prot · G20954 · 1978-12-31 00:00:00 — Vimoderaler var som bekant länge ganska ensamma om att påvisa marginalskatternas förödandekonsekvenser för lusten att arbeta, för intresset att ta initiativ och all ägnasig ål nyföretagande. Vi strök särskilt under den uppluckring av skaitemoralensom måsie bli en följd av atl alll större lönlagarskikl kom upp i inkomstnivåermed marginalskatlesatser på 65 96 och mera. Sålänge vi satt i regeringen fullföljde vi konsekvent den här skattepolitiskalinjen. Våra möjligheter i det hänseendet - det skall jag gärna medge - blevstarkt begränsade genom det urusla läge som ekonomi befann sig i då viträdde in i regeringen . Trepariiregeringen tvingades då attgenomföra väldiga induslripolitiska och arbelsmarknadspolitiska satsningar förall inle riskera en omedelbar nedläggning av även på sikl lönsamma indusirieroch branscher och för att förebygga allvarliga konsekvenser försysselsätlningen generellt sett och framför allt i regioner helt beroende avdessa företag och branscher. Men irepartiregeringen tog ändå bort löneskattenoch genomförde två generella skattesänkningar samt indexregleringen avskattesystemet och gjorde del därmed möjligt för arbetsmarknadernas parter atlträffa ett avtal som starkt bidrog lill att återställa balansen isamhällsekonomin. Och hur hårt, herr talman, skulle inte skattetrycket havaril, om socialdemokraterna hade fött igenom alla sina skailehöjningsförslagunder ! Sedanvi lämnat regeringen har vi strävat efter att fullfölja den här politiken.Genom kompromissen mellan och i skaiteutskottet hartyvärr marginalskattesänkningen, som jag redan sagt, halverats. Men vi kommeratl forisätta den här kampen. Blandlöntagarorganisationerna har både TCO och insett att man i längden intekan hålla på så här. Och har ju ägnat en nedgörande kritik åt densocialdemokratiska skattepolitiken i dess helhet i det senaste numret avEkonomisk Debatt. har också Metalls P. O. stämt in i kritikerkören.Skattesystemet kommer au kollapsa, är hans slutsats. a. hävdar håller svenskarna på att förvandlas lill ett folkav skattefifflare - mer eller mindre utanför skattelagarnas råmärken.Arbetsbyte och gör-det-själv-verksamhet breder ut sig i det kvitlolösasamhället. Del kostar så litet att avstå från arbele att många, vilkas insatservi kanske mest behöver, hellre sysslar med annat än ordinarie arbetsuppgifter.Del vore, herr lalman, utomordentligt beklämmande om riksdag skullebli den sista institution som vill erkänna de problem marginalskatterna skaparför vårt land och för vårt lands ekonomi. Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska poUtiken m. m. Och det är förvånande, herr talman, altsocialdemokraterna - som ju påstår sig mer än andra tala för lönlagarna- kanslå likgiltiga inför del som håller på atl ske. Del verkar som om de glömtPomperipossadebatten . Del förslag de nu framlagt om marginalskatteroch bostadsbidrag skulle för vissa grupper i samhället medföra marginaleffekterpå en bra bit . Förslagen skulle alltså leda till all en löntagaresom får . i lönehöjning får belala den höjningen med . i ökad skattoch minskande bidrag. Han gör alltså på sin ökade arbetsinsats en ren förlustpå . Är del klokt? Härstod OlofPalme och påstod atl det i arbetarrörelsen pågår"en konstruktiv debatt om hur skattesystemet skall se ut". Samiidigisom han säger det angriper han indexregleringen och kräver höjda löneskatter.Den debatt jag har sett och hört från arbetarrörelsen har varit riktad mot detsocialdemokraliska skattesystemet. Det har varit en utomordentligt kritiskdebatt mot det skattesystem som socialdemokraterna har byggt upp under sina 44år i regeringsställning. Denandra sidan av skatteproblemen är självfallel den offentliga sektornsexpansion. Ju slörre del av vår gemensamma kaka den offenlliga sektorn läggerbeslag på, desto mindre blir det över för den privata sekiorn, förnäringslivets investeringar och för våra hushåll. Detta är ett axiom. Och vikan aldrig komma ifrån atl det är i den sistnämnda sektorn som de tillgångarskapas som möjliggör den offentliga sektorns försörjning. Det är i den privata sektornsom själva grunden ligger för välsiånd och för tryggad sysselsältning,-jag upprepar det än en gång - är en självklarhet som inte borde behövadeklareras här i riksdag. Detfinns i detta sammanhang skäl au åter tina på långtidsutredningens siffror. Isitt mycket optimistiska huvudalternativ kommer utredningen fram lill au denprivala konsumtionen fram lill inte skulle kunna öka med mer än 1,8 96per år. Annars går ekvationen inte ihop. Annars får vi inle den balans som ärnödvändig föratt de uppställda politiska målen skall kunna nås - alll enligtutredningens kalkyler. När1975 års långtidsutredning behandlades här i , räknade denmed en ökning av den privala konsumtionen i ett av sina tvåalternativ. Den ökningen ansågs då vara för liten. I den revideradefinansplanen log den dåvarande finansministern klart avstånd. En sådan politik,förklarade han, "skulle skapa svåra motsättningar på arbetsmarknaden, geupphov till konflikter och påskynda inflationen". "En sådan politikkan och bör inte föras." befinner vi oss i en siluation, då den privata konsumtionen rentmatematiskt inte skulle få öka med ens , utan , trots atlbruttonationalprodukten nu anses kunna stiga mer än vad man räknade med i 1975års långtidsutredning. Ochdenna 1,8-procentiga ökning kräver alt den offenlliga konsumtionen i sin turbringas ned till en ökningstakt av . Dessa är knappasl meränhälften av den ökning vi hade , då den var4,1 96. Och den var isin lur betydligt lägre än den ökning vi hade senare hälft. Man skall vara oerhört sangvinisk - eller blåögd omman så vill - om man mol bakgrunden av sådana här kalla siffror inle är orolig.Del utrymme medborgarna skulle fö förfoga över är nästan orealistiskt lågt. Ochför att de över huvud laget skall kunna få del utrymmet, måste dagensoffenlliga konsumiion nära nog halveras. Kommer vi politiker atl vara mäktigaden kraftansträngningen? Men om vi inle lyckas begränsa den offentligakonsumlionsutvecklingen, går det direkl ut över de enskilda medborgarna. Dåtvingas stora grupper accepiera en konsumtionssänkping, inte bara under ett parår utan . Dendåvarande finansministern har räll. En sådan politik kan och bör inte föras. Dåblir slutsatsen att det är den ofTentliga sektorns expansionstakt som måsteangripas. Delallvarligaste är alt om den samlade konsumtionen ökar mera än 1,8 resp. 2,2 96,är risken utomordentligt stor för alt vi på nytt hamnar i en kris moisvarandeden vi befann oss - en kris som då kommer atl vara ännu svårareoch ännu besväriigare atl komma ur. Det är de slutsatser som långtidsutredningensexperter har dragit. Vimoderater har i våra partimotioner tagil upp frågor som rör både den kortsikugaoch den långsikliga utvecklingen. Eu problem som långtidsutredningsärskill uppehöll sig vid gällerden minskade rörligheten på arbetsmarknaden.Utredningen konstaterar att ett villkor för att strukturproblemen i detsvenska näringslivel skall kunna lösas är att kapital och arbetskraft flyllasöver från dödsdömda förelag till företag som kan bedömas bedriva lönsamproduktion , tillföra nödvändiga exportinkomster och skapagarantier för tryggad sysselsällning. Då utredningen konstaterar delta faktum,kastar sig socialdemokraterna över den stackars utredningen, trots atl de måsleha klart för sig att en inlåsning av kapital och arbele i olönsamma förelagskapar flaskhalsar i den expansiva delen av vårt näringsliv och omöjliggör denlångsikliga sanering av vår ekonomi som alla, inte minst politikerna, bordevara överens om. Man kommer när man läser och hör sådant all länka på denkommunisliska valappellen Lönerna upp -priserna ner. Trotsalltför höga arbetslöshetssiffror och trols atl många sysselsätts genomarbelsmarknadspolitiska insatser kan många företag inle fö denarbetskraft de behöver. Vi moderater har pekat på dessa problem i vårallmänpolitiska molion och i varvsmoiionen. Del är enligt min mening heltenkelt nödvändigl au regeringen snarasi låter verkställa en allsidig analys avhur den nödvändiga rörligheten skall kunna förbättras utan att kraven på denindividuella integriteten för den skull eftersatts. Menjag vill när jag säger detta särskill stryka under atl vad jag förordar är inleen återgång flytiningsvåg från glesbygdsregioner tillläiortsregioner. förde under den liden en alltför rörelseinriktadarbetsmarknadspolitik, en politik som emellertid rekommenderades bl. a. iLO-skrifien Samordnad näringspolitik. Vadjag främsi syftar på är att åsiadkomma röriighet på samma ort och inom sammaregion och från förelag till företag. Denekonomiska politiken m. m. Denekonomiska poUtiken m. m. behövasöka folk från andra delar av eller från , när det finnstillgänglig personal i varvskrisens . Och som vi vidtaråtgärder för atl öka rörligheten och underiätta näringslivels anpassning tilländrade förhållanden bör vi överväga nya åtgärder till stöd för de bygder somskulle drabbas av de nödvändiga strukturförändringarna. De tillämpadeselektiva stödåtgärderna kan inte sägas ha lett till åsyftat resullat. De harsom vi vet dessutom skapat konkurrenssvårigheter inom förelag belägna på andrahåll i landet. Vi kan tyvärr inte devalvera vår valuta bara i glesbygderna. Vadvi däremot kan göra, det är exempelvis atl sänka arbetsgivaravgiften i dessabygder med 5 eller t. o. m. för alt stimulera till företagande, och föratt täcka det gap i socialförsäkringssystemet som därigenom uppkommer får vi gåöver budgeten. Det är inle fråga om några svindlande belopp, men de effekter vikan få kommer all bli myckel betydelsefulla för dessa bygder. Generellaåtgärder av della och annat slag - och hit hör också marginal-skattesänkningar-måsle sältas in i samband med att rörligheten stimuleras. Sådana åtgärder kanbidra till att skapa den balans i vår ekonomi som alla säger sig eftersträvaoch atl förverkliga den fulla sysselsällning som alla kräver. Som jag framhöll har socialdemokraterna påstålt altlångtidsutredningens fakta och analyser innebär alt vi skulle "släppa losskapitalismen" och atl förslagen är "klassiskt liberala". Och defår naturiigtvis medhåll av kommunisterna. Påståendena är för mig heltobegripliga. Menar man alt en bedömning av ekonomi inle skall grundaspå ekonomiska fakta utan på önsketänkande och politiska värderingar? Ellermenar man alt del enda botemedlet för våra samhällsekonomiska problem är att vimåste avskaffa den nuvarande biandekonomin, byggd på fri företagsamhet, frittkonsumtionsval och fri marknadshushållning? Om det ärdet man menar, bör dettaklart sägas ut. Då bör man redovisa det som krävde på densocialdemokraliska partikongressen, nämligen "vilka andra drivkrafter änkapitalismens och marknadens vi vill ha och kan skapa?" Ärdet fondsocialismens som ni socialdemokrater har i tankarna? Vilketannat system vill ni sätta i stället för marknadshushållningens för att kommatill rätta med våra svårigheter? Väljarna har rätt all kräva besked härom.Ytterst gäller det ju inle bara vår samhällsekonomi, utan hur det samhälleskall se ut, i vilket folk skall leva vidare. Är det planekonomins ochplanhushållningens genompoliiiserade samhälle som ni föredrar, då bör dettakomma till uttryck. Våraväljare har rätt att begära av sina förtroendemän - politikerna - att de talarsanning och att de inte försöker dölja verkligheten, inte dölja de mål desträvar efter att förverkliga. När ekonomiska experter, utan atl göra egnapersonliga värderingar, redovisar fakta och med hjälp av siffror belyser vilkensituation vår ekonomi befinner sig i, då kan vi inte nöja oss med svepandeantydningar av detta slag och det allmänna mummel om kapitalism och liberalism,som ni sysslar med. Ni måste lala klarspråk. Skallvi ha biandekonomin kvar? Skall vi behålla marknadsekonomin? Skall äveni fortsättningen bygga på individens frihei och oberoende? Eller skall vi gå överlill något hell annat slags samhälle? Detta har våra Nr 54 medborgare rätt alt få klart besked om. På förslag av tredje vice lalmannen beslöts alt kammarens förhandlingar om fråga § 15 Anmäldes och bordlades 1978/79:79om ändring i lagen (1976:296) om kriskoppling m. m. §16 Meddelande om fråga Meddelades all följandefråga framställts 1978/79:236av () lill utbildningsministern om radioandak-lerna; Från ljudradioledningen föreligger ett förslag atlflytta radioandakterna från P 1 till P 2. Tanken är alt förändringen skallträda i kraft . Medanledning härav ber jag alt till utbildningsministern fö slälla följande fråga: Anserutbildningsministern en sådan förändring vara i enlighel med de riktlinjer förprogramverksamheten på det religiösa områdei som angetts i tidigareradioproposilioner? §17 Kammaren åtskildes .