prot · G20991 · 1978-12-31 00:00:00 — Ärregeringen omedveten om del härda trycket på kommuner och landsting på en radangelägna områden? Känner man inie lill köerna till daghemmen? Känner man inletill att personalsituationen inom sjukvård och åldringsvård är katastrofal päde flesta håll? Känner man inle lill de långa väntetiderna för sjukvård ochtandvård? Inteens det aviserade statsbidraget för kommunala bostadstillägg lill pensionärernager kommunerna någol egentligt tillskott, efiersom bidragsprocenten för destalskommunala bostadstilläggen kommer att sänkas. Budgetminislern ger med denena handen och lar lillbaka med den andra. 1stället för atl angripa orsakerna lill de stigande kommunalskatterna och möjliggöraen nödvändig uibyggnad av den kommunala servicen vill folkpartiregeringenslrama äl på denna sektor. Man bör hålla i minnet alt såväl stigandekommunalskatter som dålig service framför allt drabbarlåginkomsttagarna. Detär kommunalskatten som är den tyngsta av de direkta skallerna. Del har deflesta inkomsttagare kunnat konstatera i deklarationstider. I åretsbudgetproposition redovisar regeringen siffror som visar att för en inkomsttagaremed . i årsinkomst är kommunalskatten så slor somstatsskatten. i inkomst blir den statliga inkomstskattenslörre än den kommunala. Detta visar alt del krävs ålgärder mot stigandekommunalskatter. Endast genom ökade statliga insatser kan detta bli möjligl. Jagskall på kammarens bildskärm visa en bild som illustrerar hurkommunalskatternas utveckling inverkat på olika inkomstgrupper. På engenomsnittlig industriarbelarlön 1965 utgjorde kommunalskatten av denlolala inkomstskatten, dvs. mindre än statsskatten. däremoi ulgörkommunalskatten av den lolala inkomstskatten, dvs. avsevärt mer änstatsskatten. Omman som höginkomsttagare räknar den som vid de båda tillfällena hade tre gångerså hög inkomst får man följande jämförelsesiffror. För höginkomsllagarenutgjorde kommunalskatten av den totala inkomstskatten. I båda fallen alltså mindre än statsskatten. Deltavisar enligt min mening vem som drabbas hårdast av kommunalskatlehöjningarnaoch vem som har intresse av ålgärder som möjliggör sänkia kommunalskatter. Detär de vanliga lönlagarna och låginkomstlagarna. Budgetministerneller nägon annan som känner sig ansvarig för folkpartiregeringens politik börbesvara frågan: Är det inle angelägel atl ge kommunerna resurser så att de kanfullgöra sina uppgifter ulan kraftiga skattehöjningar? Pä sikt blir del f ö.nödvändigt alt genomföra vpk:s krav på en enhetlig progressiv skall till statoch kommun. Del ter sig något märkligt alt del i denna ekonomiska debatt bara är enfrågeställning beiräffande skaiterna som las upp lill avgörande. Menskattepolitiken är en viktig del av den ekonomiska politiken. Den handlar omvilka grupper i samhällel som skall svara för inkomsterna lill stat och kommun.Den handlar om hur bördorna skall fördelas. Vänsterpartietkommunisterna har väckt en rad moiioner om skattepolitiken, som inle kommerlill avgörande i della sammanhang. Jag vill dock kort erinra om våra krav: Slopadmatmoms; skärpt kapitalbeskattning; förändring i avdragssystemet; ålgärder motskatteflykt och skattefusk; slopande av indexregleringen av skatteskalorna;höjd bolagsbeskaltning; återinförande av allmän arbetsgivaravgift, medundantag för kommuner och landsting; ökade statsbidrag lill kommuner ochlandsting och övergång till en progressiv stalskommunal enhetsskait; engenomgripande skattereform och övergång till produktions-beskattning. Avalll detla finns endast frågan om övergång till produklionsbeskattning med idagens ärende i form av att skaiieulskoitels majoriiei yrkar avslag påmolionsförslaget. Fränvpk menar vi att det är nödvändigt med en genomgripande skattereform. Redan idet skatteprogram vi presenterade års val pekade vi på att en ökandeandel av nödvändiga statsinkomster bör utlas direkl ur produkiionen. "Vpkkräver ett system av produktionsskatter, beräknade i förhållande tillföretagens omsättning, råvaru- och energiförbrukning och inte som enbart iförhällande till löneutgifterna. Etl sådanl skallesystem bör användas också förmiljöpolitiska och allmänt näringspolitiska syften. Beskattningen bördifferentieras med hänsyn lill produktionens nytta." Debattenhar kommit att kretsa kring det socialdemokratiska förslagel omproduktionsfaktorsbeskattning, som presenterats som produktionsskattoch som en nyhet ulan all vara någondera. Viär pä flera punkter kritiska till det socialdemokratiska förslaget, som intealls svarar mot tanken pä en beskattning av produktionen. I socialdemokraternasmolion sägs bl. a. all skattebasen bör utgöras av lönekostnader samtbrutlovinsien efter avskrivningar, socialavgifter och skatt. Delta är enstympning av tanken på produklionsbeskattning. I molionen förutsattes ocksä allkommuner och landsting skall betala samma kostnader för sin anslälldaarbetskraft som blir fallet inom den egentliga produktionen. Deua avviker fråntanken på en beskattning av produktionen och lägger kostnader pä kommuner ochlandsting, som yllerligare förvärrar den ekonomiska situationen. Som i så många sammanhangfömlsäller man alt lönlagarna skall betala omläggningen genomuteblivna lönehöjningar. "Hur myckel som därefter återstår all förhandlaom i avtalsrörelserna och hur detta skall fördelas på löner resp.kapitalinkomster för avgöras mol bakgrund av konjunklurförhål-landen ochvinstsiiuaiion", heter del i motionen. Egentligengör sig skaiieuiskotiei skyldigt till en sammanblandning när man klumpar ihopkraven på övergäng till produklionsbeskattning och den s. k.produktionsfaklorsskatlen. gäller både utskottsmajoriteten ochreservanterna. Delär också betecknande all såväl den borgerliga utskoltsmajoritelen som desocialdemokraliska reservanierna mindre ägnar sig ät alt diskuieramöjligheterna att finna ell räitvisare skattesystem och mer ål hur förelagenskall kunna hålla sig skadeslösa. 1 reservationen beskrivs detta på följandesätt: "De generösa regler i fråga om avskrivning ochkonsolidering som gäller för beräkning av företagens nettovinster kommer även ifortsättningen atl ulöva en stimulanseffekt på investeringsbenägenheten. "Vi kan inte godta del resonemang som förs i reservalionen. Jagyrkar bifall lill motion 310. Om detla yrkande faller kommer vi emellertid atlstödja reservationen, eftersom dess yrkande omfattar även vär molion. Dennaröstning ulgör enbart elt stöd för den linje som uttrycks i molion 310 omövergäng lill produklionsbeskattning. Målsättningenför skallepolitiken måste enligt kommunisternas mening varaminskade skattebördor på lönearbetarna, barnfamiljerna, pensionärerna - ökadeskatter för stora förmögenheter, bolagsvinster, spekulationsvinsier. Utifråndetta synsätt har vi slälll olika krav, och vi kräver även en genomgripandeskattereform med övergång lill produklionsbeskattning. Den nuvarandeövervältringen av skattebördorna på de mindre bärkraftiga grupperna i samhälletmåsle brytas. I denna debatt, som varat i 6,5 limmar, har naturligtvis det mestasagls. Dessulom är ju frågeställningarna inte så särdeles nya. Med jämnamellanrum har vi en debatt om den allmänna ekonomiska politiken ochskattepolitiken här i kammaren. Jag vill emellertid kommentera båda dessabelänkanden, närmasl därför atl de spänner över områden somjag har varit ochnaturiiglvis är speciellt intresserad av. Närjag har lyssnal på dagens debatt harjag kunnai göra den iakttagelsen alt deborgerliga talarna har avhållit sig från den löfiespolitik som präglade allainlägg på den lid då de borgeriiga var i opposition. Del var ju enlöfiespolitik utan gränser. Vi har emellertid upplevl denlöftespoli-likens definitiva sammanbrott Borgeriighelen gick till val medlångtgående utfästelser, som alla är kända av denna församling. Jag behöverknappasi upprepa dem. Men del var de generella skattesänkningarna, överflödetpå arbeten, en expansion inom det svenska näringslivel och allt del goda somdärtill hör. Vid delta laget torde ävende mest hängivna borgerliga propagandisierna ha lärt om och - föreställerjag mig - i en känsla av ruelse och ånger betrakta alla de storslagna ochkonsekvent brutna vallöftena. Det kanske värdefullaste med den borgeriigaregeringsperioden är alt den halvpart av väljare som stöder deborgeriiga partierna nu av sina egna har blivit undervisade om tillvaronsrealiteter, sådana som man inte viftar undan genom att ställa ut mer ellermindre långtgående löften. att längre åberopa della har jag emellertidinledningsvis velat påminna om det. Enligtden gamla satsen att det blir glädje i himmelen när en syndare sig omvänder ochförbättrar skall väl jag vara den förste som utlalar lillfredsslällelse överdel tillfrisknande som jag tycker mig kunna avläsa i fråga om löften förframtiden och den praktiska politiken. Jag räknar det såsom en förslåndsmässigframgång, när från ståndpunkten att alla kärnkraftsanläggningarskall jämnas med marken nu har kommit fram lill alt vi behöver tio aggregat.Jag räknar det såsom elt tillfrisknande, när herrar Ullslen och Mundebokonstaterar att ytteriigare skattesänkningar som dränerar statskassan på pengarmåste kompenseras med motsvarande kassaförslärkningar. Med del enormaunderskott och den skuldsättning som vi nu arbetar med vore en annan slåndpunklrätt uppseendeväckande. Undantagetutgör emellertid moderata samlingspartiet, där och hans talesman iriksdagen , , har fört en debatt när det gällerskattepolitiken som är, som jag ser det, ganska uppseendeväckande. Det är medvalrörelsen i näsborrarna och tydligen i sann Glislrupsanda som moderatasamlingspartiet kommer att gä ut och försöka inbilla svenska folket att har manbara, som det heter, kuraget att sänka skatterna, så kommer ett oanat välståndöver nationen. Det uppstår arbetslust och företagaranda, och del kommer attfinnas pengar för atl realisera egna önskemål, som välfärdssamhälletstrygghet och det moderna samhällets service gentemot medborgarna obeskuret fortgår. Denmystiska kraft som skall göra dessa oförenliga ståndpunkter till en harmoniskhelhet har ännu ingen nation upptäckt, och och hans partivänneruppläckte den inle heller, som del har sagts lidigare , under de två årensom de hade möjlighet all hanlera ekonomi. Närherr tillsammans med sina partivänner nu inle längre behöver hanterapolitiken under ansvar, återfaller han i den gamla argumenteringen, och detbeklagar jag. Detta utslag av valtaklisk opportunism går för långt Vitar ut - och del har nog sagls lidigare - av bruttonationalprodukteni skatter, mot . brukar försvara det med att hansjälv är oskyldig och atl kommunerna är syndabocken. Den upptäckten har hangjort . Den var för honom helt främmande när jag svarade för ekonomin ochfinanserna, trots alt den problemställning han berör var myckel mer markerad dåän vad den är . Attfolkpartiregeringen nu tillämpar priskonlroll som ett nödvändigt element istabiliseringspoliliken och atl man lärt sig att sysselsättningspolitikenkräver direkta samhällsingripanden i den heliga privaia företagsamheten ärjagberedd att ge och hans kolleger ett erkännande för. På åtskilligaområden gör ni vad ni kan för att leva upp till socialdemokratins 7 protokoll 1978/79:91-92 synsätt pä regerandets förpliktelser.All ni sedan sköter politiken sämre än socialdemokratin har sin enklaförklaring i de borgerliga partiernas ärftliga belastning, innebärande atlsamhällets ingripande möjligen motiveras , men då kommerdet tveksamt och gärna i efterhand. Optimist som jag är håller jag inte förotroligt all borgeriighelen även på den punkien måhända kan vara framme vid enomställning i länkandet. Enblick på framliden för det svenska näringslivet, placerat i den friamarknadshushållningen och med påtagliga förändringar iproduktionsförul-sältningarna när vi skall saluföra våra varor, ställertvivelsulan kravel på oss att planera. Vi kommer att ställas inför uppgiftenatt utforma produktionsinriktningen och näringslivets uibyggnad. Kapitalförsöriningen,som här anmäler sig som den avgörande frågan, kan endasi åstadkommas isamverkan mellan företag, anställda och samhälle. Det har hänt så mycket underde all var och en som ser vad som är på gång måste bryta med degamla invanda föreställningarna och söka sig fram på nya vägar. Detär naturligtvis, herr talman, ett dystert bokslut som redovisas efter två är avborgerligt styre, och de förhoppningar som knyts lill 1979 är väl än så länge ialll väsentligt förhoppningar. Ganska ensamma i den industrialiserade världenhar vi gåtl kräftgång under de båda åren. Vi har, för all lala moderntbokföringsspräk, tvingats redovisa röda siffror på alla viktiga avsnitt. Desvenska löntagarna, dvs. nationens konsumenter, tappade av sin köpkraft pågrund av den genom skattehöjningar och dubbla devalveringar så kraftigainflation som vi upplevde , en inflation som gav oss den genantaställningen alt ligga i toppen på inflationsligan för de industrialiseradenationerna. Deltahar beslritis av här . Jag har lagil del av det officiellatryck som föreligger och skall myckel snabbt korrigera . Han gjordegällande alt under den sisla liden dä socialdemokratin hade regeringsmaktenhade vi den verkligl stora inflationen, och den har numera tonals ned. Jagutgår ifrån alt lalar omedvetet om hur del hela hänger ihop, för iannat fall talar han mot bättre vetande. Gärman lillbaka till 1973, 1974, 1975 och 1976 och gör en internationelljämförelse i fråga om inflationsutvecklingen, så finner man att alla deåren har legal lägre än vad OECD-siffrorna för innebär. harlegat lägre i infiationsutvecklingen under tre av dessa år men något högreunder 1976, om jag gör jämförelsen med totalt - och det är specielltutvecklingen i som ger det utslaget. Efter regeringsskiftet, när vifick en borgerlig regering, var inflalionsgraden i den svenska ekonomin 13 %-och nägra tiondelar därutöver. läg den mellan 8 och 9 %iOECD-länderna. Inflationen ligger, skulle jag tro, på iSverige. I OECD-redovisningen anges en 7-procentig inflation i övriga länder. Jaghar,herrlalman, velal för ordningens skull och för protokoll korrigeraherr Åsling pä den här punkien, när han nu var sä slarvig med sitt inlägg. Nedpressningenav konsumenternas standard på - en nedpressning som var en följdav lönerna kontra inflationsutvecklingen - fortsatte ytterligareunder 1978 med ett par proceni. Jag tror det var som ocksäanförde motsvarande siffror. Man kan ullrycka del myckel enkelt genom att sägaatt . i sänkt köpkraft för en medelinkomsttagare ärresultatet när vi nu avläser facil av en tvåårig borgerlig regeringspolitik. Parallellthärmed avläser vi en arbetslöshet som i öppna arbetslöshetstal plus insatsernavia AMS på olika avsnitt är högre än nägon gång lidigare . Del är naturligtvis bra atl regeringen genom en energiskarbetsmarknadspolitik försöker avväria arbetslöshetens elände och dess negalivaverkningar för land och folk, framför allt de negativa verkningarna för deluppväxande släktet Men del hade tvivelsulan varit bätire med en ekonomiskpolitik som bevarat människornas reguljära sysselsättningar. Vi har hafl enenorm ökning av deltidsarbetet. Även härvidlag hade etl parintressanta uppgifter att lämna kammaren. Den undanflykten alt man har likamånga och kanske fler människor officiellt redovisade som arbetande än lidigarehåller ju inte, när man vet alt en miljon människor, fjärdedelen av allasysselsalta, f n. arbetar pä deltid, och alt deltidssysselsättningen ökar i säoroväckande grad. Härskulle man kunna ställa en fråga till herr budget- och ekonomiministern, somhar haft vänligheten atl komma in i kammaren under milt inlägg: Varför gesinget svar om hur regeringen länker angripa problemet? Är inle sysselsättningenlängre ett allvarligl problem? Det måste den ju ändå vara, även för herrMundebo och för regeringen. Då räcker det inle med den blygsamma målsällningenatt man i fortsättningen bevakar utvecklingen och är inställd på all ingripa omarbetslösheten ökar ytterligare. Del för dagen primära och ofrånkomliga kravetärju att vi minskar en arbetslöshet som är alldeles för stor. En politik som såkraftigt har minskat köpkraften i det svenska folkhushållet lederovedersägligen lill en oacceptabel arbetslöshet; vi bevittnar det . Enekonomisk polilik som efter en myckel måttlig lönerörelse släppt loss eninfiation på fär dessa verkningar. Lägethar ocksä letl lill en resignation och en hopplöshet inom svensk indusiri ochsvenski näringsliv som tar sig uttryck i en 30-procenlig invesleringsnedgäng påtvå är. En tredjedel av företagens investeringsaktivitet har försvunnil. Jagser det som den mest oroande faktorn i den borgeriiga regeringens allamisslyckanden. Det är onekligen pä det sättet att genom utbyggda industriellaanläggningar, genom nyanskaffning av maskiner och genom bättreproduktionsredskap skall vi grundlägga möjlighelen atl reda upp våra problemoch gå vidare för framtiden, och det är den förutsättningen som vi i dagefteriyser, som vi saknar. Jaghar visserligen lagt märke till att folkpartiregeringen i sin finansplan för1979 lalar om en investeringsökning på 3 96 försvensk indusiri. Denbmtalaverkligheten är således den all vi skulle ligga 27 96 lägre i delproduktiva livets investeringsvolym än vi gjorde 1976 vid regeringsskiftet Slårdet in så är den uppgången knappasi värd att nolera. Denomsiändigheten atl vi i handeln med omväriden nu är i en hygglig balans harinte sin förklaring i några exceptionella framgångar pä export- Jag kan nämnaelt undantag, och det blir för skogsindustrins förädlade produkter,däreflereUbottenläge i fråga om lagertillgångarna bland våra kunder i dessa nu äri färd med att pä sedvanligt sätl bygga upp sina lager igen. Följaktligenframstår exportsiffrorna från vär skogsindustri som goda, men här har vi deständigt återkommande reguljära svängningarna i efterfrågan och i avsättning.När efterfrågan stiger höjer man priserna bland de svenska exportörerna. Frånett bottenläge på per ton massa -jag erkänner att det var lågt - harman i tre fyra olika repriser nu kommit per ton blekt massa.Man är lillbaka där man var under del exklusiva när detgäller den här specifika varan. Och man talar nu om att inom några månaderfortsätta ytterligare med en prishöjning uppåt. Enslik hantering av prisbildningen för med sig det naluriiga resultatet allköparländerna snabbt bygger upp sin lagerhållning innan priserna stiger ännumera, och när man har nätt sitt maximum har vi på nytt den baksida och denstagnation som slår hårt och med besvärande verkningar. Attvi dessutom jusl nu kan avsätta vår massa och vårt papper på den europeiskamarknaden har sin förklaring i att den amerikanska högkonjunkturen har tagithand om vad både och produktionsresurser på området tillåter. Vivågar emellertid inte satsa på att konjunkturen i håller sä särdeleslänge till. Med den inflation däröver i tvåsiffriga tal och ett enormtunderskott i utrikeshandeln som den stora nationen hållersig med,så behöver maninle vara en olyckskorp om man spär att administrationen kommer alt tvingas altta till ganska radikala åtgärder för alt åstadkomma dämpning av både konjunkturoch efterfrågan. Förklaringenlill att vi för vär del redovisar en förbättrad situation i utrikeshandeln harhittills varit den hårt nedpressade importen -en naturlig följd av vad manbrukar kalla svångsremspolitiken,och del finns skäl alt kalla den för det. Menom den politiken leder till den slörsia arbetslösheten, ell boltenläge förindustrins investeringar och en allmän tillbakagång, då är priset för högt Kanvi utnyttja vår egen produktionskapacitet, kan vi återställa tron på framtideninom del svenska näringslivet och kan vi skapa avsättning och efterfrågan genomatl bl. a. återställa svenska folkets köpkraft så har vi större möjligheler attkomma lill rätta med balansproblemet också kontra omväriden. 1978låg, så långt vi statistiskt kan redovisa lägel, industriproduktionen i landet1,5 96 lägre än 1977, även om vi hade en uppgång . 1977 lågindustriproduktionen 3 96 lägre än 1976. Omsättningen i detaljhandeln läg underfjolåret 1,5 96 lägre än 1977, dä det i sin lur redovisades siffror som läglägre än 1976. Denförda politiken har således präglats av den stora arbetslösheten, avkrampaktiga försök att rädda situationen med pengar lill arbetsmarknadsverket- f n. lär ju detta kosta 1 miljard . Man har prövatskattesänkningarochåterbäringav 8 miljarder till företagsamheten-del sista ärsä myckel mer anmärkningsvärt som dessa pengar i grunden är de löneanställdaspengar genom att den lidigare arbetsgivaravgiften pä 4 96 pä samma sätt somATP-avgifter och socialavgifter har gått i avräkning på del förhandlingsutrymmevarur arbetarparlen skulle ta sina lönehöjningar. Man hargjort allt delta iförhoppningen och med den officiella motiveringen att få fart pä industrinsproduktion,all fö fart pä indusirins invesieringar. Svarel har hitintills varitnej. Underden ekonomiska debatten påtalade jag att företagsamheteni dag inte saknar pengar förerforderiig investeringsaktivitet. 1 densocialdemokratiska reservationen lill utskottels betänkande redovisas atlnäringslivets finansiella sparande förbättrats med nära 30 miljarder mellan åren1977 och 1979 och att del nu ligger pä en högre nivå än vad som är fallet i enrad andra industriländer. Industriföretagmed mer än 200 anslällda redovisar i den officiella statistiken en finansielllikviditet på 19,5 miljarder. Summan är från sluiet av 1978. 8 av dessa 19,5miljarder har man fält från regeringen. Även om utgångsläget 19771 fråga omindustrins likviditet var lågt, är man nu väl uppe i den likviditet man hadeunder de mycket tillfredsställande . Det var de är när svenskindustri präglades av en stark investeringsaktivitet, del var under densocialdemokratiska regeringens lid. Det synes som om företagen då hade en tropå framtiden, en tro som de tydligen i stor utsträckning har lappat . Finansielllföreligger således inget hinder för all industrin pä nytt skall investera. Enårskvot av industriell investeringsaktivitet presenteras i försöriningsbalansenför 1977 som en summa på mellan 14 och 15 miljarder. har den kvotenreducerats, men eftersom industrins likviditet redovisas tillnärmare 20 miljarder, är del ju inte pengar som fattas för en utökadindustriell investeringsaktivitet. Det är fortfarande den erforderiigaefterfrågan och köpkraften hos folket som saknas. Vi märker detla i nedgången iförsäljningen av kapitalvaror, och vi märker del framför allt i den ytterstotillfredsställande aktiviteten inom den svenska bostadsproduktionen. Restriktioneni avseende på bostadsbyggandets omfattning ligger i att människor med dagensköpkraft inle orkar med all betala hyrorna i den nuvarande bostadsproduktionen.Vi löser inte det problemet med saneringslån till de förvaltande företagen.Det som förhoppningsvis kan sätta fart på denna viktiga nyckelinduslri arenrepetition av vad vi prövade 1950, dvs. etl tioårigt ränle- ochamorteringsfritt lån som klipper av toppkoslnaden i bostadsproduktionen ochvars återbetalning för omprövas längre fram i tiden, dä vi förhoppningsvis kanåterställa det svenska folkets köpkraft till erforderiig nivå. Man kan genom ensådan åtgärd fö korrespondens mellan köpkraft och hyresläge och därmed fö igång den bostadsproduktion som den sittande regeringen försöker fö i gång meninte lyckas med. Vibehöver en av staten ledd investeringsexpansion med den stimulans som erfordrasbåde i fråga om bostadsproduklion och i fråga om industriproduktion. Den fördaekonomiska politiken, som inte givit önskvärt resultat ulan snararedemonstrerat misslyckanden när det gäller att fö fart på investeringarna och föfolk i regelrätt arbete, har som en exlra belastning fört med sig en tidigareotänkbar snabb ökning av statsskulden med betungande räntekostnader förframtiden och etl budgetunderskott som - det erkänner jag - en gammalfinansminister inte trodde vara möjligt för en regering som ansersig ha ansvarför nationens ekonomi inte bara för dagen utan även för framtiden. Jag har lagtmärke lill alt man söker en argumenismässig tillflyktsort genom atl tala om attden offentliga konsoliderade sektorn skulle rädda det hela.