prot · G20927 · 1978-12-31 00:00:00 — Det rör sig emellertid om så pass kompliceradeärenden atl man varje gång har backat ur, även om man inte minst när det underårens lopp gällt atl ta ställning till en rad motioner i har åberopatatt det snart skulle föreligga ett förslag om nya regler beträffande skogsbeskattningen.Det är därför mycket ovisst om det kommer nya regler belräffandeskogsbeskattningen - i varje fall när de kommer. Jag tror inle man kan skjutapå beslutet om den här detaljen till dess vi har fött ett förslag om nyskogsbeskatlning i dess helhet. Närvi 1972 fick nya regler för fastighetsbildning, uppstod åtskilliga svårighetervid lillämpningen av lagen då det gällde skogsultag i samband medfastighetsreglering. Del har i de mera komplicerade fallen dragit myckel långtut på liden, innan skogsuttag för betalning av förvärv kunnat görastillgängligt. Använder man del nuvarande systemet kan ju de kapitalstarkamyckel väl vänla tills en faslighelsreglering med alla dess detaljer rättsligtblir avklarade, medan de kapilalsvaga har ulomordentligl svårl atl likvideraförvärvet, om de inte har fölt göra skogsuttag. Det har dragit ul på lidensärskill myckel i vissa delar av landei, där förhållandena varit specielltkomplicerade, Utskoltsmajoritetenmenar atl justering av lagen enligl proposilionen bör kunna avlägsna dessasvårigheter. all avvakta en ny skogsskatlelag-sliflning över hela fältetmenar vi alt man kan vidta dessa justeringar. Därför har vi också ossböra biträda propositionen. Jag yrkar alltså bifall till utskoltels hemställan. I della anförande instämdeAnton Fågelsbo (c). CURTBOSTRÖM (s): pekar på att det finns ett flertal remissyttranden somstöder regeringens proposilion. Del är väl ändå oslridigt, , altden genomgående uppfattningen hos remissinstanserna är alt prövningen av dennafråga borde anstå tills den kan ske i ett större sammanhang. Jagfick också den uppfattningen alt var tveksam när del gällermöjlighelerna atl inom en snar framlid fö ett förslag lill ny skogsbeskatlning.Jag vill bara erinra om all departementschefen i propositionen säger, all hanavser atl inom en snar framlid lägga fram ett nytt förslag beträffande denframlida skogsbeskattningens utformning. Detta uttalades visserligen , menså sent som i går i samband med en inlerpellalionsdebalt, som också rörde enskoglig fråga med vissa ekonomiska inslag, upprepade ekonomi- och budgeiministerndenna uppfattning och sade, all han hyser den förhoppningen atl haninom en snar framlid skall kunna lägga fram ett sådant förslag. Detär därför som jag menar au del, eftersom det förslag som vi nu lar ställninglill ändå måsle betraktas som rätt ofullständigt, hade varil rimligt all manväntal med all lägga fram denna proposilion och sett lill all frågor som gällerskogsbeskattningen i dess helhet hade fött prövas i ett och samma sammanhang. Ändradebeskattningsregler vid avyttring av skog i samband med fastighetsreglering Överiäggningen var härmedslutad. Propositioner gavs på bifall lill dels utskottetshemställan, dels reservationen av m, fl. och förklarades denförra proposilionen vara med övervägande ja besvarad. Sedan begärtvotering upplästes och godkändes följande voteringsproposition; Densom vill att kammaren bifaller skatteutskottets hemställan i belänkandet nr 10 röstar ja, den del ej vill röstarnej. Vinner nej har kammarenbifallit reservationen av m, fl. Vid omröstning genom uppresning förklaradesflertalet av kammarens ledamöter ha röstat för ja-proposilionen. Då CurtBoström begärde rösträkning verkställdes votering med omröslningsapparal.Denna omröstning gav följande resultat: Ja- 157 Nej - 143 1978/79:11 med anledning av motioner om vissa frågor rörande företagsbe- --------------- skattningen m, m. Läkares och polis mäns åligganden Ulskollels hemställan bifölls, vid dödsfall i hem met §15 Läkares och polismäns åligganden vid dödsfall i hemmet betänkande 1978/79:3 med anledning av motion om läkares ochpolismäns åligganden vid dödsfall i hemmet. och jag har i den motion som behandlas i justiiieuiskolielsbetänkande nr 3 begärt en översyn av bestämmelserna som gäller läkares ochpolismäns åliggande i samband med dödsfall i hemmet. Motionenhar föranleils av atl del numera - och särskilt i storstadsområdena - blivitallt vanligare atl polis tillkallas för atl utreda dödsfall som inträffat ihemmet. Det har nämligen visat sig alt det är svårt att fö dödsbevis utfärdatt, o, m, då det gäller avlidna personer som vårdats av läkare i hemmet ellersom före dödsfallet vårdats på sjukhus. Detär endasl i de fall där läkaren har myckel god kännedom om den döde i närasamband med dödsfallet som dödsbevis utfärdas. Polismännen upplever ibland atlde för göra dödsfallsutredningar dä en läkare mycket väl borde ha kunnatutfärda dödsbevis. Förhållandenapå del här områdei försvåras naturligtvis av att kontinuiteten i vården ärdålig. Man byter ofta läkare både på sjukhus och inom distriktsvärden. Får visä småningom ett husläkarsystem, där vederbörande läkare mer ingående kan lärakänna sina patienter, bör i stor utsträckning de nuvarande olägenheterna viddödsfall i hemmet försvinna. Trotsvad sagt i sitt remissvar upplevs en dödsfallsutredningav många människor som en stor psykisk påfrestning. är ocksåmedveten om detta problem, och de olika remissinstanserna håller med ossmotionärer om att en översyn och revidering av gällande bestämmelser omdödsbevis är motiverad. Mångahar påtalat hur känsligt det är - inte minst med lanke på grannar och andra -all uniformerad polis i polisbil kommer för att uireda ett dödsfall. Även deanhöriga själva kan ofta bli mycket obehagligt överraskade av atl poliser måsteinfinna sig innan dödsbevis kan utfärdas. Tyvärrtycks inte riktigt förstå hur de människor reagerar somi en redan sorglig och svår siluation upplever en sådan här utredning sompåfrestande. Vi motionärer har verkligen inte betvivlat all många anhöriga ändåfött både hjälp och tröst av polismän som infunnit sig vid sädana härtillfällen. Vi poängterade redan i vår motion -och jag vill gärna göra det nu här på nyll -alt vår begäran om översyn av bestämmelserna inte skulle uppfattas som kritikmol polisen. Vi tror verkligen alt polisen sköter de här ömtåliga uppdragen påbästa möjliga sätt. Vårönskan är i stället att dödsbevis i större ulslräckning skall kunna utfärdasgenom sjukvårdsmyndigheterna och ulan polismyndighetens medverkan. Men närpolismän måste närvara är del naturligtvis angeläget atl de har resurser attfullfölja siu uppdrag så diskret som möjligt. Påsenaste tiden haren tendens visat sig att många sjuka vill leva sina sistadagar i hemmet i stället för på sjukhus. Mänga anhöriga tvekar dock atl ha sinasjuka hemma, om de vet att polisen kanske måsle kopplas in vid det väntadedödsfallet. Socialstyrelsensäger nu i sin remissvar att förhållandena inte är bra som de är nu och an denuvarande bestämmelserna bör ses över. Elt förslag till nyabeslämmelser har också varil uie på remiss. Viför därför hoppas, herr lalman, alt de nya bestämmelserna kan utfärdas snarastsä au vi därigenom kan få en bättre lösning på dessa känsliga frågor. Jag ärdärför nöjd med ulskollels skrivning. Där understryks nämligen att grundtankeni del nya förslagel bör vara all man inom sjukvården skapar sådana rutiner attdödsbevis kan utfärdas i linje med motionens tankegångar ulan polismyndighetsmedverkan i alla de fall där del ej föreligger saklig grund för all polisenkopplas in vid dödsfall i hemmet. Överiäggningenvar härmed slutad. §16 Ansvar för funktionärer i offentlig verksamhet Föredrogs justitieutskoitets betänkande 1978/79:5med anledning av motioner om ansvar för funktionärer i offenllig verksamhet. Ansvarför funktionärer i offentlig verksamhet I detta betänkandebehandlades motionerna 1977/78:236av Per (), vari hemställts atl hos regeringen skulle begäraförslag om utvidgad rätt till målsägandetalan mol högre ämbetsmän, 1977/78:494av m. fl. (vpk), vari föreslagits atl hos regeringenskulle begära alt det nuvarande disciplinära ansvaret för högreförvaltningstjänstemän kompletterades i enlighel med vad som sades i motionen1977/78:493, innebärande alt offentliga funktionärer av envar kunde åtalas viddomstol för vårdslös myndighetsutövning på gmnd av handlingar som stred bl, a,mot de fri- och rättigheter som var tillförsäkrade medborgarna i grundlagen,saml 1977/78:989av (apk) och (apk), vari yrkats att riksdagenbeslutade atl av regeringen begära av motionärerna föreslagna ändringar irättegångsbalken, innebärande att möjligheter skapades för envar Ansvarför funktionärer i offentlig verksamhet atl väcka talan om ansvareller enskilt anspråk mot offentliga funktionärer på grund av brott som begåttsi utövning av tjänst eller uppdrag, 1, alt beträffandevårdslös myndighetsutövning skulle avslå motionen 1977/78:494 i denna del, 2, alt beträffandemålsägandes lalesrält m. m, skulle avslå motionen 1977/78:236, motionen1977/78:494 i denna del och motionen 1977/78:989, (vpk): Elt drag har i alla lider varil gemensaml för all kamp förmedborgerliga fri- och rälligheter. Del har varil de svagares kamp mol desiarkare. Den kampen har alllid syftat lill all kringskära de starkaresmöjlighet all använda sin siyrka godtyckligi mol de svagare. Den medborgerligafrihelen i ett samhälle när sin fulländning när del inte längre finns starkaoch svaga, inte längre finns överklass och underklass, Endasl elt samhälle avjämlikar kan vara ett verkligl frihetens samhälle, Idenna strid mellan siarka och svaga har byråkratin under lidernas lopp varilelt vikligt froniavsniit. Det har funnits och finns två säu att se påbyråkratin. Dessa synsätt har stått emot varandra. Enligt det ena har enämbetsman ett särskilt ansvar, och den offentliga kontrollen över förvaltningenär därför en central medborgeriig räliighel. Enligt del andra skall enämbetsman bemötas med särskild vördnad och skyddas från all bli satt i fråga.Kontrollen av de högre ämbetsmännen ankommer enligt detta sätt att se pästatsledningen och pä särskilda ämbetsmän - inle på medborgarna eller derasvalda ombud. Denna senare tankegång skulle vi kunna kalla den preussiskatraditionen, Isvensk rätt har dessa båda synsätt blandats, Å ena sidan har man haft de s, k,ämbetsbrotten, dvs, olika typer av felaktigheter begångna i tjänsten, som päolika sätt har kunnat beivras. För flertalet tjänstemän innebar detta atl dekunde ställas inför domstol för felen. Den som lidit skada pä grund av felenkunde också föra egen talan. Allt detta bildade en åtminstone formellt relativtstark kontroll av byråkratin från medborgarna. Menå andra sidan har vi haft eU preussiskt inslag, ÄmbetsbroU - som definierades ibrottsbalkens 20 kap, - kunde för högre ämbetsmän åtalas endasl av riksåklagaren.Och det fanns för dessa ämbetsbrott, dessa speciella brott, ingen talerätt förden enskilde. Däremot fanns sådan lalerätl, ifall den enskilde lidit skada pågrund av något som inte ingick i själva ämbetsbrottet. Tvåförändringar åren 1965 saml 1974 och 1975 har skapat en hell ny situation. Deljag kallat den preussiska traditionen har med dessa båda reformer ryckt framåt.Medborgarnas rättsställning och frihet har i motsvarande mån försämrats. o. m. det siora fiertalet slatsljänslemän har föll sin situation rättsligtförsämrad. De är ju nämligen också medborgare utan särskilda privilegier. Vadär det dä som har hänt? infördes ell särskill s. k. disciplinansvar vidsidan av straffansvaret för ämbetsbrott. Till disciplinansvaret kunde man föraöver vissa förseelser i tjänsten, som då inte kunde föras till allmän domstoleller bli föremål för den skadelidandes lalan. Men della gällde bara de lägrestatstjänstemannen. För de högre gällde samma spärrar som förut molmedborgerlig kontroll. Och kretsen av skyddade, högre tjänstemän vidgadesyllerligare något 1965. Menså kom den slora preussiska segern 1974 och 1975, Och det var verkligen ettslag riklat mot medborgarnas rälligheter. Men del var på ell något märkligtsäll ell slag som utdelades i tysthet. Man lurade rent ut sagt . Ingenobserverade vad som egentligen stod på spel. Förändringarna presenterades i proposilion på 127 lättryckla sidor. Den bar titeln: "Kungl, Maj:tsproposition med förslag till lag om ändring i vallagen (1972:620), m, m. ", var högsl vilseledande, för frågan om ämbeismäns ansvar har inlesärskill myckel med vallagen att göra. Men i denna proposition fanns insmugnastora förändringar i byråkratins ansvarssystem. Och alla, eller i varje fallde flesia av oss som sall i kammaren den gången lät fakiiski lura sig. Vadvar del då för förändringar som skedde? Det är något omstritt i debailen, menjag menar all det främst rörde sig om två viktiga ling. Tidigarevar de högre ämbetsmännen skyddade mol medborgarnas åtal bara när del gällde desärskill definierade ämbetsbrotten. Men blev de skyddade mol medborgarnasåial Kr alla brott som de begick i tjänsten, förutsatt all inle särskilt ansvarvar stadgat. Riksåklagaren fick monopol på alt åtala, inle bara i ämbetsbrottutan i alla brott. Jo, om en högre ämbetsman förtalar mig, smusslar undan minahandlingar, genom dröjsmål vållar mig ekonomiski lidande eller eljest vållarmig skada, kan jag inte fö rätt gentemot honom. Jag kan inte självsländigl föratalan mot honom. Del är riksåklagaren - själv en hög ämbetsman - som harmonopol på all åtala. Och all erfarenhet visar alt riksåklagaren ogärna åtalar.Medan jag lidigare var uteslängd frän alt söka min räll enbart närdet gällderena ämbetsbrott, ärjag utestängd frän alla möjligheter att föra lalanmoi en högre ämbelsman som skadat mig, om inle riksåklagaren åtalar. Delbetyder all jag kan falla offer för nästan vilka skador som helst genomfelaktiga förfaranden, men jag har inga möjligheter all fö dem rättade genomatt själv slälla krav. Dellaär inle bara en allvarlig inskränkning i vanliga medborgares möjligheter att fösin rätt. Det är fakiiski en försämring också för flertalet statstjänstemän. Enlägre tjänsteman som blivit utsatt för oförrätter i tjänsten - en inle ovanligsiluation i det här samhället - kan inle heller söka rällelse. De lägretjänstemännen är utlämnade ät sina överordnade och ål riksåklagaren. De högreijänsiemännen kan begå vilka grovheter som helst mot sina underordnade, sålänge de är säkra pä att riksåklagaren inle inskrider. Och del kan de varaganska säkra på, för riksåklagarämbetet självt erkänner offentligen atl delinte har tillstymmelse till resurser all följa upp alla de fall avfelbehandling och skada mot enskild som kan tänkas uppslå genom fel eller Ansvarförfunktionärer i offentlig verksamhet Ansvarför funktionärer i offent lig verksamhet bron från högre ämbetsmän. Denandra allvarliga förändringen i rättsläget varav annat slag. Den bestod i allålalbarheten fördel s. k. tjänstefelet förde lägre tjänstemännen försvann. Detbetyder atl lägre tjänstemän är åtalbara i mycket mindre utsträckning änförr. Tjänstefelet ingick lidigare i de s. k. ämbetsbrotten. Dessa inskränktesgenom att tjänstefelet togs bort. Sådanl som förut kunde åtalas som tjänstefel kani dag bara bli föremål för disciplinära åtgärder. Och den människa som liditskada genom det felaktiga förfarandet kan inte längre föra talan i sammaärende. Disciplinförfarandet gör alt det bara är de överordnade som iförekommande fall kan bestraffa en lägre tjänsteman. Den enskilde kan inte görasin räll gällande. Nukan det i rättvisans namn sägas atl de gamla ijänsiefelsåialen ibland kundeleda lill orimliga följder för lägre ijänsiemän. Del är rikligt. Men manbehövde för den skull inte ha gjon dessa ärenden till en disciplinär fråga,till en ensak för byråkratin själv. Man kunde ju i stället ha ersatt del gamlaijänsiefelsålalet med någon form av möjlighet alt på administrativ väg, dvs.utan atl gå till domstol och personätal, fö rätt. Man behövde inle ha uleslulitden enskilde medborgaren från hans tidigare räll. Dengällande disciplinordningen leder också till två andra allvarligarältsligaorimligheier,såviiijagkanse. Fel i tjänsten har i stor ulslräckningblivit byråkratins ensak. Det är de överordnade som skall sitta lill doms överde underordnade. Och över den processen finns ingen insyn och kontroll. Delfinns inga krav på bevisföring av den typ som finns i allmän domstol. Och deöverordnade harju dessutom skyddats exlra genom alt endast riksåklagaren kanåtala dem för sådana brott som inle tillhör de särskilda ämbetsbrotten. Delägre tjänstemännen har alltså små eller inga möjligheter atl skydda sig molgodtycke i elt disciplinärende. I en domstol skulle deras chanser alt bekämpafel och godtycke säkert ha varit avsevärt större. Denräiisliga skillnaden mellan högre och lägre tjänstemän har ytterligare skärpts.Antag atl jag som tjänsteman sprider ärekränkande uttalanden mol en person somhar sökl en offentlig ijänsi. Är jag då en lägre tjänsteman kan jag bli stämdav den som jag kränkt. Men ärjag en högre ämbelsman - då kan jag lugntfortsätta mitl förtal, eftersom jag bara kan åtalas av riksåklagaren. Och om enhögre tjänsteman ger underhandsorder ål en lägre alt begå en felaktighet mol enviss medborgare -ja, dä kan den lägre tjänstemannen eventuellt räka illa ul.Men den som gett ordern och som är den verkligl ansvarige slipper undan, ominte riksåklagaren behagar agera. Detta ärju en fullsländig orimlighet. Dennaorimlighet har i och för sig funnits lidigare, men den har kraftigt skärpts medde nya bestämmelserna. Jag skallförsöka sammanfatta. Vadsom har hänt genom de smygande ändringarna 1974-1975 är följande, 5 000 högreämbetsmän har fött hell orimliga privilegier. De kan i en stötande utsträckningslippa åtal för brott som varje annan medborgare omedelbarl skulle kunna åtalasför. Delägre tjänstemännen har med de högres utvidgade privilegier fåll en sämreställning. De är mer utsatta för de överordnades godtycke än förut. Medborgarnai allmänhet har fåu sina möjligheier all föra lalan belydligl inskränkta.Möjlighelerna att söka rättelse och atl erhålla ersälining för lidna skador harblivii avsevärt sämre. Dessavittgående förändringar presenterades för under falsk rubrik och utanatt det i regeringens proposilion fanns någon vägledande analys ellerförklaring om vad det hela egentligen innebar. Därför menar jag alt riksdagenblev vilseledd, för jag kan inte länka mig att kammarens ledamöter hade föravsikt att öka skyddet och privilegierna för den högre byråkratin och imotsvarande mån försämra den vanlige medborgarens rälisställning. Det var ivarje fall icke min och vpk:s avsikt, men vi lockades också av förbiseende attrösta för den här förändringen. Lät mig lill sist kommentera två yttranden i justitieutskottetsaktuella betänkande. Det är tvä yttranden som jag menar är beklagliga ochorimliga från medborgarrättens synpunkt. De är, kan man säga, fariiga uttryckför vad jag kallade den preussiska traditionen. Delssäger utskottet alt det ökade skyddet för högre ämbetsmän är till för attskydda dem från obefogade åtal. Del är en märklig rättsuppfattning som speglarsig i det yttrandet. Hur kan utskotlet vela om ell åtal är oberättigat? Vad ärdet försyn pä medborgarna iSverige som här avslöjas? Skall man se på Sverigesfolk bara som en samling kverulanter, som ingei högre önskar än uisäiiaämbelsman för oberälligade ålal? Sä är del nog ändå inle. Vidaresäger utskottet att ändringarna 1974-1975 bl, a, avsåg att anpassastatstjänstemannens rättssituation lill de regler som rådde på den privatamarknaden. Då kan man fråga: Är del verkligen det vi skall sträva efter? Skallde överordnade kunna uppträda lika maktfullkomligl mot de underordnade inomförvaltningen som i det privala näringslivet? Är det inle i Slällel så, atl vihar skäl alt slälla högre krav både pä de underordnades säkerhet och pä denoffentliga insynen närdel gällerstatsförvaltningen? Skall vi främja del internagodtycket, skall vi begränsa medborgarnas taleräit inom den byråkrati som bl.a, är sall an verkställa beslut? Jag tror inte kammarens ledamöter isjäl och hjärta anser att det är så vi skall göra. Deförändringar som smögs igenom ökade de starkares makt på de svagaresbekostnad. Min parti och mänga andra kritiker menar alt det var elt felaktigtbeslut. Det måste rättas lill. En folkrepresentations uppgift borde vara denmotsatta - att stärka de svagares räu mot de slarkares godtycke och makt. Jag yrkar bifall lillmolionerna 494, 236 och 989, Ansvarför funktionärer i offentlig verksamhet PER (); harjag brev- och lelefonkoniakier med en pensioneradkvinna i , För sedan råkade hon ul för alt en tjänsteman i enkommun pä grundval av hennes självdeklaration gav henne felaktiga uppgifter omvilket bostadstillägg hon kunde räkna med om hon flyliade från sin egen lillsin dotters kommun. Efter flyiiningen fick hon klan för sig an hon skulle fö enbelydligl högre boendekostnad än hon räknat med. Hon har överklagat tillriksförsäkringsverket, hon har klagat hos JK. Ansvar för funktionärer i offentlig verksamhet har ingen chans all förällelse, formelll fel har begålls, hon för del bostadstillägg hon ärberättigad till. Alt hon föii fel informaiion är på sin höjd elt olycksfall iarbetet. Tjänstemannen går fri, den pensionerade kvinnan för sin ekonomiförstörd. Är del konstigi alt hon är bitter och känner sig rättslös? Föreupar veckor sedan blev jag uppsökt av en vanlig svensk familj, man, hustru ochson. De berättade att sonen för ett tiotal år sedan i en mindre kommun mot sittnekande blev fälld för ell bagaiellartat brott som knappast ärslrafföarl. Men i hemkommunen är det känslomässigt laddat. Avgörande för enfällande dom blev ett visst moment i polisutredningen. har JO förklaratatl det momentet genomfördes på ett så klantigi sätt alt det inte kan liggalill grund för en dom. Ändå hjälpte inget överklagande, inga skrivelser tillhögre instanser. För utomstående förefaller det hela vara en bagatell. Men förfamiljen i fråga handlar del om heder och moral. Är del konstigi om de ärbittra och frågar sig om de lever i en rättsstat? Sedanett par år harjag haft konlakler med en man, som förlorat sill barn eflerenskilsmässa. Dä han vid ett lillfälle besökte moderns hemland blev han av dellandeis myndigheler anhållen under en månad. Under liden åkte modern lillSverige och hämtade barnet frän ett svenskl barnhem. Socialchefen anmäldeslill JO och fälldes - del kunde man göra - för tjänstefel. Menbarnet varda redan utomlands, och har fadern inte lyckais fösvensk rättshjälp föratt föra den juridiska kampen försitt barn i modernshemland. Något stöd eller någon gottgörelse för den skada en svensk myndighetförorsakal honom har inle slåli all få. Är del underliglom han frågar sig omSverige är ell rällssamhälle? Jagskulle kunna ägna veckor ät alt referera, citera, berätta om enskilda människorsom kommer i kläm mellan paragraferna, som slåss mot myndigheter för sin rätt,som förödmjukas och förhånas, som viftas bort med del föraktfulla lillmälelrällshaverisler. Ochvissl finns del människor som överdriver och 1, o. m, en och annan som direklförfalskar si na klagomål. Men mitt hell dominerande intryck ärall en myckelstor del av alla dem som kommit i kläm i byråkratin, som blivit felbehandladeav läkare och landläkare, som blivit utsatta för felaktiga ingripanden frånsociala myndigheter och mycket annat är vanliga hederliga svenskar, somplötsligt finner all en dröm rämnar: drömmen om rältssamhällel. De allrafiesta vittnar om sin oerhörda förvåning. De hade inte tänkt så noga på deltidigare, de hade trott alt alll gick räll lill. Och så plötsligt händer något,och de kommer i kläm. De tror till en början inte sina ögon och öron. Sedanvaknar de och kämpar med näbbar och klor för sin rätt. Och finner alt de självablir ulslämplade som rällshaverisler av överhelen. Nufinns del väl de som vill hävda alt det finns sä mänga rättsinstanser, allrättsskyddet är perfekt i - vi med alla våra överklagningsinräliningaroch vår världsberömda JO, Menfakium ärall den enskildes skydd mol myndighelsövergrepp under senare är harförsvagats. Del är mol denna bakgrundman måsle se min molion om ulvidgad räll till målsägandetalan mol högreämbetsmän.