prot · G209146 · 1978-12-31 00:00:00 — Kommuneroch landstingskommuner är undantagna från skyldighet atl erlägga allmänarbetsgivaravgift, Närmare föreskrifter för tillämpningen av dennaförordning meddelas av regeringen. Denna lag träder i kraftdagen efter den, då lagen enligt därå meddelad uppgift utkommit från trycket iSvensk författningssamling och äger tillämpning på intäkter av rörelse somarbetsgivare åtnjuter , 2. att bifaller motionen 1978/79:310,yrkandet 1, och motionen 1978/79:2435, yrkandena 18-24, Budget'och ekonomiministern : Herr talman! Jag vill ta upp ett parinslag i några av de senaste inläggen, OlofPalme talade om den väldiga ökningen av statsbudgetens underskott. Det senasteåret som socialdemokraterna hade ansvaret för budgetarbetet -och då var alltsamhällsarbete enligt präglat av fasthet - stannade underskottet vidknappt 4 miljarder. Nu-då samhällsarbetet mera präglas av handlingsoförmåga ochslapphet, fortfarande enligt -är budget- Fortsattreformering av inkomstskatten, m. m. underskottet nära 50miljarder. Ja,det har varit en väldig ökning av budgetunderskotten. En mera fullständig bildvisar följande: var underskottet 10 miljarder, värdet11 miljarder, i ju ni 1976 var det knappt 4 miljarder, var det 11miljarder, värdet 25 miljarder och blir det kanske 42miljarder. Varförväxer underskotten så kraftigt? Det är en följd av samhällsekonomi,konjunkturer och sysselsättning under gångna år. Det är en följd av fattadepolitiska beslut. Dessa beslut har ofta fattats i full enighet -Jag vill betonadet eftersom debatten kan ge intryck av att det skulle råda delade meningar ochfinnas klara alternativ när det gäller statsbudgetens nivå. Detskulle ha varit möjligt att fö ett lägre budgetunderskott. Frågan arom det hadevarit bättre. Då hade vi fött höja skatterna ytteriigare, tyckte attvi hade höjt ganska många skatter. Han har varit med om alla höjningar,och i deflesta fall har han velat höja ännu mera och ännu tidigare. Om vi hade höjtskatterna ytterligare hade vi föu ännu större problem - ännu fler människorutan jobb och ännu svårare att sälja våra varor. Vihade också kunnat minska statsutgifterna. Vi hade då inte kunnat satsa såmycket på arbete och social omsorg. Kanskeär det ändå bättre för människorna att vi arbetar med så betydande underskott -kanske ger det större trygghet för framtiden. Kritikenmot budgetunderskottet skulle vara meningsfull och mera motiverad, om detsamtidigt hade lagts fram klara alternativ. Socialdemokraterna har då och dålagt fram alternativ, talade man om förbättringar på närmare'2,5miljarder. En del av de pengarna försvann , och många hade för dendelen försvunnit . Kanske var del någonting mellan 0,5 och 1miljard som det handlade om. Det är inte särskilt mycket - även om jagrespekterar även den insatsen - i en statsbudget på 172 miljarder. Det kanknappast vara en skiljelinje mellan ansvar och oansvar, mellan fasthet ochslapphänlhet, mellan vanskötsel och god skötsel. Det ärju så att i ett längreperspektiv hade socialdemokraternas budgetalternativ medfört än högrebudgetunderskott och än större risker för sysselsättningen, Kjell-OlofFeldt gav tidigare i debatten råd om i vilka situationer man skulle kunnaanvända moraliska brösttoner. Både han och hans partiledare borde nog tänkaöver de där råden. Det är bra atl vara kritisk mot budgetunderskotten, men delär ännu bättre om man kan redovisa alternativ och i konkret gärning verka förmindre budgetunderskott, OlofPalmevar också kritisk mot skalteförslaget. Det var, som ,dåligt,orättvist och orättfärdigt medan det socialdemokratiska förslagetvar bra, rättvist och rättfärdigt - bra för arbetsfreden och gynnsammare förnästan alla. Han tog alltså till ganska ordentligt, och en och annan Jämförelsesom ingick i hans framställning tycktes ge stöd för åtminstone någon av de härtankarna. Nukan vi ju - och politiker har sysslat med det - görajämförelser,där vi låter familjer och människor i olika grupper vandra fram ur Vi kan göra enjämförelse avseende eller för ett visst år, t, ex, 1980, Låtmig välja det senare alternativet, eftersom det är det året som debattenhandlar om. Skillnadernablir verkligen inte stora i kronor räknat. Det handlar om några tior ellerhundralappar. Tusenlappar kan det bli i några fö fall, men förutsättningen ärdå att man betalar , eller mera i skatt. De flestamänniskor har löner på , , om de barett heltidsarbete. Deskillnader som i det skiktet finns mellan de båda förslagen är så små atl deknappast, herr talman, skulle motivera en debaU. Låtmig göra tre Jämförelser. Vid en årsinkomst på . betalar man 16 000kr. i skall, och skillnaden mellan förslagen är . iinkomst är skatten . i inkomstbetalar man . i skatt och skillnaden är . Det blir störreskillnader för högre inkomster, om inkomsttagaren kan utnyttja marginal-skaltespärrenlill fullo, dvs. inte har några avdrag - i somliga anföranden brukar man jupeka på sådana fall. Skillnaderna i dessa lägen beror på att socialdemokraternainte vill sänka marginalskatten för dessa inkomster medan vi är beredda attgöra det. Jagvill gärna, eftersom log upp del temat, hålla med om attmarginaleffekter självfallet är myckel problematiska i alla skikt där de ärstarka. Vi föreslår lösningar som är möjliga alt genomföra, och vi ärberedda att arbeta vidare på atl finna lösningar också i andra skikt.Marginalskattespärren skulle enligt förslaget gälla i de skikt där skatten nuär 80-90 96, dvs. där behållningen av en hundralappar . Men självfalletär det viktigt att finna lösningar också i andra skikt där marginaleffekternafinns. gör vi något där vi har möjlighet all göra del. Jag kan inte förståvarför man skall vänta med dellösningar i avvaktan på en totallösning. Undersådana förhållanden skulle man inte komma någonstans i ett skattereformarbete. Vigör också någonting just nu för de grupper som talar om. Detär för dem som marginalskattesänkningarna är störst, nämligen 5-7procentenheter för inkomstgrupperna . För de högreinkomstgrupperna, där marginalskattespärren sätter in, är sänkningen iallmänhet 2 96. Nuvisar, som sagt, en jämförelse i kronor mellan förslagen - och det kanske mankan nöja sig med för 1980-inte så imponerande skillnader. Men om vi har ettmera långsiktigt perspektiv och vill sälta in skatterna i sitt sammanhang medsamhällsekonomin, med löneavtal osv., blir skillnaderna mera framträdande,eftersom ju marginalskatterna då blir väsentligare. Vi sänker marginalskatternaöver ett större fält av skatteskalan och i högre omfauning, och Just i skiktet50 , där skillnaderna framträder, handlar det om någraprocentenheter. Socialdemokraternasalternativ skulle vara bra för arbetsfreden, skulle inte varadet, påstods här. säger företrädare för en av de största fackliga organisationernaatt förslaget var bra. Och så stora skillnader i betydelsefulla och tungalöneskikt är det ändå inte alt det kan slå väsentligt Fortsattreformering av inkomstskatten, m. m. 9 protokoll 1978/79:146-147 Fortsattreformering av inkomstskatten, m. m. annoriunda för de andraorganisationerna. Slutligensade man att förslaget inte skulle vara tillräckligt finansierat. har vi juunder debatten klargjort att förslaget skulle finansieras; det framgickentydigt av propositionen. Vi sade att vi kunde tänka oss två alternativalidpunkter för beslutet. I första hand gällde det ett beslut , somdå skulle kunna bygga på ett bättre underlag, och i andra hand ett beslut nu . Därför är kritiken på den punkten inte särskilt välmotiverad, i synnerhetinle kritiken från socialdemokraterna, som i sin motion tänkte sig ungefärsamma lösning. GöstaBohman nämndeatt vad Jag har talat om är en skatteomläggning där vi nu sänkerinkomstskatten men också är beredda att höja andra skaller. Ja, men det äralltså inte fråga om någon total höjning av skattetrycket. Jag är medveten omsvårigheterna att göra den här förändringen. Men mot bakgrund av nuvarandestatsfinanser är det nödvändigt att göra den. () kortgenmäle: har den tekniken i de här debatterna att han försökerklara sig undan med något slags kålsuparteori. Han säger: Det är visseriigenalldeles förfäriigt illa. Jag har ställt till det. Det är eu ohyggligt stortbudgetunderskott. Men ni är inte mycket bättre. - Så tror han att han därmedhar givit en korrekt bild av verkligheten. I själva verket är vi ganska mycketbättre. Då vi debatterar kompletteringspropositionen skall vi ta upp detta. Menpå de myckel fö minuter som Jag har till mitt förfogande tänker Jag hålla migtill skatterna. Därvidlag kom det fram vissa intressanta ting. IngemarMundebo ägnade hela sin energi åt att polemisera mot mig och i någon mån motThorbjörn . är de enda som stöder när det gällerskatterna. Liksom i alla andra debatter förekom det just ingen polemik mot dem.Det är det första intressanta konstaterandet. Detandra konstaterandet är ännu mer intressant. försökte för ett parveckor sedan skildra skillnaderna mellan oss och som mycket stora.Han talade om alt socialdemokraterna framhärdar i sitt halvstarriga motståndmot en sänkning av marginalskatten; de vill inte alls vara med om att sänkamarginalskatten. intar nu en betydligt mer realistiskståndpunkt. Han säger: Ja, men ert förslag är bara litet bättre än vårt. Det ärså små skillnader, varför skall ni då bråka? Dåfrågar man sig. Om nu vårt förslag är så likartat , varför stöderhan inte vårt förslag? Det finns två skäl. Om man tar inkomstskikt förinskomslskikt blir det inte så stora skillnader. Men om man jämförförbättringarna av den disponibla inkomsten för de verkliga höginkomsttagarna- där det är fråga om 10 96 och . - med vad de små inkomsttagarna för,då blir skillnaderna mycket stora både i kronor och ören och i procent av dendisponibla inkomsten. Attvi inte är med om detta - att sprida pengar till de utprägladehöginkomsttagarna - leder ju lill att vi också kan göra en insats när detgäller barnbidragen. Låt mig ta ett endaexempel. Säg att det är två makar som tjänar . var och att de har tvåbarn. Det är alltså inte en alldeles ovanlig situation, utan det är ungefär idet inkomstlägel som en väldigt stor del av svenska folket ligger. Om manlägger förslag vid sidan om socialdemokraternas, finner man aUskallesänkningen enligt vårt förslag blir . -alltså ungefär 900 kr.större. Jag har då räknat in båda barnbidrag och skattesänkning. Man kannaturiigtvis säga alt . skattefritt inte är så mycket, men i en familjdär makarna tjänar . vardera och har två barn tycker man nog att 900kr. är en ganska rejäl slant trots allt. Jaginhöstar erkännande att för i stort sett alla kvinnor är vårtförslag bättre, att för en överväldigande majoritet av löntagare är vårtförslag bättre och att för i stort sett alla barnfamiljer är vårt förslagbättre. Hans enda försvar är att säga att det är bara litet bättre. Jag säger:Kanske del, men i en del fall blir det ändå ganska rejäla slantar, framför alltom man jämför med de väldiga påslag som ni vill ge till de verkligt storainkomstlagarna. Detandra som det var värdefullt alt fö fram var att öppet erkände altdet egentligen bara var den ena stora löntagarorganisationen som han brydde sigom. Mitt resonemang -och det är verkligen byggt på mångårig erfarenhet - varhelt enkelt att del för att fö ihop de här skatteuppgörelserna var nödvändigtalt fö med både LO och TCO - och helst och arbetsgivarna också, LO och TCOhar inte alldeles identiska intressen, men vi kunde förhandla framskatteomläggningar som båda organisationerna stödde. Det var en väldig styrka. HerrMundebo har struntat i LO, som på något sätt inte existerat i folkpartietsföreställningsvärid. Då kan han möjligen stödja sig på den ena organisationen.Men har man inte med den andra också, för man utgå från aU den kommer attförsöka kompensera sig i avtalsrörelsen. Om man ger 200 000-kronorsinkomsttagarnaen real inkomstförbättring på 8 96 men ger de små inkomsttagarna 1 ä 2 96,måste de små inkomstlagarna börja med att försöka kompensera sig förskillnaden, och då blir del antingen konflikt eller inflationsdrivandelönelyft. Detta är en fara för ekonomin. Därmedhar alltså med sitt eget anförande här bekräftat att folkpartietsförslag är, på det sätt som Jag har sagt, ett hot mot arbetsfreden. Därför ärdet mycket glädjande att riksdagsmajoriteten kommer att säga nej till detförslaget. Fortsattreformering av inkomstskatten, m. m. () kortgenmäle: Jag kan i motsats till följa en bra bit påväg, i varje fall i den skepnad i vilken han uppträder när han skriver i denreviderade finansplanen men inte så mycket när han sedan drar slutsatser av vadhan själv skriver, slutsatser som inte är riktigt logiska. Och eftersom våruppfattning överensstämmer med regeringens just i presentationen i denreviderade finansplanen, kan jag läsa upp den ståndpunkten som om den vore minegen: Detfinns, står det, "inte anledning att redan nu låsa sig för storleken ellerformerna för de skattehöjningar som kan bli nödvändiga att besluta om senareunder året. Osäkerheten om den internationella konjunkturutveck- Fortsattreformering av inkomstskatten, m. m. lingen bortom 1979ärstor.En åtstramning måste självfallet motiveras utifrån den reala utvecklingen iekonomin. Beslut om skattehöjningar bör inte grundas på budgetunderskotletsabsoluta storiek utan på överväganden om produktionsresurserna i samhälleträcker lill för alt möta den framkommande efterfrågan, bytesbalansensutveckling och nödvändigheten att långsiktigt stabilisera pris- ochkostnadsutvecklingen." Alltdetta kan Jag skriva under. Däremot kan jag inte skriva under den slutsats somleder till att man skall binda sig för, som det heter, entotalfinansiering av de nödvändiga skattereformerna. Idet läge där vi har hamnat i , med den stora offentliga sektor som vihar, har skallehöjningar en benägenhet att på mycket kort sikt så att säga ätaupp sig själva. Höjningar av arbetsgivaravgiften leder till ökade kostnader förföretagen, varav följer sämre konkurrenskraft och svårigheter för förelagen attsälja sina varor. Detta försämrar bytesbalansen, påskyndar inflationen och kandessutom bli en fara för sysselsättningen. Höjd moms leder till ökade kostnaderför både stat och kommun, den för prishöjande effekter, den leder tillkompenserande krav från löntagarna och skyldigheter för staten all betala uthögre barnbidrag och högre bidrag till pensionärer. Och finns det såsmåningom inte så mycket kvar av de pengar som man kortsiktigt trodde att manskulle fö in. Den automatiken måste man vara medveten om i ett land som Sverigemed den stora offentliga sektor som vi har. Attunderskottet nuärsåstort som det ärberor på,som Ingefnar Mundebo helt riktigtpåvisade, alt vi befann oss i ett krisläge som framtvingade dessaväldiga satsningar av näringspolitisk och arbetsmark-nadspolitisk natur.Allteftersom konjunkturutvecklingen blir bättre kommer behoven av sådanasatsningar och bidrag all väsentligt minska, och då rättar en stor del av dennabudgelbrist till sig. Skullevi däremot ha fört den politik som socialdemokraterna rekommenderade, nämligenatt genom skattehöjningar undvika uppkomsten av underskottet, hade vi - och Jagtror att antydde detsamma - aldrig lyckats alt på det sätt somvi nu har gjort komma ur ekonomiska kris. Samma bedömningsgmnder kanman lägga när det gäller framtiden. Kan vi lösa det här problemet genomskattehöjningar? Vi kan det inte, det är min alldeles bestämda övertygelse. Ävenom socialdemokraterna gör sitt bästa för alt dramatisera budgetunderskottet,är det faktiskt inte ett så överhängande problem som man vill göragällande. Det samlade sparunderskoltet i den svenska ekonomin är mindreän det var . Det har minskat kraftigt mellan åren 1977 och1978. Det samlade sparunderskoltet är som bekant identiskt med underskottet ibytesbalansen. OlofPalme gör stort väsen av au vi lånar var eller varannan krona till barnbidrageller till hjälpen till eller vad nu är. Vi lånar i mycket storusträckning av oss själva, . De lån som staten tar upp av de enskildahushållen eller av företagen motsvaras av fordringar hos företag och enskildahushåll. Det är när sparandeunderskottet blir så stort atl vi måste lånautomlands som de stora problemen för samhällsekonomin uppkommer. I det hänseendet har lägetunder väsentligt förbättrats. Manöverdramatiserar underskottsproblemei, som jag sade. Det kan vara värt altnotera-Jag vet inte om OlofPalme har observerat det-att den offentliga sektornfortfarande har ett positivt bruttosparande. Underskottet i flnansielltsparande i den offentliga sektorn beräknas bli närmare fem miljarderkronor mindre än de reala investeringar som det är fråga om. Detta skall man hamed i blickfältet innan man så kategoriskt fördömer den ekonomiska politiken,vilket socialdemokraterna - talare efter talare - har ägnat sig ål.Antingen vet de inte vad de talar om eller också är de bara ute efter attförstora och dramatisera ett problem, som självfallet finns inbyggt i densvenska ekonomin och som på ett eller annat sätt måste lösas. Därmedär Jag tillbaka där jag började: Jag har samma uppfattning som regeringen harredovisat på s. 14 i sin reviderade finansplan. Fortsattreformering av inkomstskatten, m. m. () kortgenmäle: Jag förstår att min fråga besvärade budget- och ekonomiministern. Detframgick också av svaret. valde att säga att nuvill genomföra det som är möjligt, att regeringen har hittat ett system som göratt marginalskatten kan begränsas till 80 resp. 85 96 för människor med högainkomster. De problem som pekade på för vi undersöka ochåterkomma till, sade . Jagskulle utan vidare acceptera det resonemanget, om problemen vore störst för dengrupp som regeringen nu är beredd att föreslå en lösning för. Men sanningen ärväl, , alt problemen är större för dem som barden högstamarginaleffekten. Del måste vara ett större problem att fö behålla bara 6 å 8kr. av den hundralapp som man får genom övertidsarbete eller annat än att föbehålla . av denna extra inkomst på . Problemen blir ännu störrenär vi gemensamt kan konstatera all de som har det störstamarginalskalteproblemet i stort sett bara har halva den inkomst som de har somregeringen nu vill införa denna spärr för. Det är mitt skäl till att säga attregeringen tar frågorna i omvänd angelägenhetsordning. Detjag nu har sagt innebär all Jag har stor förståelse för attmarginalskat-teeffeklerna kan fö just konsekvensen att del inte på något sättkänns stimulerande att t. ex. göra övertid eller ta på sig en störrearbetsbörda. Men vi vet att de människor som Jag talar om - de som har 60000-65 000 i årsinkomst - i huvudsak är människor som företagsledningenuppmanar atl göra övertid för att klara ordern, klara leveransen såsom man harlovat. Det är ett faktum som vi inte kan komma ifrån. Mot bakgmnd av det resonemangsom vi alla har gemensamt tycker jag alt just detta talar för alt det är fördenna grupp som man skall sätta in de första ansträngningarna, att det är fördessa människor som del är angeläget att hitta snabba och konkreta lösningar. Jagvill gärna ta detta tillfälle i akt för att säga att jag delar att den ekonomiska politik som framfördes som alternativ tilltrepartiregeringens ekonomiska politik, dvs. de förslag som socialdemokraternahade, skulle ha lett till sämre konkurrenskraft interna- Fortsattreformering av inkomstskatten, m. m. tionellt sett för detsvenska näringslivet. Det skulle därmed automatiskt ha lett till större problemför sysselsättningen i , och det skulle i sin tur ha lett till ännustörre budgetunderskott . Jag delar också helt att det definitivt hade varit klart sämre för människorna i och riksdag - när vi hade massarbetslöshet runt omi väriden och efterfrågan på svenska varor var låg på grund av attkostnadsläget hade rusat i väg - inte hade valt att föra en expansiv politik,som med nödvändighet leder till ökade budgetunderskott. Det hade varit klartsämre för människorna i , Dettaär egentligen historia . Och jag tror att alla i denna kammare innerst inneär ganska övertygade om alt det var den väg som vi hade att gå, om vi skulleslå vakt om de löften som vargivna till gamla och sjuka, och om vi skulle slåvakt om sysselsättningen. Jag tror att alla i denna kammare i grund och botlenär ganska till freds med atl del var en sådan politik som bedrevs. Men Jagupprepar att detta är historia. Vi för tillfälle att återkomma till dendebatten . Vaddet nu är fråga om är hur vi på bästa sätt skall klara av att i en uppåtgåendekonjunktur samla i ladorna ute hos förelagen och i hela samhället, så att vihar motståndskraft både i näringslivet och i samhället som helhet att möta enkonjunkturpåfrestning. Det är bara en sak vi kan vara helt säkra på, och det äratt vi förr eller senare kommer att möta en sådan konjunkturpåfrestning,Detärdärfördetärsåutomordentligt viktigt alt vi ser sanningen i vitögat ochverkligen utnyttjar konjunktumppgången för att samla i ladorna. Det är engemensam uppgift. Det är en angelägen uppgift. Får jag, eftersom OlofPalme kände sig litet utpekad efter min förrareplik, börja med att säga ett par ord till och . Jaghar i flera av mina inlägg markerat att jag har en annan syn än närdel gäller finansieringen av den här skatteomläggningen. Jag kan intepolemisera mot att visar ett medvetande om behovet av eninkomstskatlereform. På den punkten är vi överens. Vi är överens om att det ärnödvändigt att reformera inkomstskatten, och det tycker Jag är bra. Men jag polemiserarmot vad Jag tycker är ett otillräckligt medvetande om nödvändigheten av att nufinansiera en skatteomläggning. Jag markerar denna nödvändighet inte därför attjag i och för sig tyckeratt det är lyckligt aU behöva höja en del andra skatterutan därför au det i nuvarande statsfinansiella läge är nödvändigt att medandra skattehöjningar kompensera de inkomstskattesänkningar som vi villgenomföra. Fårjag kanske tillägga, för att nu inte enbart skall känna sigutpekad, att det ändå inte är så lätt som tror aU sänka skatternaoch att det inte heller är så läu som tror att höja skatterna. Vimåste vara mycket försiktiga också med sådana förslag. Därför oroar det migdjupt när man i debatter och här i lägger fram förslag om så storaskattehöjningar som man har gjort. Jag lyssnade med stort intresse på det inlägg somThorbjörn hade tidigare . Det finns förvisso mycketsom företrädare kan behöva tala om och skriva om för att förmänniskorna förkunna vad man egentligen vill i fråga om skatter. När Jaglyssnade på de första anförandena fick Jag ett intryck av att både AlvarAndersson och visade ett större intresse än föratt fullfölja det reformarbete som har pågått . Dock vill jagtillägga att Jag tyckte att i sin replik nu bättrade signågot. Huvudsaken ärju faktiskt vad som kommer ut av höstens riksdagsbeslut. Jagvill dock slå fast att skalteförslaget byggde på regeringsförklaringarnafrån och 1978 och att skatleförslaget byggde påskatteutskottets betänkande , där de tre partierna slog fastatt man skulle besluta om en statlig och inkomstskattereform.Nu är det centrala: Låt oss ge höstens skattebeslut ett reellt innehåll ocksåvad gälleren statlig inkomstskattereform. Vårens skattebeslut får ett reelltinnehåll när det gäller en skallereform. Detbekymrar mig en del att vi har så starka marginaleffekter i skatte- ochsocialpolitiken. Men ett bifall till det förslag som föreligger skulle habetytt en stor insats just ide lunga inkomstgrupper som har marginaleffekter ibåde bostadsbidrag och inkomstskatter. Förslaget hade betytt en femprocentignedflyttning av marginaleffekterna för dem. Det hade varit en ordentlig insats.Och sedan hade vi kunnat gå vidare på den grunden. Såett par ord också till . Jag tror att och Jag är överensom innebörden av de olika skatteförslagen. 7wsr/ö> /9(¥0 är det inle såbetydande skillnader mellan de olika förslagen. Ert förslag är litet bättre -det var enligt min karakteristik. Ja, det är något bättre på någrapunkter, det är något sämre på andra punkter. Där är skillnader, men de är inteavgörande. De marginalskattesänkningar som ligger iregeringsförslaget är både starkare och omfattar ett bredare inkomst-skikt.Därigenom blir de av betydelse och också för , där vialltså kan utgå från skatteskalor som ligger på en lägre nivå.