prot · G209166 · 1978-12-31 00:00:00 — Utskotlsmajoriietenföreslår nu en utökning av antalet ledamöter till sju genom ytteriigare enlekmannarepreseniant. Reservanternas krav måste alltså kunna ansestillgodosett. ÅKEGILLSTRÖM (s) kort genmäle: Jag beklagar att interpellationsdebatlen har kommit alt vävas inidebalten pådet här viset. Det är bara en part som förlorar på detta, och detär jag. Men jag skall försöka klara ut del mesta i vissa angrepp här. Jagskall inte gå in på frågan om remisstiden och på vad statsrådet sade,ulan jag skall gå in på interpellaiionen direkt. StatsrådetRodhe säger alt jag inte vill erkänna att den folkpartistiska regeringen stårpå den grund som SIA-beslutet och statsbidragsförordningen innebär och att detskulle vara en policy. Helt givet utgår jag ifrån att en regering följer det beslutsom fattals här i - något annat skulle ju vara uppseendeväckande. Mennär jag frågar vilken policy folkpartiregeringen har när det gällerutbildningen för handikappade-specialundervisningen, för alt slippa använda såmånga ord - och inte ens för lill svar ordet policy, måste jag fråga mig hurdet förhåller sig. Ordet policy finns i min fråga, men det finns över huvudtaget inte i statsrådets svar. Det tolkar jag så, att inte ärsärskilt inriktat på del här området. Jag har haft tillfälle att studera allapartiers insatser i fråga om program för utbildning av handikappade och även idel avseendet är myckel fattigt. Sedansade statsrådet att man kan använda specialundervisning på olika sätt. Hontalade om kompanjonlärare, assistenter och nämnde också en mängd annan personalsom har tillkommit under senare lid. Men använder man en kompanjonlärare skalldet ju vara en speciallärare. Ordet kompanjonlärare härrör från ett försök iHallsberg . På vissa ställen har man tagit upp detta ochfortsatt, medan verksamheten på andra ställen praktiskt tagel inte nämns. Härär det naturiigtvis fråga om praktisk tillämpning, men jag utgår ifrån att ävenstatsrådet har den uppfattningen, all skall man bedriva specialundervisning,skall man i första hand sätta in en metodisk resurs i form av enspecialpedagogiskt utbildad lärare. Jag måste fö fråga om inte statsrådet delarmin uppfattning på denna punkt. Gör hon inte det faller hela den övriga delenav svaret, nämligen frågan om speciallärarrollen och frågan om avvecklingen avspeciallärartjänsterna. Jaghåller med henne om att är en varningssignal ochatt del har gått en myckel med tanke på det slutligaställningstagandet till hur man skall bete sig. Jag har tagit upp frågan vidflera tillfällen här i och även i andra sammanhang, och detta har jaggjort därför att jag tycker att del är så angeläget att man på myndighetshållverkligen uppmärksammar vad som håller på att hända ute i landet. Då kommer jagtillbaka till min fråga: Vem skall ha resursen först? På den punkten har alltsåstatsrådet i interpellationssvaret svarat en sak och i propositionen180 en annan. Skall man av resursen ta först den del som går till en eventuellgenerell sänkning av klassmedeltalet och sedan resterande bil -om den ärtillräckligt stor, som det heter - lill elever med skolsvårigheier? Eller skallman av resursen först la så myckel som behövs för alt hjälpa elever medskolsvårigheier och sedan ta resterande bit för en eventuell generell sänkningav delningslalet? Gör man på det senare sättet har jag den uppfattningen attrektorsområdet i fråga har fått för myckel av förstärkningsresursen, dvs. omman för över till annat än elever med skolsvårigheier. Även på denna punkthoppas jag att delar min uppfattning. Detär verkligen beklagligt om speciallärarna ute i landet börjar känna det på delhär viset. De har alltså just nu ett gungfly under fötterna. Det är inte baradet här brevexemplet som bevisar delta. Resor i landet, ofta tillspeciallärare, visar att de känner att de inte längre har något stöd. Inteheller fick jag något svar på t. ex. frågan om huruvida man har följtbestämmelsen från om inrättande av speciallärartjänster. Detvar bra alt statsrådet ändå kunde svara nej på min fråga om hon avser attavveckla speciallärartjänsterna. Sedantill utskotiets talesman . Vi vet nog alt delegationsrätten finnsnär del gäller anpassad studiegång. Men trodde jag alt jagtillräckligt klart hade belyst varför man inte bör använda den delegationsrättenoch varför utskottet alliså i en sådan här skrivning klart borde säga ifrån attmöjligheten skall användas endast i undantagsfall, ja, inte ens då. Annarsfinns det risk för att man uppfattar utskottet och beslut som enrekommendation, varefter delegationen blir ganska allmän. Sedantill frågan om siadieövergångar och huvudmomenten. Jag har sysslat ganskamycket med behandling och utbildning av elever med svårigheter. Jag logexemplet med årskurs 5 och årskurs 7 men skulle ha kunnat göra skillnaden ännustörre. Det behövs ingen sladiedelning av huvudmomenten. Man bör tabort den. Beträffande asleriskbetygen måste jag säga att jag är mycket förvånadöver att ulskottei har en annan uppfattning än föredraganden. Vem skall jagrätta mig efter? klagade på all jag inte hade ordet policy i detofficiella interpellationssvaret. Del må vara, men jag använde det två ellertre gånger, tror jag, i min replik, och det borde vara någorlundalillfredsställande. Att det sedan skulle vara något fel att jag inte har enpolicy utformad som skiljer sig från den som har fastställt - och somju är utformad genom ett långvarigt utredningsarbete, som framför alltresulterade i SIA-reformen, vilket i sin tur sedan ledde till beslutet om nyastats-bidragsregler - har jag litet svårt alt förslå. Självfalletfinns det anledning att vidareutveckla den praktiska tillämpningen och därskulle jag vilja slå fast en sak: Det är väl ändå så, ,atthänsynen och hjälpen till elever med svårigheter måste vara det övergripande.Sedan gäller del att besvara frågan: På vilket sätt kan vi bäst hjälpa dessaelever att fö bästa möjliga utbildning? Jag har visat på att det finnsmånga olika vägar att gå. Jag nämnde några, som kan kräva och i många fallkräver utbildade speciallärare. Det är viktigt alt de utnyttjas, och jag harockså understrukit vad jag finner viktigt, nämligen att de tjänstgör inomarbetsenheten. Vi måste se till att skolorna kan fö göra sin egen prioritering.Resursfördelningen måste .ses som en helhet. Men jag har också understrukit ochvill återigen understryka - vilket slås fast också i den nu aktuellapropositionen - att resurserna bör gå till skolor och arbetsenheter därsvårigheterna är större än normalt. Jag har ingen svårighet att lämna del beskedsom försökte pressa mig på, nämligen att jag anser att det ärviktigt alt man först ser lill all elever med svårigheter för bästa möjligahjälp, all man också där sätter in lärare med speciell pedagogisk utbildning. Tillsist vill jag bara säga när det gäller speciallärartjänsler all vi har föttrapporter om au skolstyrelser inrättar fler speciallärartjänsler än förraåret. Jag hoppas alt del är ett tecken på att vi rör oss i den riktning sombåde och jag eftersträvar. () korlgenmäle: När del gäller rektors delegationsrätt säger alt han hartalat om varför den inte bör användas. Det kan hända, men jag vidhåller ändåatt det är en uppgift för de kommunala beslutsfattarna alt ta ställning lilldetta, inte en uppgift för utskottet. Närdetsedan gäller asleriskbetygen vet jag inte rikligt vad menar närhan säger all utskottet och föredraganden är på olika linjer i den frågan.Föredraganden anför: Även fortsättningsvis kommer alt finnas en grupp eleversom bör ha rätt att bedömas i särskild referensgrupp. Jag avser därför attföreslå regeringen att uppdra åt SÖ att lägga fram förslag som innebärmöjlighet all vid betygsättningen ta särskilda hänsyn. - Asleriskbetygenanvänds ju just i fråga om sådan särskild referensgrupp. Omdet kan finnas någon skillnad mellan vad utskottet och föredragaren säger seråtminstone inte jag den. ÅKEGILLSTRÖM (s) kort genmäle: Del är alldeles klart att det hela inte kan stå och falla med omstatsrådet har använt ordet policy i svaret. Men när man talar ompolitiska insatser och politisk vilja kanske man också skall uttrycka enpolitisk vilja när man ger svar på en fråga och inte i stället lämna en mängdbesked om beslut som har tagits här i . Jagär mycket lacksam för att statsrådet har uttryckt sig klart i det ena av sinauttalanden, som återfinns på s. 64 i propositionen: "Vidfördelningen av skolans lärarinsatser skall man då främst söka tillgodose dessaelevers behov, innan resurserna används för andra ändamål." Jag är gladöver att det är detta uttalande som til syvende og sidst gäller när man ute ikommunerna vid fördelningen kommer att fråga sig vad statsrådet tycker på dennapunkt. Detta uttalande är nämligen viktigt föratt kunna vända en tendens,som finns ute i kommunerna, att använda resursernapå motsatt sätt. Jagupprepar alt, om man i ett rektorsområde har så mycket resurser alt man delskan tillgodose de elever som verkligen har svårigheter, dels ändå får resurseröver, har skolstyrelsen förmodligen gjort en fördelning som inte ger rättvisaåt en del av rektorsområdena. Det är alltså kanske i första hand påskolstyrelsenivå som man då inte har beaktat de behov som verkligen finns inomområdet, och ett sådant förhållande tycker jag att man skall påtala. Närdel gäller antalet speciallärartjänsler avsåg min fråga huruvida man hadeutnyttjat den nya bestämmelse som infördes . Svaret är att någraytteriigare tjänster har tillkommit ute i kommunerna. Del säger mig dock intesärskilt mycket, eftersom jag inte vet hur många tjänster som harförsvunnit av olika anledningar, genom pensionering osv. Jag hade nog gärnavelat ha ett preciserat svar på den frågan. Jag förslår au jag inte kan begäraall fö ett sådant besked direkt. Även om den rådgivarskara som statsrådet harmed sig är stor, kanske den inte har dessa siffror tillgängliga. Men dét ärangeläget alt man undersöker detta, eftersom jag tror att den borgeriigatrepartiregeringen på den punkten verkligen menade sig göra en insats genominförandet av den nya bestämmelsen. Jagvill' ill , vilken som utskottets talesman hade svårt att seskillnaden i uppfattning när del gällde asleriskbetygen, säga all jag redan harpåpekat alt varken , statsrådet eller utskottet harförstått detta. Jag kan då inte gärna begära att skall förslådel. Jag hävdar att det är enbart de utvecklingshämmade som skall haasterisk-betygen, om någon skall ha sådana. Allra helst skall vi inte ha dem kvar. HANS NYHAGE (m): Det upprop den omtalade arbetsgruppen för kunskap i skolan lätpublicera och i vilket uttalades en stark oro för utvecklingen påskolans område har väckt en stor och berättigad uppmärksamhet och blivitföremål för en omfattande debatt. Även om sakinnehållet torde vara känt för deflesta , kan jag inte underlåta att i det här sammanhanget återge något avvad som sägs i uppropet. Där uttalas bl. a.: "Den nuvarande skolpolitikenär djupt oroande. Kunskaperna står inte längre i centrum. Till kunskap finnsinga genvägar. Kunskap är makt. Makt åt folkel är demokrati. En skola fördemokrati är en skola för kunskap. Därför är vi för en utbildning med kunskapernai centrum. Skolans arbete måste inriktas på bokliga studier och återgå tillordnade disciplinerade former. Vi måste bryta helt med den nuvarandeskolpolitiken, återerövra kunskapen och åter göra skolan till skola." Detär således, som alla nu vet, definitivt inte fråga om någon moderat arbetsgruppi skolfrågor, som på det här sättet ger sina synpunkter till känna om vart desenaste decenniernas skolpolitik burit hän. Nej, bakom uppropet Slår en långrad människor, ideologiskt förankrade i skilda läger och representerande ettantal olika yrken. Deras strävan är, som de själva uttrycker del, all räddaskolan. Del är en förödande kritikav svenskt skolväsende som på del här sättet kommertill uttryck, och även om vi har all anledning att vara försikliga närdetgällergrovageneraliseringar,harviändåstarkaskäl,oavsell vilket parti virepresenterar, att fästa stort avseende vid vad som här sägs. Denvarningens bild som den här arbetsgruppen ger av utvecklingen på skolans områdeärju inte precis den första av likartad karaktär vi fött ta del av under årenslopp i historia. Tillsättandet av var ju en direktföljd av en från olika håll upplevd olycklig utveckling i . Utredningentillsattes redan innan nu gällande läroplan, Lgr 69, hunnit verka. Ingen lärkunna påstå annat än att vi även därefter fått ta del av åtskilliga uppgiftersom vittnar om att allt verkligen inte är välbeställt i våra skolor. Vi harfått rapporter om tilltagande brister när det gäller elevernas basfärdigheteroch baskunskaper; om dålig eller ingen studiemotivation hos många elever; omdisciplinsvårigheter och normlöshet; om ett tilltagande skolk; om lärare somutsaus för övergrepp och funnit sin arbetssituation alltmer ohållbar. Jag harockså fått rapporter som vittnar om försämrad utbildningskvalitet allt högreupp i vårt utbildningsväsende. avslöjades t. ex. betydande brister ielementär räkning och stavning hos ett antal lärarkandidater. Vi vet också altpreparandkurser gällande elementära förkunskaper måste sättas in i ökadutsträckning på högskolenivå. Trotsett tilltagande antal uppgifter av den här karaktären, vilkas innebörd rimligeninte går att missförstå, har man från visst håll sökt bagatellisera det helaeller kommit med bortförklaringar. Verklighetsfrämmande fraser har i alltförhög grad varit kännetecknande för de senaste decenniernas skoldebatt. . Hit hörden överdrivna tron på den totalt sammanhållna som något allena saliggörande.Hit hör allt tal om nivågruppering som varande något avskräckande farligt -enmunnens bekännelse och ingenting annat! Hit hör också den oförklariiga rädslanför att ge våra elever ökad valfrihet och vidgade fördjupningsmöjligheter;rädslan också för att ge även de elever som har förutsättningaratt varahögpresterande särskilt stöd och stimulans. Hit hör vidare resonemanget omalternativkursernas negativa verkan; om det rent praktiska tillvalet som någotdiskriminerande; om betygen som något orättfärdigt och könskvoteringen iurvalet som något rättfärdigt; kravet på ökat samhälleligt inflytande överläromålsproduktionen och så det kryptiska talet om kommersialismens vådor. Blandde mänga avskräckande exemplen i det här sammanhanget måste också nämnas densocialdemokratiska partistyrelsens recept för en bättre skola. Jag citerar frånpartikongressen: "Arbetarrörelsens värderingar måste tydligare komma tilluttryck i skolarbetet." Och Kvinnoförbundels spädde på med: "Sopaundan jolmet om objektivitet." Vi har från moderata samlingspartiets sida vid upprepade tillfällengett uttryck för den oro som inte bara vi utan också stora grupper av människorlångt utanför våra led känner över utvecklingen på skolans område. Vi har gångpå gång varnat för den bristande verklighetsanknytningen i skoldebatten. Vihar krävt att de många skrivbordsprodukterna, om än aldrig så välformulerade,måste ersättas med konkret handlande, att utopier måste vika för realism. Vihar hävdat-och vi vidhållerdetta,ävenom vill förlöjliga del - alt effektivitet, arbetsro och arbetsglädjemåste prägla utbildningen, om viskall ha någon chans alt kunna förverkligademål vi satt upp förskolans verksamhet, nämligen att varje elev skall gesmöjlighet att utvecklas maximall utifrån sina egna förutsätiningar, anlag ochintressen till en kunnig, duglig och ansvarskännande individ ochsamhällsmedborgare. Det är och förblir en huvuduppgift för skolan att hjälpavarje enskild elev till en allsidig utveckling. Detta måste ske i praktiskhandling och får inte sjabblas bort av en experimentlusta i teoretiskaspekulationer! Ävenom det återigen finns anledning alt varna förgrova generaliseringar, eftersomlångt ifrån allt verkligen är så illa beställt inom som debattenibland kan ge intryck av, så är del ofrånkomligen hög lid att vi gör någotradikalt för att komma till rätta med de alltmer ökade negativa tendensernainom skolområdet. Det är därför vi moderater har fört fram kravet på detsärskilda åtgärdsprogram som redogjort för och som jagdärför inte kommenterar vidare. Låt mig bara tillägga att jag beklagar altutskottsmajoriteten ställt sig negativ till detta krav. Det låter sig sägas attläroplansförslagel i sig självt är ett åtgärdsprogram, men det räcker inteenligt vår uppfattning. Det krävs alltså ytterligare åtgärder. a. skulleett förverkligande av vad vi moderater kräver i våra reservationer ge ettsådant ålgärdsprogram en ökad tyngd och ett mer kvalitativt innehåll. Vihar från moderata samlingspartiets sida hävdat att den kvantitativa utbyggnadenav vårt skolväsen, om vilken vi alla varit eniga, inte för innebära enkvalitativ försämring, vilket vi tyvärr tvingas konstatera blivit fallet ialltför hög grad. Ingen är betjänt av lägre kvalitet i utbildningen. Eu alltmerkomplicerat samhälle ställer högre krav på de enskilda människorna. Dettaförutsätter ökade kunskaper, vilket innebär förbättrad utbildning. Skall vårtland kunna hävda sig i en allt hårdare internationell konkurrens krävs att viföreträds av kvalitativt väl utbildade människor. Därför måste utbildningenkännetecknas av kvalitet från grunden. Därför måste skolan ställa krav påeleverna. Kvalitetskravetär alltså ett genomgående drag i moderat skolpolitik. Det är också det som ärden direkta anledningen till de många moderata reservationerna till detutskottsbetänkande vi nu behandlar. Min uppgift är nu att redogöra för några avdem, nämligen reservationerna nr 7,9, 12,15 och 17, till vilka jag härmed yrkarbifall. 1reservationen nr 7 vänder vi oss mot slopandet av allernativkurserna i B-språkoch kräver att de skall finnas kvar. Vi ser utskoltsmajoritetensställningstagande som en klar försämring av vår språkutbildning, vilket ärsärskilt allvarligt i en lid med alltmer ökat internationellt beroende.Utskottsmajoriteten påskyndar denna nedrustningsprocess genom att inte ensmedge den femåriga övergångsperiod som föreslås i propositionen. Majoritetentror sig eliminera riskerna för en försämrad utbildning genom attspecialdestinera resurser till B-språk, som alltså skall erhålla samma resursersom tillkommer ämnena /82 vid den då genomsnittliga valfre- Risken är påtaglig för att åtskilliga skolor genom denbindningen kommer att erhålla mindre resurser än vad som skulle varitfallet om allernativkurserna funnits kvar. Härtillbör också påtalas de uppenbarligen mycket starka socialdemokratiskasympatierna för motsvarande negativa behandling också av alternativkurserna iengelska och matematik,även om man den här gången valt att inte la steget fulltut. Reservationen9 gäller tillvalssystemei. Vi ansluter oss till den utformning avtillvalsblocket som föreslagits i propositionen och som utskottet tillstyrker.Men vi kan inte inse det meningsfulla i att förhindra att eleverna skall kunnafördjupa sig inom ett visst ämne, vilket utskottsmajoriteten vill göra. Det ärverkligen i högsta grad anmärkningsvärt att människor med ansvar förutbildningsfrågor i det här landet förmenar skolans elever rätten att tillägnasig så mycket kunskaper som möjligt. Rädslan för parallell- och överkursergrundar sig på förlegade tankegångar om att ingen i skolan skall kunna tillägnasig mer eller nå längre än alla andra. Rätten för eleverna att kunna välja attfördjupa sig i något av de obligatoriska ämnena hävdas av bl. a.Facklärarförbundet, som verkligen inte gör några undantag for vissa ämnen ochsom uppenbarligen inte delar de av statsrådet uttalade, löga motiverade,riskerna för en differentiering och en fortsatt könssegregation. För ossmoderater är det en sjävklarhet att det hör till skolans primära uppgifter attbibringa sina elever så mycket kunskaper som möjligt. Vi kan därför inteacceptera de begränsningar i detta avseende som utskottsmajoriteten gör sigtill tolk för när det gäller tillvalssystemet. Reservationennr 12 gäller de vardagsfärdigheter som det måste vara en belydelsfull uppgiftför skolan att förmedla till eleverna. Vi delar uppfattningen attvardagskunskaper bör behandlas i alla skolans ämnen och fortlöpande inbegripasi undervisningen, men vi menar alt det är nödvändigt att ytterligareunderstryka syftet med dessa vardagsmoment, nämligen att göra varje individ,oberoende av kön, förmögen att klara sig själv när del gäller vanliga göromål idet dagliga livet. Detta bör ske genom att ett särskilt ämne, förslagsvisbenämnt vardagskunskap, tillskapas av moment som berör praktiska och tekniskafärdigheter i vardagslivet. Det ankommer i vanlig ordning på skolöverstyrelsenatt utfärda anvisningar om utformningen av detta ämne, dess omfattning ochpraktiska tillämpning. 1reservationen 15 hävdar vi alt del är nödvändigt att varje orienteringsämneliksom har särskilda mål och huvudmoment. Därigenom markeras vilkamoment inom resp. ämne som det är speciellt viktigt och värdefullt att elevernablir förtrogna med. Inte minst angelägel är detta beträffandeämnetreligionskunskap. Det har från skilda håll uttalats farhågor för alt ämnet mereller mindre kan komma att utplånas genom en allmänt hållen gemensamämnesbeskrivning för hela blocket. Detta för självfallet aldrig komma i fråga.Kravet på särskilda mål och huvudoment för varje ämne lägger på inget sätthinder i vägen för den integrering av de skilda ämnena som naturiigtvis ärytterst värdefull när det gäller behandlingen av de stora samhällsfrågorna. Ensamordnad undervisning kan rimligen inte förlora 7 protokoll 1978/79:166-167 Nr 166 på alt vad som är väsentligt för varje enskilt ämne särskilt markeras, Tisdaeenden farhågor som jag gav till känna förreligionskunskapens behand- 5 iuni 1979 ""' ""dervisningen ligger också bakom det yrkande vi ställer ireservation nr 17 ommöjligheterna till frivillig undervisning i bibelkunskap inom den Läroplanlör limplanebundna undervisningen. Föräldrarna har delyttersta ansvaret för srundskolan '"''''''"' °'' ' '"" många föräldrar som med stor oro upplever att undervisningen ireligionskunskap alltmer flärmar sig från den källa till kunskaper som Bibelnutgör. har haft och har alltjämt en avgörande betydelse för vårt folk isåväl andligt som kulturellt och socialt avseende. Det skulle vara ödesdigertför den kommande generationen om skulle bli en bortglömd och okänd bok.Vi borde därför kunna vara så generösa i behandlingen av ett för många människorangeläget ärende, att vi ger möjlighet till en frivillig undervisning ibibelkunskap inom den timplanebundna undervisningen, där så önskas. Vi harföreslagit att detta skall ske genom ett s. k. rullande schema på låg- ochmellanstadiet på motsvarande sätt som förekommer beträffande den frivilligamusikundervisningen, varigenom erforderlig tid erhålles från samtliga övrigaämnen. På högstadiet inryms denna undervisning enligl vår mening itillvalssystemet, varför några särskilda åtgärder där ej kan vara erforderliga. De övriga reservationer som vi moderater antingen själva ellertillsammans med andra slår bakom har redan kommenterats eller kommer attbehandlas i den fortsatta debatten av andra talare. Jag finner därför ingenanledning alt särskilt fördjupa mig dem utan yrkar här endast bifall tillsamtliga. Detsammagäller givetvis de myckel omfattande delar av utskottets skrivning som också vimoderater står bakom. Det hade att säga om moderat isoleringtar vi därför lugnt. När vi reserverat oss har vi gjort det i vetskap om att vidärmed slår vakt om en bättre skola. Men det skulle onekligen vara intressantatt fö veta var gränsen för isolering och icke isolering går. Moderatasamlingspartiet står som ensamt parti bakom 12 reservationer, ochsocialdemokraterna står som ensamt parti bakom 12 reservationer. Var gårgränsen för isolering, ? Låtmig bara också helt korl här få markera den tillfredsställelse jag känner överatt vi i ulskottei fick gehör för våra synpunkter i några väsentliga avseenden.Det gäller t. ex. ämnet hemkunskap på mellanstadiet, som tidigare talarekommenterat, so-blockets omfattning på högstadiet, undervisningen idatafrågor, limantalet för tillvalsämnena och skolans aktiva roll i den studie-och yrkesorienierande verksamheten.