prot · G20922 · 1978-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1978/79:22 Förhandlingarnaleddes lill en början av tredje vice talmannen. § 1 Allmänpolitiskdebatt (forts.) Energipolitiken är en fråga som gäller människors levnadsvillkor ochvardag, deras trygghet och förväntningar , vilket samhälle vilämnar över till kommande generationer. Degrundläggande skillnader i värderingar som finns på det energipolitiska områdeimellan individer, mellan politiska partier skall inte döljas. Dessa skildavärderingar är en del - för många människoren avgörande del - i valet mellanolika poliliska alternativ. Därför får aldrig spelet omkring dennakonfiiklfråga bli en huvudsak. Därför för det ursäktas mig att jag inte lar uppden diskussionen i della sammanhang. Detta trots atl jag oftast har svårt attkänna igen mig i de tvärsäkra uttalanden som görs av personer som inte deltagiti den senaste lidens händelseutveckling men som villigt tjänstgör som megafonerför atl lägga fast en historieskrivning enligt det egna intresset eller de egnavärderingarna i sakfrågan. Ensak vill jag emellertid slå fast, nämligen att myten om alt ceniernsförtroenderåd "körde över" - som sprids i vissasammanhang - är just en myt. Dessutom är det som sägs om att cenlerrörelsenskulle vara splittrad i den här frågan ytteriigare en myt som torgförs.Förtroenderådet uttalade: "ställer sig hell bakom dedeklarationer, som och gjort vid dagenssammanträde beträffande behovet av ett snabbt ställningstagande till enenergipolitisk helhetslösning." Förtroenderådetställde inte heller upp några nya krav som inle framförls tidigare iregeringsförhandlingarna. Kravet på folkomröstning som återfinns i förtroenderådetsuttalande hade lidigare framförts i regeringen från och nämndesdärefter vid presskonferensen av . Iövrigt räcker det med att konstatera att de grundläggande värderingsskillnadersom finns på energiområdet mellan partierna i regeringen till sistspräckte regeringen. Vad händer nu i energipolitiken? Ja, svaret på den fråganligger i hög grad i händer. Den nya regeringen har inle gett någonkonkret vägledning. Del mest rättvisande som kan sägas omregeringsförklaringens energipolitiska avsnitt är att regeringen är för alltsom är bra och mol allt som är dåligt - och det är ju bra. Det står inle ensatl kärnkraftsutbyggnaden skall fortsätta - trots alt det var bl. a. den frågansom lågbakom motsättningarna i den gamla regeringen. Iregeringsförklaringen finns vidare inbyggd den konfiikt mellan folkopinionenoch riksdagsopinionen i kärnkraftsfrägan som påtalade i samband medregeringsupplösningen. Av lidigare replikskiften har framgått att OlofPalme fortfarande inte vill inse denna konflikt, och della trots t. o. m.organiserad splittring inom det egna partiet. Låtmig här gä in pä några av de energipoliiiska sakfrågor som fullföljts underregeringen . Iregeringsförklaringen stod del bl. a. alt regeringen skullepresentera program för effektivare energianvändning främst i bostads-ochlokaluppvärmning saml i industriprocesser. En tioårig energisparplanpresenterades som bekant för . Programmetinnebär en investeringsvolym på . Programmet innebärsparmöjligheter på ungefär moisvarande antal miljarder kilowattimmar, främst iform av olja. Enplan för utbyggnad av kraftvärmeverk skulle vidare upprättas. En sådan plan harförberetts i industridepartementet. Överläggningar har ägt rum mellankraftförelagenoch representanter för kommunerna. Del finns en långtgåendesamslämmighet om hur den fortsatta ulbyggnaden av kraftvärmen skall gå till.Vidare har investeringsanslag anvisats för utbyggnad av kraft värmen - bl. a.den stora anläggningen i regi i söder om ochvidare på . Särskilda förutsättningar skulle enligtregeringsförklaringen skapas fören snabb utbyggnad av industriellt motlryck ochulnyltjande av spillvärme. Så har också skett genom all ett tiotal anläggningarför mollrycksproduklion inom svensk processindustri har igångsatts jämfört med en sådan anläggning under alla lidigare år.Stora spillvärmeprojekt har också fält stöd i bl. a. , ochGöteborg. Den sammanlagda ärliga energibesparingen genom alla dessa åtgärderinom näringslivet motsvarar i runt tal 400 000 lon olja. Energiforskningenhar i ökad utsträckning inriktats på att utveckla leknik för användning avförnyelsebara energikällor. Del framgår av regeringsförklaringen ,och så har också inriktningen blivit i det nya miljardprogram som riksdagenantog för den nu löpande treårsperioden. Hela två tredjedelar av demedel som går lill energiproduklionsforskning har avsatts just förförnyelsebara energikällor. Den lidigare regeringen uttalade också 1976 att elleffektivare utnylljande av vattenkraften skulle ske i redan exploaterade älvar.Insatser har skett i detta syfte inom Luleälvsområdet, i och i . Vidare har slalligl stöd införts vid utnyttjande av små kraftverk, dvs.kraftverk med effekt lägre än . Genom förslag hösten 1977-harockså de långsiktiga gränserna för valtenkraftsut-byggnaden i landei lagtsfast, och har beslutat all i enlighel med regeringsförklaringbevara de outnyttjade Norriandsälvarna och andra värdefulla älvsträckor.Samtidigt har vissa fall släppts fria för utbyggnad, t. ex. , Stenkullaoch Volgsjöfors i övre . 1976 uttalade regeringen vidare altelproduktionen i oljekondensanläggningar skulle begränsas så långtsom möjligt. Delta har också skett. harbara ell par TWh (miljarder kilowattimmar) använts av oljekondenskraft. Dettautnyttjande av oljekondens skall jämföras med de som så sent som 1975ansågs acceptabelt att uppnå först . Allaär medvetna om den säkerhetslagstiftning på kärnkraftsområdet, den s. k.villkorslagen, som genomförts. Ansvaret på myndighetsplanet när det gälleravfallsområdet har reglerats. Äntligen har en myndighet, statenskärnkraftinspektion, fält ansvaret för avfallshanteringen. Säkerhetslagstiftningenpå kärnkraftsområdet har lett lill en intensifierad forskning och utveckling.Den lidigare Aka-uiredningen har därmed följis av ett andra steg, del s. k.KBS-projeklet, som innebär ett försök all konkret ange hur slutförvaringen avdel högakliva avfallet skall ske. Prövning enligt villkorslagen har skett itre olika fall. att nu fördjupa mig i ämnet utgår jag från all det ärsjälvklart att tillämpningen av villkorslagen inte heller i fortsättningenblir en formalitet, utan all den sker för en prövning i sak. Kringårsskiftei 1976-1977 tillkallades den s. k. . Under ca eltoch lid arbetade kommissionen fram ett myckel värdefullt beslutsunderlag för eltkommande långsiktigt energipolitiskt beslut.Underiagsmalerialet rör sig om fiera hyllmeter och utgör därmed en helt ny ochhögre ambitionsnivå för del kommande energibeslulels sakliga underbyggnad änvad som var möjligt års beslut. Utbyggnaden inom 1975 årskärnkrafisprogram har hejdats underden gångna ivåårsperioden. Det är viktigtatt konstatera alt de tio första reaktorerna redan före regeringen var färdigställda i så stor utsträckning alt där inte fanns mycketresurser som kunde fö en alternativ användning. faktum innebärnaturligtvis inle ett accepterande som sådant av tio reaktorer från centernssida, vilket då och då har framskymtat i debatlen. Villkorslagen finns, ochsluiförvaringen skall alltså vara klar innan några reaktorer får tas i drift.Del lycks vara viktigt att konstatera alt åsiktsskillnaderna inom regeringenFälldin inte gällde en enda reaktor. Däremoi ligger brytpunkten mellan redanlästa resurser och nya resurskrav till kärnkraftsprogrammei, där del såledesfortfarande finns alternativ användning, mellan just reaktorerna 10 och 11. Delär därför diskussionen har försiggått just där, och inte någon annanslans. Vadden nya regeringen nu har atl la ställning lill är om man skall salsaytterligare för atl fullfölja 1975 årsenergipoliiiska program och om man vill lägga pä ungefär lika myckel tillföratt dessutom för uppvärmningsändamål göra om reaktorerna tillhetväitenproducerande anläggningar med långväga överföring i rör tillStockholm, och . De resurskrav som i så fall återstår är enormaoch avsevärt större än de resurser som har nedlagts hillills. Det kan ocksåvara av ett vissl inlresse atl jämföra resurssatsningen på forskning och utveckling. Beloppet när detgäller alternativen, främst de förnyelsebara, skall jämföras med 15 ä 30miljarder för det jättelika investeringsprogrammet för kärnkraften, om delredan beslulade programmetfrån 1975 förverkligas. har ansett det vara självklart atl dettaprogram skall omprövas, vilket ju också 1975 bestämde skulle ske1978. Lika viktigt är naturiigtvis atl del är möjligt alt ompröva, atl inlealla resurser är definitivt och slutligt låsta. Energiförbrukningenhar inte alls blivit den som man räknade med 1975. Totalt settuppvisarenergiförbmkningen en minskning i stället fören ökning. Ökningstaktennär del gäller elförbrukning, som del här i första hand gäller, har halverats iförhållande till planerna 1975 och stämmer nästan exakt med det alternaliv somcentern då förordade. Undra sedan på alt CDL, centrala driftledningen, harblivit så nervös, ja, så nervös alt den började stödannon-sera i cenlerpressen. Trotsde nya förutsättningar som dessa nya förbrukningssiffror innebär har det i denavgående trepartiregeringen inte gått alt nä samstämmighet om elbalansen.Kärnkraften skulle prioriteras även till priset av atl kraftvärmeverk ochmottrycksanläggningar inle kan byggas, men också genom atl sädana anläggningarlas ur drift för all kärnkraftselen skall fö plats. En argumentalionslinje hardå varil atl man skall ersätta det svenska oljeberoendet med kärnkraft. Jagvill bara konstatera att den mest slösaktiga användningen av oljan förelproduktion, oljekondensen, är nere på nivåer som behövs förreservutnytljande. Denandra oljan som skall ersättas finns i kraftvärme- och motlrycksan-läggningarna. Energikommissionenhar talat om för oss att skillnaden i oljeförbmkning1990 blir marginell, om man jämför elt fullföljande av 13-reaktorsprogrammelmed en avveckling av kärnkraften. Om man vill ersätta olja med kärnkraft, måsleman gå vidare med kärnkraftsulbyggnaden långt utöver 13 och långt utöverindustrins alternativ på 20. Del förutsätter en total satsning på eluppvärmningav våra bosläder och hur en sådan kan förenas med framlidens soluppvärmning ärsvårt atl se. Vistår inför elt avgörande vägval i energipolitiken. Del långsiktiga valet stårmellan ett uran-kol-baseral alternativ och flödesenergialternativet. Valetgäller också om vi skall satsa på högförbrukningssamhällei eller på ellresursbevarande samhälle. Om kärnkraftsprogrammet får fortsätta eller t. o. m.utvidgas, kommer elöverskollet atl stoppa alla alternativ, i varje fall tillsden slutliga räkningen för kärnkraften kommer, men då är del för sent attställa om. Del är en omöjlig lanke all ett långsiktigt vägval i energipolitikenskulle kunna ske över människornas huvuden. Det är en demokratisk rättighet altmedborgarna då har olika alternaliv att la ställning lill. Del var dettacentern krävde men vägrades. Den här debatlen har pågåu i åtskilliga limmar. Jag vill gärna sägaatt den ganska klart har markerat alt de två åren med entrepartiregering varit mycket lyckosamma för vårt lands ekonomi. Med endastobetydliga uppoffringar för medborgarna lyckades regeringen åstadkomma enbelydande förbättring i landets affärer. De överlager, som under densocialdemokratiska regeringens lid byggdes upp i vår industri, har lunnalsul eller försvunnit. Del svenska näringslivets konkurrenskraft både ute ochhemma har förbättrats, till vilket också den återhållsamma avtalsrörelsenmedverkade. Jag vill gärna säga atl båda parter visade att de kände ansvar förframtiden. Handelsbalansen visar också ett bra överskott, och inflationen harpressats ned lill elt läge som gör alt riskerna för ell upprivande av avtalenpä arbetsmarknaden nu förefaller eliminerade. På grund av brandkårsutryckningarhar den pågående strukturomvandlingen inle slagit så hårt i fråga omsysselsättningen som man hade anledning att befara. När det gällersysselsättningen har en internationellt sett låg arbetslöshet, även omvi anser all den fortfarande ligger på en icke tolerabell hög nivå och därförmåste bekämpas. hade tiden kommit för atl minska de s. k.brandkårsutryckningarna och övergå lill vad den förre industriministern brukadekalla för en offensiv näringspolitik. Menframtiden är fylld av frågetecken. Det man först och främst frågar sig är omdel finns vilja och framför allt kraft hos minoritetsregeringen att fortsättakoalitionsregeringens lyckosamma arbete. Det finns de som är oroade pä denpunkten. Denförsta proberstenen på den nya regeringens förmåga atl föra en borgerligpolitik kommer dä förslaget om en ny förtroendemannalagläggs pä bord. De många företagarna runt om i landei ställer sigmyckel tveksamma för atl inie säga negativa lill en lag som innebär attfackliga ombudsmän kan komma att agera även inom andra företag än de förelagdär de är anslällda och som kan åstadkomma de svårigheter för planeringen ochdet bortfall i produklionen som möten på betald arbetstid kan innebära. Men,herr talman, det betyder inle alt företagarna är motståndare lill fackligverksamhet. Oron gäller de ökande ekonomiska pålagorna plus alla de praktiskaproblem som kommeraii belasta del svenska näringslivet i då konjunkturenvisserligen sä sakta pekar uppåt men dä del sanneriigen inte finns utrymme förnågra nämnvärda kostnadsökningar eller byråkratiska manövrer. Del förslag somtrepartiregeringen hade för avsikt alt lägga fram innebar alt regeringen tagithänsyn lill den myckel hårda kritik som remissinstanserna i de flesta fallrikiai mol arbetsräitskommitténs betänkande. Del skall nu bli mycket intressantatl se om den arbetsmarknadsminister, som i den förra regeringen behandladeförslaget, i den nya regeringen kommer alt stå fast vid sin lidigareståndpunkt. här sammanhanget kan jag inte underiåta alt la upp en annan sak, som ocksåfaller inom verksamhetsområde. Del gäller de småmöjligheterna alt provanställa ungdomar utan tidigare yrkeserfarenhet ellererfarenhet av näringslivet. Det finns som bekant i de flesia fall vissamöjligheter för företagarna atl provanställa sådana ungdomar, men för över 80000 förelag i del här landet finns inte de möjligheterna eftersom de stårutanför de centrala kollektivavtalen. En utförd vetenskapligundersökning visar atl ett mycket stort antal - man talar om över 100 000 - avde arbetslösa ungdomarna skulle kunna beredas sysselsättning, om bara dessadrygt 80 000 småföretagare hade en laglig möjlighet Arbetsmarknadsministern har emellertid förklarat audenna vetenskapliga undersöknings resultat är överdrivet. Jag skall inlepolemisera mol della uttalande - med siffror skall man alltid vara försiktig.Men även om så skulle vara fallet - anta atl endast hälften av dessa ungdomarskulle få jobb - hade i alla fall ungefär 50 000 ungdomar haft en möjlighet altfö erfarenhet av arbetslivet och kanske också fö fasta arbeten. Erfarenheterfrån provanställningar visar nämligen alt en mycket stor del av ungdomarna föttfasta anställningar. Det förslag om provanställning som framlagts innebär, delvill jag gärna poängtera, inget avsteg från Åmanla-garnas iryggheiskrav. Det ärett ärligt försök att temporärt lösa ell stort ungdomsproblem i avvaktan på vadden utredning konmier till som f n. ser över Åmanlagarnas verkningar. Entillfällig lagändring i avvaktan på ulredningen med samma regler som gäller förförelag som har centrala kollektivavtal är sanneriigen inle en särevolutionerande åtgärd att man ulan vidare bör förkasta den. I ett akutläge-och del är verkligen akut när ell stort antal ungdomar går ulan arbete ochriskerar, som har sagts i dagens debatt, all lappa tilltron lillvärt samhälle - får man verkligen visa initiativkraft och inte alltför myckelbyråkratisk stelbenthet. Jag har sagt all de åtgärder som trepartiregeringen vidtog föratl stabilisera vår ekonomi har vänt kurvan uppåt. Men det betyder inle att vikan blåsa faran över. Tvärtom återstår många bekymmer, och inte minst viktigtäran slå vakt om det svenska näringslivets konkurrenskraft och vårhandelsbalans. När man nu lalar om en stimulans av den inhemska konsumtionen -i och för sig önskvärd - får man komma ihåg alt detta också innebär risker förökad imporl. Under dessa omständigheter är det av yttersta vikt atllöneskatterna inte höjs ytterligare. Löneskatterna verkar ju i själva verketsom en subvention av importen och en straffskalt på exporten. Del betyder attkonkurrensförmågan minskar både ute och hemma. I del läget borde det vara enangelägenhet av allra största dignitet att löneskatterna inle höjs, ulantvärtom sänks. Visseriigen har tidigare beslutat om en avveckling avden s. k. allmänna arbetsgivaravgiften på 4 9o, men höjs de socialakostnaderna, särskilt då sådana som inle har direkt anknytning lillarbetslivet, blir slopandet av löneskatten i realiteten bara en vacker gestulan reellt värde. Både på föreiagarhäll - där man har atl kämpa emoten tilllagande utländsk konkurrens - och bland erkända nationalekonomer hartydligt markerats all en sänkning av löneskatterna är en angelägen reform, sompositivt skulle påverka sysselsättningen, handelsbalansen och hela denekonomiska utvecklingen. Rent principiellt måste löneskatter, som i självaverket har karaktären av en icke avlyftbar moms på svenska varor men icke påimportvaror, vara del allra sämsta sättet all ta ut skaller på. Vi har med glädje konstaterat atl minoritetsregeringen nu har föravsikt alt sänka marginalskatterna. Marginalskatterna får ju hell orimligaverkningar, framför alll för de anslällda vars löneökningar lill stor del ätsupp av marginalskallen, men också för företagarna eftersommarginalskatieef-feklen ivingar fram större löneökningar och kostnadsökningar.Vi kan inle kommalill rälta med inflationen om vi inle löser marginalskalteproblemet -det ärhell säkert. Därför får vi verkligen hoppas alt regeringen nu lar ordentligakrafttag när del gäller denna fråga och sätter gränserna på en sådan nivå allmarginalskaliesänkningen inte bara blir en symbolisk åtgärd. Denav den socialdemokratiska regeringen tillsälla sysselsällningsulredningen harnyligen framlagt eu delbetänkande om regionalpoliliska stödåtgärder ochstyrmedel. Förslaget lycks mest syfta till ökad styrning och krav påstatsbudgeten pä . Det är också anmärkningsvärt atlutredningen vill ha ökal fackligt inflytande på regionalpolitiken, bl. a. genomatt ett villkor för regionalpolitiskt slöd skulle vara atl berörda företag harkollektivavtal med behörig facklig organisation, som del ordagrant heter. Detär högst förvånande att man vill atl staten skall bidra lill all tvinga inparterna inom näringslivet i de stora kollektiven. Del förefaller åtminstonemig också odemokratiskt alt man vill ge en facklig organisation en makt och ettinflytande pä regionalpolitiken, som bör utövas av de demokratiskt valdapoliliska förtroendemännen. Vi hoppas alt regeringen med myckel kritiskt sinnegranskar delta socialistiska beställningsjobb. Det finns på socialdemokratiskt håll så många planer pä ingrepp inomnäringslivet som kan utgöra eu hot mot hela vår biandekonomi. Jag skall bara tanågra exempel; de kollektiva lönlagarfonderna, som yitersi måste leda lill ettkorporativisiiski system, banksocialiseringen, som den avslutadesocialdemokratiska partikongressen ställde sig bakom, strukturfonden osv. Alladessa förslag har redan fält sina verkningar genom all de allvarligt skadatframtidstron inom svenskt näringsliv. Dessa planer i förening med den lågalönsamheten inom svensk företagsamhet är huvudorsakerna till den skrämmandelåga invesleringsgraden i vårt land. De påverkar därför redan nu hela vårtsamhälles ekonomiska framåtskridande. Därför vill jag än en gång uttalaförhoppningen om alt minoritetsregeringen visar kraft och vilja all slå emotdella allvarliga hol mot vårt näringsliv. Tillsisl, herr lalman! Våra förhoppningar sträcker sig längre än så. Den förraregeringen hade utlovat ett förslag -jag upprepar det - till en ny offensivnäringspolitik . Vi hoppas atl den nya regeringen har kraft atlfullfölja det initiativet. Vi måsle nämligen på litel bromsa brandkårsutryckningarnaoch i stället satsa pä branscher och företag som har chanser atl utvecklas ochanpassa sig lill den snabbi ändrade världshandeln. Den utlovade offensivanäringspolitiken får inte bara vara en hägring. Den behövs om vi i framtidenfortfarande skall vara ett välståndsland i jämförelse med både de socialistiskaländerna, där vi f. ö. redan barden positionen, och de västligaindustriländerna. (apk): "påminns vi om alt på många sätt är ettofullkomligt samhälle", heter del i den senasle regeringsförklaringen. Jagkan utan några som helst förbehåll instämma i denna sals. Del sägs vidare altriksdag och regering kan arbeta för att stärka den svenska ekonomin och tryggaen hög sysselsältning. Med betoning på ordet kan kan man instämma i dennatruism. Menalt kunna är en sak - alt vilja och förmå något annat. Och ser manregeringsförklaringen som helhet och inte fastnar i något slags retorik, så kanman ulan vidare och på förhand slå fast alt denna regering lika litel som denföregående kan trygga en hög sysselsättning, om man därmed menar fullsysselsällning för alla som kan ulföra ett produktivt arbete. Anledningentill della kategoriska påstående, herr talman, är att regeringen helt förlitarsig på den s. k. marknadsekonomin, vilket ju bara är en förskönande omskrivningför kapitalismen - della ekonomiska och sociala syslem som hislorien redanuldöml och som befinner sig i en permanent kris. Del är ell syslem varsfortbestånd bara temporärt kan räddas genom uppgivande av den borgerligademokratin. Detenda av de forna regeringspartierna som insett delta är moderatasamlingspartiet. Därför har man hårt engagerat sig i skapandet av Europeiskademokratiska unionen, som den paradoxalt nog heter. De demokratiska krafterna idenna internalional är främst företrädda av . Det är ettsällskap som uppenbarligen passar moderaierna som hand i handske. HerrBohmans inlägg i denna debatt har lill fullo bekräftat att hans "nyapolitiska banor" är den nygamla reaktionära politik som man enats om iSalzburg. Menfolkpartiet framhärdar i försöken all slå väl med ulan alt stöta sig medfan. Till den ändan har man i regeringsdeklarationen tillfört del politiskaspråket en hell ny term, nämligen den sociala marknadshushållningen. Denna nyaliberala uppfinning skall motverka maktkoncentration, säkra närdemokratin ochge oss husläkare. Del är väl på sin höjd folkpartister som kan glädjas åt dettaillusionsnummer. Varken lill höger eller lill vänster om torde manta denna regeringsdeklaration på allvar. Framför alll har vänstern anledningall ta fasta på vad skrev i i måndags, nämligen: " folkpartietshela historia ärju en enda lång serie händelser och förtopp-fiffel ihop med storföretagen." Och varken regeringsdeklarationen ellerministerlistan lyder på någon skillnad mellan regeringen och regeringenEkman. Därförvar det något överraskande att uttryckte en önskan om atl man skallkomma bort från "blockpoliliken" - överraskande med hänsyn till såvälOla Ullslens uttalanden, som förutsatte fortsall gott samarbete medmoderaterna, som uttalande att del är de borgeriiga partiernasplikt alt hävda de ideologiska skiljelinjerna. Och det var inte minst överraskandemol bakgrunden av inlägg och beslut vid den avslutade . "Bortfrån blockpoliliken" måsle tolkas som ett närmande till det borgerligablocket, som en invit till en politik av modell . Jag hoppas attjag har fel, men ell sådanl uttalande kan inte tolkas på annat säu. Jag vågar påstå atl vadmajoriteten av den svenska arbetarklassen vill och önskarär ett slut på kompromisser och en politik med udden riktad mol storfinansenoch dess politiska partier - inkl. . kommunisterna är övertygat om alt regeringen påett undantag när kommer atl fullfölja den föregående regeringens politik. Ochdetta undantag är kärnkrafispoliliken, inte energipolitik i vidare och egentligmening. Fören energipolitik i ordets rälta bemärkelse förutsätter all helaenergisektorn ägs av samhället.