prot · G20958 · 1978-12-31 00:00:00 — Men 1975/76examinerades endasl 52 per tusennärvarande forskarstuderande. Och siffran, som jag själv har räknat ut, /77 är 57 per lusen närvarande studerande. Det är de här siffrornasom verkligen väcker farhågor. De skall ses mol bakgrund av den nyastudieordningen , som i princip innebär all forskarstudier skulleavklaras . I verkligheten har den standardsänkning vad gäller kravetpå prestation som då infördes, och som var medveten om, resulterat ilängre studielid. verkar åtta till lio år vara en realistisk tidför avläggande av forskarexamen. Än märkvärdigare är all om endast 52-57 per årav de nu forskarstuderande skulle avlägga examina skulle del ta innanalla de som är forskarstuderande har avlagt doktorsexamen. Förut var tiden -om man gör motsvarande beräkning - ungefär . Jagvill fråga statsrådet : Vilken bedömninggörstatsrådet närdet gäller studerandesom avlägger forskarexamen? Jag kan ha bidragit till missförståndet så tillvida somjag talade om forskarrekrytering. När jag talar om"forskarrekrytering" menar jag alltså sådana som planerar och avseratl avlägga doktorsexamen. Jagbehöver kanske inte här erinra om att vetenskaps-, viiierheis- ochingenjörsvetenskapsakademierna i en gemensam rapport har velal riktaregeringens uppmärksamhel på vad del är som sker. Förutom allvaret bakom denminskade tillströmningen till forskarutbildning pekar man på denstandardsänkning på bl. a. avhandlingarnas vetenskapliga kvalitet som blevföljden av den reformerade studieordningen. Vi är också medvetna om all vissauniversitet inle längre vill ha de svenska doktorsavhandlingarna sombytesmaterial. Det kan i sin tur bero på svårigheter att lagra vetenskapligtmaterial. Jag instämmer i yttrande. Jag har också all respektför statsrådets verksamhet, inte minst när del gäller forskningen. Bara underde senasle månaderna har utbildningsministern i olika sammanhang, vid kontaktermed , , , IV Aosv. talat om forskning och om de problem som utbildningsministern ser finns . har också i en intervju i 'givit tre olika skältill den minskade rekryteringen till forskarutbildningen. Den intervjun var -del vågar jag kanske säga - mer informaliv om statsrådets uppfattning än svareihär . Jag har emellertid några kompletterande frågor att ställa. Statsrådet säger i intervjun alt äldre har fölttillträde lill universitetsstudier och att de äldre inte är lika motiveradetill forskning. Helt säkert är del sant. Men bakgrunden lill del vidgade tillträdetlill universiteten varju inte all de äldrestuderande lill den grad som harskett skulle tränga ul de unga. Det skrämmande är an anlalel studerande under25 år har minskal så katastrofall. Antalet studerande i den åldersgruppen harmer än halverats från toppnoteringen 1969 fram till mitten av 1970-lalel. Detinnebäralltså atl underiaget för forskarutbildning kraftigt har decimerats, omstatsrådets förmodan alt äldre studerande är mindre benägna förforskarutbildning är riklig, och det trorjag alt den är. Dåuppkommer självklart frågan: Anser statsrådet med sin posiliva inställning tillnödvändigheten av en högkvalitaliv forskning att man i så fall inom den närmareframtiden skall salsa på de yngre studerande vid universiteten? För del är desom inle ställer upp, och det är de som alltså ulgör ett av skälen tillatl rekryteringen lill forskarutbildningen går ned och kommer all fortsätta atlgå ned. I så fall kommer naturligtvis en sådan satsning bl. a. alt fökonsekvenser för gymnasieulredningens arbele. Somandra skäl anger statsrådet alt det ekonomiski inle längre är lönsamt atlforska. Ja, förvisso gäller della underden , men del gällerockså senare i förvärvslivet. Atl så är fallet kan man komma fram lill genomalt siudera lönestatistik förär 1977. Genom atl jämföra lönerna förolika femårsgrupper med och utan högre akademisk examen, företrädesvis ioffentlig tjänst, kommer man fram till atl skillnaden i medelvärde av inkomstligger . netto någon eller några hundralappar,och mol bakgrund av den med all säkerhet betydligt slörre studieskulden är delingen skillnad alls. Dåtycker man atl någonling måsle göras också från regeringens sida, för detgäller ju i första hand de offenlliga anslällningarna. Del är så litenlöneskillnad alt regeringen skulle kunna se efter i vad mån arbetsmarknaden kanvinna på att anställa människor med högre grad av kunnande. Det har i olikasammanhang förts fram i pressen att t. ex. professorernas köpkraft gått ned meden tredjedel . Jag tror del var sade: En professor arbetar alltså gratis. Den skaltereformsom antogs har inte bättrat på möjligheterna för de högreutbildade. Det går inle all bortse från att marginalskatteeffekterna haft belydelse när del gäller insaiser av välutbildad personal. Det är faktiskti dag mera lönande för en professor alt lägga om ett tak än all ta exlratimmarsom handledare för forskarstuderande eller alt skriva ett kompendium. Närstatsminister var i sade han bl. a.: Man kan inte kommendera framsnillen hur som helst. Det är sant. Men tyvärr kan man genom olika åtgärder,inle minst ekonomiska, låta bli atl la lill vara snillena, och del är dil vi ärpå väg. Iintervjun i angav utbildningsministern som Iredje skäl atlmånga studerande inte anser sig hålla måttet för högre utbildning. Säkert ärockså detla sant. 0/7? 0/77Ökad forskarutbildning Au kvalilelen på utbildningen har sjunkit medförsannolikt brislande självförtroende när del gäller högre studier. Men delbottnar i bristande kvalitet i skolan. Kvaliteten grundläggs på lågstadiet, ocherfarenheten att kunskap fordrar arbele grundläggs lidigi i skolan. harvi på många håll systematiskt förkvävt handlingskraften och nyfikenhetslustenhos 10-12-åringar som är vetgiriga. Vi lägger helt enkelt redan i skolan ettlock på tillgången till forskare av önskad sorl. En forskarstuderande sade förinte så länge sedan till mig: Ja, faktum är atl vi betraktas som galna av vårakamrater, och det värsta är att jag tror att vi är det. De mest begåvade och demest kreativa skaffar sig jobb och tjänar pengar. Vi går här och forskar ochtrivs med det, men egentligen är vi inte rikligt kloka. Den unge mannen sadenaturligtvis della skämtsamt. Avalla uiredningar som handlar om forskning, utbildningsminister , har vienligt vad jag kan komma ihåg egentligen utrett vad del är som gör alt ungamänniskor eller människor över huvud tagel vill ägna sig åt vetenskapligforskning. Hurskall man -föratt ta ett mer närliggande problem - över huvud laget föungdomarna inlresserade för avancerade sludier, när de börjar svika inte bara på 60-poängsnivån, som jag sade i min inlerpellation, utan också på 40-poängsnivån? Vilka lärare skall vi fö i framliden? Trotsatt tillströmningen lill de filosofiska fakulteterna har ökat medundanlag för det naturvetenskapliga området, har antalet närvarande studerandeliksom antalet poäng och examina sjunkit. På mindre än har del totalaantalet avklarade studiekurser merän halverats. På 40-poängsnivån har antaletgått ned från 26 000 till 8 400. Många vill se detta såsom en följd avnaturvetarkrisen. Allt färre vill studera naturvetenskapliga ämnen,och enliglen internationell undersökning ligger svenska ungdomar i botten när del gälleralt sätta tilltro till värdet av naturvetenskaplig kunskap. Mendelta är bara en lilen del av förklaringen. Förändringar av annat slag måsleske. Statsrådet säger i sista meningen i sill svar: "Jag ulgårfrån all berörda ulbildningsmyndigheter beaktar della vid ulformningen avstudierna inom olika utbildningslinjer." Liknande satser hördes ofta underden socialdemokratiska regeringens lid. De hade egentligen bara en endainnebörd: Om del är svårt atl rekrytera ungdomar till del eller det områdei,sank kraven så kommer ungdomarna. Är man illvillig och inle kännerutbildningsministern så väl, kan man utgå från all denna mening - mot bakgrundav atl statsrådet anser atl utvecklingen är oroande - kan ha den innebörden altvi måsle begära alt berörda ulbildningsmyndigheter ulformar studierna så atlman drar till sig fiera elever, underförstått genom all sänka kraven på någotsäll. Jagvill varna för ett sådant tänkesätt. Vi får inle i vårt land - med den nedgångi kvalitet som har skett inom praktiskt taget alla utbildningsområden - tro all man genom altgöra om och förenkla kurser kan få igenom flera studerande på kortare lid. Må vara atl man kan del, men del lolala resultatet blir inie bättre. Detgäller ju, herr lalman, trots alll vår framtid. är en liiei land ochvårenda möjlighet atl vara elt välståndsland är all hålla uppe en full sysselsältning,alt ha råd och förmåga alt kunna erbjuda medborgarna en avancerad sjukvård ochen god utbildning och atl vi kan producera för en större marknad än vår egen.Eftersom våra råvarutillgångar inle är lillräckliga, måsle vi kunna bibehållavårt teknologiska försprång. Menockså på andra områden - humanistiska och samhällsvetenskapliga -måsle viutbilda människor som kan ta ansvar för vidarebefordran av kunskap tillkommande generationer. Det är dock i inte populärt all lala omkunskaper och än mindre om kunskaper och arbele i kombination. Populäraord är fritid, trygghet, rättigheter-bra ord i sig. Men fakium är att alla dehär honnörsorden till sisl bygger på atl människor vill arbeta och vill arbetaockså för att lära sig något. Del är faktiskt förutsättningen för iryggheten,för rättvisan och jag vill nästan säga för demokratin i vårt land. Jag fick ett papper som jag i och för sig hade velat visa påbildskärmen, men kammaren är så att säga inle välbesait, och jag är övertygadom att utbildningsministern själv har selt del. Det är universitets- ochhögskoleämbetets anslagsframställning för del kommande budgetåret. Där finnsdiagram som visar anlalel forskarexamina och antalet närvarande iforskarutbildningen. Man har gjort de båda diagrammen vart och ett för sig, ochdet är nog ganska lyckligl. Det är trots alll inle värre än atl man kan läggadem tillsammans och se atl där ena kurvan pekar uppåt pekar den andra på ettskrämmande sätt nedåt. Jaglackar än en gång utbildningsministern för svaret. Jag är medvelen om att vikommer all föra en längre och säkert mera välbesökt forskarutbildningsdebattom några månader här i kammaren, men jag tycker alt det har varil angelägel ialla fall atl fö utbildningsministerns synpunkter på del cenlrala problemet atlfö våra ungdomar alt ägna sig ål forskning och vetenskap. 0/77Ökad forskarutbildning i (m): Vid dagens slut har det alltså dragit ihop sig till vad som väl närmastkan betecknas som en liten familjetillslällning, för de närmast sörjande, såalt säga. Jaghar naturligtvis med slörsla intresse lyssnat till vad och nusenast här haft att säga om universitetsstudiernas förfiackningoch forskarrekryteringens kris. För den som haft förmånen alt föägna sig åt forskning och därjämte haft glädjen atl fö ta hand omyngre kamrater i några av vetenskapens verkstäder har dagensinlerpellalionsdebalt först och främst inneburit en uppfordran till självrannsakan:Varför har inle jag kommii mig för alt ställa de frågor som numed sådanl fog har ställt? Har man blivit hemmablind, eller har del missmod somvuxit fram hos så många av oss, som arbetar vid universiteten, underden såkallade högskolereformens obevekliga garrotle-ring av vetenskapens livsnerv -upptäckarglädjen - förlamat vår handlingskraft och hållit en del av oss kvardär beslutsfattarna har ställt oss - "off 0/7?ökad forskarutbildning Svaretpå den frågan för väl andra ge. En förmildrande omständighel harjag allandraga: Inom de medicinska fakulteterna, inom den kliniska medicinen och inomden medicinska klinik där jag ännu har förmånen att fö arbeta räknar vi varken60 eller 120 poäng ulan genomför en lång och livsavgörande utbildning, och därerbjuder sig oavbrutet frågorsom väntar på nya och bällre svar. Där lider vivarken brist på meningsfulla forskningsuppgifter eller, dess bällre, än sålänge, på ungdomar, som är villiga atl förena sig med den armé runt hela vårjord som arbeiar för all komma några steg närmare sanningen om människansbiologiska villkor och om hälsans betingelser och som är beredda att delta iförsvaret mot allt del som hotar folkens hälsa och liv. Närdel nu finns åtminstone en fakultet, som i delta reträtternas årtionde ännustår bi och inte har sviktat, så kanske den kan las lill utgångspunkt för någrabetraktelser kring dagens tema. Underde ärjag har konfronterats med forskning, som haft sitl hemvist inom vissaandra fakulteter, och med "forskningspolitik"-en företeelse somemellanåt förefallit all sakna önskvärd förankring i den egna erfarenheten -harjag inle kunnat underiåta alt märka vilken infiation begreppel "forskning"utsatts för. Jag tror det är viktigt all vi gör klart för oss alt del finnsolika nivåer inom sökandet efter kunskap. 1 botten finns vad man med ett någotanspråkslösare namn kan kalla "sludier", merellermindreorienlerande,mer eller mindre improviserade, mer eller mindre fullständiga, men inteoriginella utan kunskapsöversikter och karlläggningsarbelen. Ennågot högre nivå kan vara avgränsade, målinriktade undersökningar med prakliskasyften, som ibland - litel vilseledande - kallals "research", iinskränkt bemärkelse. Dess metodik kan ha hämtats ur den vetenskapliga rutinensarsenaler, men det blir förden skull inte vetenskap i ordets egentligabemärkelse. Ty den vetenskapliga forskningen är ute för alt sorgfälligt prövahypoteser, eller ompröva sanningar som visal sig ofullkomliga; den kan inle"beställas" - vilket däremot kunskapsöversikter eller opinionsundersökningarkan - utan den härrör ur självlänkande människors nyfikenhet, tvivel,uppläckarglädje, skapande fantasi - ibland mer av del ena, ibland mer av detandra - ett behov av all få veta mera om hur det "egentligen" är ochen beredvillighet alt underkasta sig sträng intellektuell disciplin ochalldeles oreglerad arbetstid för all nå målet. I bästa fall varar denna lidelselivet igenom och kommer atl känneteckna också andra arbetsuppgifter som enforskare ger sig i kast med. granskar en doklorsavhandling - och sådanl sker fortfarande,ävenom röster höjls föratt ta bort även denna kvalitelsprövning - ställer manvanligen två frågor - den ena: "Är del nytt?'' och den andra; " Ärdel /-ä//.'" Del är genom forskningsresultat, som är nya och som visar sigvara riktiga, som våra möjligheter au förstå världen och människorna vidgas. Urriksdagens synvinkel kan forskningen måhända mest te sig som utgifter förinstrument, apparatur och biträdespersonal. Sådanl behövs naturligtvis, iväxlande grad inom olika ämnesområden. Men / princip är forskning enintellektuell process hos därför särskilt lämpade personer, som genom noggrannaiakttagelser, och lika noggrann registrering av dessa, kan beskriva grundläggandefakta och analysera deras mönster, inbördes relalioner och villkor och -därulöver -följa deras eventuella förändringar utmed lidsaxeln och, i sådanlfall, försöka/o/A-a de principersom styr dessa förändringar, och-med ledning av dessa kunskaper - blir i slåndaU förutsäga den fortsatta utvecklingen, såväl i del fall systemet förbliropåverkat som i det fall man försöker påverka del utifrån. Nyttanav vetenskap är inle bara den att vi tror oss förslå oss själva och vår omvärldlilet bättre, ulan att vi -om vi verkligen iV//det- lär oss atl analyserakonsekyenser. Detla är utomordentligt viktigt i medicinen. Del borde vara likaviktigt i politiken - både för dem som tror på krafternas fria spel och för demsom vill försöka binda och styra dem - kanske särskill för de . Vihar här i landet-och vi är förmodligen inle ensamma om det-en sagolik förmågaalt förverkliga våra s. k. reformer i fel fas av utvecklingens sinuskurva. Vikan gå tillbaka till efterkrigspolitikernas varning för fredsop-limism, tilldel tidiga 1970-lalels ekonomiska politik och vi kan nu beskåda effekten av densvenska kulturrevolutionen, som instrumenierades av vår inhemska motsvarighettill "de fyras gäng" - U 68. Man försökte bl. a. bygga bortforskaröverskottel-och man har, vid , lyckats med detla vid , dåproblemet i själva verket är del motsatta, som framgått av vad vi hört. Sedanungefär är politiker ur olika partier därför i förd med alt taut en ny kompassriktning för att återställa ordningen. Bådeutbildningsministern och hans statssekreterare har vädjat till avnämarna ute isamhället alt sätta ell högre pris på dem som tagit doktorsexamen, för all påså sätt stimulera fiera att gå in under forskningens ok. Men är delta särskillsannolikt i ett samhälle där den iredje - och starkaste - statsmakten,massmedia, levt i en hatkäriek till vetenskapen, och därjämlikhelsdogmen gjort begåvningen misstänkt och fliten osolidarisk? Vihar nu fåll en schemalagd och formaliserad "forskamlbildning". Pånågot säll förefaller det mig orimligl anspråksfullt att i förväg bestämma sigför atl bli "forskare". Forskare är något som man möjligen kan påslåsig vara när man har visat vad man duger till, men ofta skyggar även de mestframgångsrika för att ta det ordet i sin mun. Underårens lopp har jag till någon del medverkat till alt bortemot elt femtiotaldoktorsavhandlingar kommii till. I en fjärdedel av fallen, kanske, harvederbörande från början varit inriktad mot ell avhandlingsmål. såmånga har glidit in i en händelsekedja, där behovet av svar på de många frågorsom den prakliska erfarenheten oavbmtel ställer oss inför successivt lett framtill en allt djupare analys men också, ofta, ett allt starkare behov av ensamlande överblick - eller, som en av årets nobelpristagare uttryckte del;Varje steg framåt medför också ett behov av alt vända sig om och se siglillbaka, för att bedöma vad den nya kunskapen betyder för vår tidigaretolkning av sammanhangen. Vadhärden nya forskarutbildningen lett till -förulom lill färre forskare? I minegen fakultet härden lett lill magrare och torftigare avhandlingar, och där 0/7?Ökad forskarutbildning 0/7?Ökad forskar-inbildning harreformarbetet alltså uppnått sill mål. Det inlernationella värde som en svenskdoklorsavhandling lidigare hade har sjunkit. Som en följd härav har denverkliga kvaliietsprövningen nu måst läggas, icke vid doktorsexamen, utan vidbeviljandet av docentur. Men genom deprecieringen av doktorsexamens värde harman naturligtvis, bl. a., gjort det svårare all marknadsföra den i samhället.Och docenterna skall ju i första hand även fortsättningsvis tillhöravetenskapssamhället. Nej,herr lalman, så alldeles enkelt blir del nog inle all reparera de skador somdel svenska högre utbildningsväsendet under 1970-lalel drabbats av. För20 år sedan var jag på den andra världskongressen för medicinsk undervisning iChicago. Där lärde jag mig en hel del, och framförallt en sak, nämligen att Aoch O i all medicinsk - och förmodligen även i all annan -utbildning är all"provide a useful environmeni for learning": all försöka skapa ettpsykologiskt, och materiellt, klimat - varvid det psykologiska är vikligare ändel materiella! - så all studenterna upplever del som meningsfulll och roligtatt lära sig och vet alt de därigenom kan vad de behöver (och helst merdärtill). Alt skapa detta är lärarnas och institutionernas uppgift. Sedan gårresten av sig själv. Bra institutioner drar lill sig bra studenter. Och -det ärdit jag vill komma -jag tror något av delsamma gäller för forskningen; alt"provide a useful environmeni för research", alt skapa ett inslilulions-klimaldär det blir naturligt atl forska, all gå vidare på djupet, därför all man veratl del kommer atl ulveckla en själv, i samarbeie med kamrater -jämnåriga,äldre och senare även yngre - och därför alt man förslår alt åren mellan 25 och35 år är avgörande för ens intellektuella framtid, om man skall vara och förbliutvecklingsbar, eller om man skall slanna i växten, fastna i rutinen och slåsig till ro. I varje fall är något av della den filosofi som minaarbetskamrater lycks omfatta. Ochprecis som när del gäller vanliga studenter, fast starkare, så är del i tävlanmed de jämnåriga kamraterna - inom och utom landei - som kyaliietskravei finnersin nivå. Ty en forskares "belöning" är försl och främsi en inreglädje; all vela med sig all ha gjort elt hederligt jobb, alt han själv hargrävt sig fram lill kunskapens källådror, inte bara blivit serverad av andra,men också en _\'///-e.' atl bli erkänd, i lyckligaste fall atl genomvetenskapen bli väridsmedborgare. Hurskall man då skapa en gynnsam forskningsmiljö? Såvitt jag förstår är del ettproblem på minst tre nivåer: samhällets, och studentens egen. Samhällets- det är den offentliga debattens miljö, de beslutsfattande instansernas visdomeller brist på sådan och det svenska organisationsväsendets förfärandesnårighet. Låt mig i detla sammanhang ge , som jag hade hoppatsse här , en eloge för en hel del illusionsfria och förnuftiga synpunkleri en paneldebatt och vädja till honom -om han nu läser del här i protokollet- all försöka befria forskningen från MBL-förhandlingar, som lär skolainföras där. Vi har nog med grus i maskineriet ändå. Universiteten - praetereacenseo; Fakulteterna måste återställas! skadligaseparationen av grundutbildning och forskning, som i sig innebär en utmaningmol högskolelagens portalparagrafer, måste upphävas. Om inte professorerna, somrimligtvis har störst bredd i vetandet och de längsta perspektiven, möterstudenterna redan i grundutbildningen och ger dem del av sin entusiasm förämnet, hurskall man då kunna vänta sig all studenterna skall få lust alt slrävavidare mol 40,60 eller flera poäng? Jag inser all del har varil eltkvantitativt problem i vissa ämnen, men /;// måste väl professorerna, omforskarämnena tryter, ge sig ut bland sina elever och handplocka nya förmågor.En professor får inle vara en torrboll, han måsle vara en gängledare. Studenten,slutligen, är huvudpersonen. Ja, vi vet, många av dem är äldre, men ålder är ioch för sig inget hinder för alt forska, det är de sociala och ekonomiskaförpliktelserna i vissa åldrar, som ulgör begränsningen -förpliktelserna ochanspråken, från andra. när budgelminislerns pelila-direkiiv lalar om en serieav 2-procentiga anslagsprutningar framöver, kan vi kanske erinra oss SlenSelanders bondestudent; Du ser hans maskinknutnaslips och hans vända och Irådslitna rock. Ärdet allt vad du ser? Du känner ej honom. Nuvill jag naturligtvis inte göra budgeiministern den tjänsten - ochutbildningsministern den otjänsten - att verka som om del materiella saknarbetydelse i vetenskapens värld. Så är del naturligtvis inle. En av orsakernatill atl det fortfarande skrivs så många kliniska avhandlingar i vårt land ärförmodligen alt forskningsarbetet kan bedrivas parallellt med, eller omväxlandemed, avlönad läkarverksamhet, vad man skulle kunna beteckna som en integreradform av "varvad utbildning". Man skulle kanske önska något liknandepå andra håll - alt forskande nationalekonomer hade dellidsanställ-. ning påbanker, forskande jurister på domsagor eller i administrativa verk etc. sålundaåterupplivande Horalius' och ord om "uiile dulci" -attkombinera del nyttiga med del nöjsamma. I den allmänpolitiska debatten lilläl jag mig all geuibildningsminisiern några råd om forskningsplanering i allmänhel och imedicinen i synnerhet. Jag skall inte begära några synliga resullat . Det lärju komma en ellerannan proposilion lill våren, och vi farväl vänta och se, då.Men jag har läst ell vackert och anslående tal, som Jan-ErikWikström höll inför i . Jag kom då alt tänka på vadman så ofta flnner i ;s fantastiska tidskrift : alla dessa småsvarta barn, som med tindrande ögon skriver på sina griffeltavlor ute i byarna,och som ser ut som om de aldrig skulle drömma om all klämma ens en burk folköl,långt mindre rycka handväskan från gamla damer, och då kanske man undrar om viinte är på fel väg genom att tillhandahålla utbildning i vårt land som enrättighet ulan motsvarande skyldigheter. När den obligatoriska folkskolaninfördes i innebar detla ett märkligt framsteg. Men ärdet inte utan att man frågar sig, om inte ordningen i skolan skulle vara enannan, och luslen all lära, om 0/7?