , Men andra människor släpasju inför domstol, för att nuanvända terminologi. Det är inte fråga om hämnd, utan detgäller alt konstatera om brott har begåtts och iså fall all åstadkommarättelse. Nej, ingen advokatyr i världen, inga skönmålningar, kan dölja all delhär handlar om en sjuk sak, nämligen kränkningen av principen om likhet införlagen. Del är ju della det handlar om. Trots i övrigt kategoriska formuleringari justitieutskottets betänkande är det tydligt alt man inom justilieutskoltethar känt en viss olust, eftersom man fömtsälter en kommande utvärdering avämbetsmannareformen, som har klart samband med den fråga som tagits upp imotionerna. Om jag förstått rätt har den utvärderingen påbörjats.Del vore av inlresse all fö vela när den skulle kunna vara fördig. Jagtycker atl del är ell dåligt försvar när rätt myckel uppehållersig vid alt del har funnits begränsningar lidigare. Saken ärju den attbegränsningarna vidgats. hade riksåklagaren åtalsmonopol vid s, k,självständigt ämbetsbrott, som tagande av mutor. Men 1974 utvidgades ålalsmonopoleimot dessa höjdare - och det är detta hela diskussionen rör sig om - från atlgälla enbart ämbetsbrotten lill att gälla samtliga brott enligt ,vilka begåtts under ämbetets skydd. Vi vill i demokratins namn all en lag sombegränsar åtalsrällen mol vissa kategorier avskaffas och att likheten införlagen återinförs. Den likheten har som bekant betänkligt naggats i kanten genomlagändringen 1974, Jag tyckeratt i sitt anförande ganska välåterspeglar den olust inför detta som ju också finns djupt inne i detborgerliga lägret. Ansvarför funktionärer i offentlig verksamhet PER (); Herrialman!Det görnaluriiglvisetlsympatiskt intryck nären ulskolisordförande ägnar sig ålprivata funderingar, då han skall försvara elt belänkande .som han står bakom.Och det gör också ell sympatiskt och litet rörande intryck när en moderatpolitiker gör sig lill tolk för en kritik av gammal klassisk hämndfilosofi inomkriminalpolitiken. Just del sammanhanget -en moderat politiker tillhörande ellparti som för inte så länge sedan pläderade för sharp-short-shock som ett medelalt komma åt ungdomsbrottsligheten -gör att man blir litel misstänksam. Och delhar man all anledning alt vara när man hör att den huvudsakliga slutsatsen avsåväl de privala funderingarna som den här humanitära kriminalvårdsfilosofinärall man egentligen borde la bort målsägandetalan över huvud laget, alt manöver huvud taget inte borde ha möjligheter atl släpa folk inför domstol ochdöma till straff när det gäller ijänstemän som begår brott i tjänsten. Detvarju del argumentation gick ut på: vi skall inle varahämndlystna mot tjänstemän som förlrampar våra rättigheter. Det låter humantoch fint. Vi skall vara nöjda med atl vi för skadestånd eller på annat sätträttelse i sak. Och så försöker han koppla del till något slags allmän trend isamhällets kriminalpolitik, som om vi hade slutat alt straffa de vanliga smäljuvarna, som om del hade varit någon som hade krävt an vi skulle sluta atlstraffa de vanliga småljuvarna, som om del hade varil någon som någonsin idebatten om human kriminalvård hade krävt alt vi skulle avskaffa brottsbalken.Det har vi aldrig krävt. Vi har krävt all påföljdens utformning skall varahuman och adekvat, men vi har aldrig krävt atl man skulle sluta atl beivrabrott, vi har aldrig krävt all rånaren, tjuven och alla de vanligabrottslingarna skulle gå fria, men vi har sagt atl påföljden skall vara adekvat- det är den inle alltid . bågnar fängelserna i landet. De är överfullaav för det mesta vanliga småljuvar och även av en del slörre tjuvar. Meni del sammanhanget framstår det som ganska märkligt när man pläderar för attjust tjänstemän - framför alll de högre ijänsiemännen - nu skall behandlas ienlighel med del allra sista skriket i den humanitära Ansvarför funktionärer i offentlig verksamhet kriminalvårdsfilosofin.Del är då inle nog med all påföljden skall vara human, ulan brotten skall intefö någon påföljd alls. Den som blivit utsatt för brottet skall nöja sig med ettlitet skadestånd, och vill han komma åt den som har förtrampai honom, anses hanvara en primitiv hämndfilosof Jagtror atl vi skall genomskåda del resonemanget ganska kraftigl. Det kanskehänger samman med alt liksom många moderata politiker och mängajurister - inle minst moderata jurister - har en litet overklig syn pä hur detegentligen ser ut i samhällel. Han inleder med att ä ena sidan slå mol dem somulmålar förtjänta tjänstemän som bedragare. Men å andra sidan slår hannaturiigtvis också mol alt det begås fel - sådana skall inte förekomma. Hanresonerar ungefär som om de höga tjänstemännen och de som blir förtrampadevägde lika i vågskålen och all han därmed på något sätt har visat att han ärbalanserad. Mendet grundläggande problemet är att de inte väger lika. Även ommyndighetspersonen och den vanliga enskilda lilla människan var formellllikställda inför lagen, skulle de ändå vara reellt icke jämställda - det vetvi. Del var inle länge sedan en ulredning visade hur sior procenl avbefolkningen som tillhördes, k. politiskt fatliga människorna-sädana som inteförmår atl hävda sig, som inte vet vart de skall gå och som inte har en aningom de juridiska irrgångarna. Även om vi hade den formella jämställdheten, voredel ell gigantiskl sociall problem alt skapa en reell jämställdhet inför lagen.Men härar problemet atl vi inle ens har den formella jämställdheten ochlikheten inför lagen. Del är del som är problemaliken, och vi kräver en formelllikhet inför lagen i detta enskilda fall. Självfalletskall vi behälla möjligheten atl med målsägandetalan och på annat sätt sakföraoch döma dem som begår brott som ijänstemän, precis som vi skall sakföra ochdöma andra som begår brott. Men del behöver inte ske av hämndlystnad - del kanvara allmänprevenliva eller individualpreventiva skäl som ligger bakom detta. Detär kanske sä att den högre tjänsteman som begär ett brott är i behov avbehandling i form av psykodrama, gmpplerapi, psykoanalys eller något sådant,och då skall han självfallel ha del. Om någon av de högre tjänstemännen begårmånga sådana fel kan del ju bero på inre störningar och inre problem, ochvederbörande skall då ha en human vård precis som de små tjuvarna som ju utgörmajoriteten i våra fängelser. Menvi skall inte blanda ihop begreppen. Här gäller det nu att skapa likhet införlagen och inte några illusioner om alt del handlar om human eller inte humankriminalvårdspoliiik, fördel inte. Del handlarom en enda sak: likhelinför lagen eller icke. Röstar man för motionerna, är man för likhet införlagen. Röstar man däremoi mot molionerna, kan man icke när man lämnar dennakammare hävda alt man är för likhel inför lagen. Herrialman!Det är kanske med en viss ivekan somjag "ramlar in" i denna debatt,som plötsligt blivit patetisk, med tal om likhet inför lagen och införrättvisan. Men när vi nu harärendet på kammarens bord kan del ändå vara avintresse atl klara ul vissa saker. Delär i själva verket två debatter som förs just . Den ena handlar om enskiltåtal. Om jag fattade honom rätt, kräver Per all besiämmelserna omenskilt ålal mol ijänsiemän skall ändras, så au alla tjänstemän oavsett gradskall kunna åtalas av enskilda personer som har lidit skada, och det ärnaturligtvis ur formell synpunkt elt krav på likhet inför lagen. Jag medgerutan vidare au det är svårt atl riktigt se den rationella poängen i all vissaskall kunna bli utsatta för enskilt åtal men inle andra. Men jag kan intehjälpa alt jag för en gängs skull måste hålla med när han knyternågra personliga reflexioner till detta, där han ifrågasätter om del inte överhuvud tagel gäller ett antikverat system. Detär klart att brotl skall beivras vare sig de begås av tjänstemän eller av andramänniskor, men är del inte ett litet antikverat system att brotl skall beivrasgenom ålal som väcks av enskilda personer? Är inte åklagarmyndigheterna lillför alt beivra brott? Varför skall några andra än åklagarmyndigheterna väcka åtalvid domslolar med krav på straff? Att enskilda människor kan ha anspråk när deblivit utsatta för ett brott kan jag förslå, men del är i första hand eltskadeståndsanspråk; den som lidit skada skall ha ersättning. Och del skall hanfö. När del gäller sådana som har lidit skada på grund av statligbefattningshavares försumliga ämbetsutövning finns en särskild lagstiftning omdelta, och är denna inte bra för man väl ta upp den lill debatt. Jagharfakiiski rätt stor sympati för tanken att man istället föratt enskildamänniskor skall ha rätt alt åtala andra människor, vare sig dessa är ijänsiemäneller inte, skall överväga alt gå den motsatta vägen; atl avveckla alll vadenskilt åtal heter och låta åialsbehörigheien ligga uteslutande pååklagarmyndigheten. Del är den ena debatten. Denandra debatlen som förs här gäller frågan om vi inte nu genom en serie reformeri själva verket försämrat människornas rättsskydd därför atl det finns sämremöjligheter atl påtala och rälla till felaktiga beslut av tjänstemän. Ärdel så är det kanske illa, och då för vi fundera över vad vi skall göra åtdetta, I och för sig finns flera olika vägar atl gå för den som har blivitföremål för ett felaktigt beslut från en tjänstemans sida. En annan väg är all man kan vända sig till JO, som kan påtala det hela. Entredje väg är att staten kan la upp fallet via riksåklagaren, justiliekanslerneller någon annan. Delskall väl inte förnekas all den ämbetsansvarsreform som genomfördes för någraår sedan innebar en begränsning av JO:s aktionsmöjligheter och en begränsning imöjlighelerna att ingripa med straff mol tjänstemän som gjort sig skyldiga tillförsummelse. Det vanliga tjänstefelet avskaffades nämligen och ersattes med ettvanligt disciplinärt arbetsgivaransvar. Egentligen ärdet stor skillnad påtjänstemän i privata företag och tjänstemän som är anställda i ell verk och haralt utöva makt och myndighet. Del kan fordras större möjligheter att ingripamot dem som har anförtrotts att utöva offenllig makt. När ämbetsansvarsreformenlogs ansågs au man kunde tillmötesgå arbeis-marknadsparternas önskemål ochframför allt de anställdas organisationers Ansvarför funktionärer i offentlig verksamhet Ansvarför funktionärer i offentlig verksamhet önskemål atl komma bortfrån det gamla ämbetsansvarssysiemet, därför att man ansåg alt övriga korrektivvar tillräckliga. Man hade ulöver besvärsmöj-ligheien också JO-instiiulionen,och det fanns då en allmän uppfattning både bland anställdas organisationer ochbland politiker att JO-insiilulionen nog skulle kunna fungera tillräckligteffektivt, även om del enkla tjänstefelet avskaffades. De som tänkte så kundepeka på del faktum atl JO under alla de är tjänstefelet existerade mycketsällan väckte några ålal. JO:s ämbetsberättelse utges . Del är endiger lunta som kommer på riksdagsmännens bord. I denna ser vi resultaiei avhans granskningar, både av hans inspektioner och av hans prövning av enskildaklagomål mot tjänstemäns förfarande. Del är utomordentligt sällan som någraärenden hargått till åtal. Och ändå har alla dessa uttalanden från JO, där hanpåpekal hur lagen borde ha tillämpats, hur ell beslut varit försumligt, hur entjänsteman har uppträtt felaktigt, haft sin korrektiva effekt och varit eltslöd för enskilda människor mot myndigheterna. Jag tror det är litet förhasialatl börja döma ut ämbetsansvarsreformen, som vi var relativi ense om . Den dag dä del visar sig atl rättsskyddet för den enskildekraftigt försvagats genom ämbetsansvarsreformen för man väl ta upp dendiskussionen mera allmänt, men jag har svårl alt i den här debatten känna igenmig, vare sig i eller i Per patetiska utläggningar. (vpk): Till , som här hånfullt lalar om patelik när han hör vårabetänkligheter mot en reform som har minskal medborgarnas kontrollmöjligheter,vill jag säga au vi inte för den här debatlen för att skall kännaigen sig, ulan för all undersöka om medborgarna har fött försämraderättigheter.