prot · G209161 · 1978-12-31 00:00:00 — Sexlimmars arbetsdag för alla skulle kunna bli en rimlig avvägning mellan den tidsom avsätts för produktion och den som individen disponerar själv för egenverksamhet och utveckling av mänskliga egenskaper i social gemenskap. Försli etl jämställt samhälle kan vi garantera våra barn en trygg uppväxtmiljc). Delär först när föräldrarna kan dela pä försöriarbördan som de också kan dela påföräldraskapet. För att detta skall bli möjligt mäste vi med kraft arbeta föratt kommunerna bygger ut barnomsorgen både kvantitativt och kvalitativt. Och vimåste vara beredda alt ge kommunerna nödvändiga resurser för alt de skall kunnata sitt ansvar på detta avgörande område. 1ell jämstiillt samhälle har vi skapat möjligheter för både kvinnor och män atldella i det politiska och fackliga arbetet. Men vi har långt till målet ävenhär. Allt fler unga politiker, både kvinnor och män, hoppar av sina uppdrag-devill inte ställa upp pä de villkor vi arbetar under i , i kommunal-ochlandstingspolitiken. De orkar inte dra lasset, de orkar inte förändravillkoren. Har vi råd att fortsätta sä här? Har vi råd all avfärdaJämslälldhelsdebatien med att hänvisa till eller tillkvinnoorganisationernas arbele? Harvi råd att isolera frågan så att den enbart handlar om jämslälldhel mellankönen, när vi vet alt Jämställdhet betyder så mycket mer för sä många fler?Diskriminering drabbar inte bara kvinnor. Del gäller också för mänga andra grupper som lever ien sämre social situation. Del kan gälla den som är handikappad, den som ärinvandrare, och del gäller alla som saknar arbete. Svarelpå mina frågor är nej! Vi måste föra in debalten i alla sakområden vi behandlari . Jämställdhet är myckel mer än det som står i lagförslaget som vihar all ta ställning lill . Lagen löser inga avgörande problem när delgäller alt uppnå jämställdhet. Kan den vara ett litet steg pä väg, är del bra.Men vi behöver hell andra tag innan vi är framme. Låtoss anla förslagel, med de förbehåll som vi socialdemokrater ställt i vårareservationer, men låt oss också ha klart för oss atl det krävs ettsystematiskt och målmedvetet arbete på alla fronter, om jämställdhel skall blien verklighet. Jämställdhetmellan kyinnor och män i arbetslivet Idetta anförande instämde (). EIVORMARKLUND (vpk) kort genmäle: Jag har inle någon som helst anledning alt på någon punkt bemötaMarianne Siålberg; tvärtom lyckerjag atl allt det hon sade var väldigl bra. Jagväntade nästan att hon skulle avsluta sitt anförande med elt yrkandeom bifall lill den motion, nr 392, kommunisterna som ocksäbehandlas i det här ulskottsbetänkandet men som av både utskottets företrädareoch andra talare här har förbigåtts med total lystnad. Där lalar vi om Just dethär deltidsarbetets utveckling och menar att den utvecklingen måste hejdas,inie av principiella skäl utan på grund av de negativa konsekvenser som ocksåMarianne Siålberg lalade om i form av dåliga löner, social otrygghet och sämrearbetsvillkor, som Ju kännetecknar deltidsarbetet. Det kanske ändå finns anledning att skicka med tillde socialdemokratiska ledamöterna i arbetsmarknadsutskottet del budet att närden här frågan nästa gång behandlas de då inte bara hänvisar till att man vidnågra lidigare tillfallen haravstyrkt yrkanden av den här innebörden utan kanske ändå den gängen kunde kosta på sig åtminstone etl särskilt yrkande. Kanske är det sam som ofta hävdas atl vi är världsbäst pä jämslälldhelmellan kvinnor och män. Men Jag tror definitivt inte all vi är så bra att detfinns anledning för oss att slå oss för våra bröst i någon glädjeyra. Jagtror i stället alt den självbelåtenhet i internationella sammanhang som så oftakarakteriserar oss svenskar leder oss in i ett självbedrägeri. Vi vill blundaför bristerna i vårt eget samhälle. Ochdet finns faktiskt, trots de framsteg som gjorts, fortfarande stora skillnaderi kvinnors och mäns villkor och möjligheter i värt samhälle. Jag skall inteupprepa vad fiera andra sagt i debatten tidigare om vilka uttryck della tar sig- nu senast på ell mycket belysande sätt av , ny Jämställdhetmellan kyinnor och män i arbetslivet Vi som har fått i uppdrag att speciellt ägna oss åldessa frågor för ständiga bevis för orättvisor som fortfarande råder både genomatt mer generellt se på kvinnors och mäns situation och genom den mängdpåpekanden och begäran om hjälp i olika sammanhang där man bedömer sig varaorättvist behandlad som vi får från enskilda men som vi tyvärr inle kan ta ossan. Alllfler blir medvetna om hur de traditionella könsrollerna begränsar våramöjligheler - både kvinnors och mäns. Kring principen om jämställdhet mellankvinnor och män råder det nu bred politisk enighet. Kvinnor och män skall hasamma räll och lika möjligheler. Varie människa skall bedömas efter sina egnapersonliga egenskaper och meriter, inle efler vilket kön hon tillhör. 1 ställetföratt uppdelas på "kvinnoroller" och "mansroller" skallalla kunna mötas som människor i gemensamt ansvar för hem, arbele ochsamhällsutveckling. Dennapositiva inställning är en viktig förutsättning för alt jämställdhet skalluppnås på alla samhällsområden. Men en lika viktig förutsättning är enförändring av vanor och tänkesätt och uppträdande hos de enskilda människorna.Den förändringen kan stödjas och påskyndas genom politiska åtgärder, positivaprogram och elt medvetet uppträdande frän statsmakternas sida. Förslaget om enlag om Jämställdhet mellan kvinnor och män skall ses mot denna bakgrund. Delär glädjande atl kunna konstatera att enigheten är så stor som den faktiskt ärom det förslag vi behandlar, vilket bygger på jämställdhetskommitténs förslagtidigare. Vi är eniga om att diskriminering på grund av kön inte skall varatilläten. Vi var i kommittén eniga om detta och även utskottet är enigt om det.Vi är vidare överens om att aktiva åtgärder är nödvändiga, och det var vi ocksåi kommittén, liksom i utskottet. Vi var däremol i kommittén inte eniga om hurdella bäsl skulle ske. Härvill Jag gärna ta upp någol av vad sade lidigare i debatten.Hon sade-Jag t ror att Jag antecknade del någorlunda ordagrant-all majoriteteni kommittén inte var intresserad av vad som skedde ute på arbelsplalserna genomarbetsmarknadens parters arbete - framför alll de fackliga organisationernasarbete-och att hela kommitténs arbete präglades av misstro mot de fackligaorganisationerna. Jagvill hävda atl detta inte stämmer med verkligheten. Jag gjorde en snabbgenomgång av kommittébetänkandet och fann på en rad olika punkler-jag troratijag hittade sju älta sådana punkler med en enda gång - att det mycket klartgavs ullryck för den positiva uppfattning vi hade om de fackligaorganisationernas arbete och att deras medverkan var en fömlsätlning förJämställdhetsarbelet. Jag vill läsa upp ett av de avsnitten. På s. 71 ikommittébetänkandet står följande: "Somförut har berörts är det arbetsmarknadens parter som har huvudansvaret förreformarbetet på arbetslivets område. Detta gäller också jämställdhetsarbelet.Del har därför varit en angelägen uppgift för oss alt ulforma lagsiiftningen påett säll som kan Oäna som en grundval för all främja utvecklingen av parternasarbele på detla område. Det är också givet atl jämställdhetsarbelet isina detaljer mäste anpassas till de olika förhållanden som råder päarbetsmarknaden. Reglerna i 3 S har därför gjorts dispositiva på del sättet attarbetsmarknadens parier genom kollektivavtal på förbundsnivå skall kunnaanpassa dem till branschens eller arbetsplatsernas särskildaförhållanden." Sedan följer den mening beträffande vilken statsrådet tagithänsyn lill remissinstansernas erinran. 1 kommittébetänkandet lyder densålunda: "Den ambitionsnivå för jämsiälldhetsarbetel som kommer lilluttryck i lagtexten för dock inle underskridas." Dellahar man alltså gått ifrån i proposiiionen och sagl all del slår parterna hellfritt atl träffa vilka avtal de vill. Jag misstror faktiskt inte facket ochtror inte att det blir sämre på del sättet. Tvärtom irorjag att facket kommerall följa den ambilionsnivå som anges i lagen och kanske l. o. m. gä över den.Att vi inie alls skulle ha tagit hänsyn lill de fackliga organisationernasarbele vill jag alltså bestämt tillbakavisa. Enlag som har till syfte att främja Jämställdhet i arbetslivet är bara ell medelbland många andra. Det har sagts lidigare här . Jag tyckeratt det finnsanledning atl understryka det. Vi underströk det ocksä kraftigt iJämställdhelskommitténs belänkande, och del har man gjort i proposiiionen och iulskoilsbeiänkandei. Jämställdhetsarbetetmåste föras på mänga områden. Vi har också fått en breddoch etl djup på Jämställdhetsarbelet som aldrig . Jämställdhetskommitténmed dess parlamentariska förankring har visat sig kunna fungera och agera påmånga olika områden. Jag kan nämna den intensiva information ochopinionspåverkan kommittén ägnat sig åt. Vidare kanjag nämna vårt arbele allaktivera jämställdheisarbeiei i skolan, som har resulterat bl. a. i en prakliskförsöksverksamhet som bevakas med stort intresse från olika håll. Jagvill gärna säga atijag hell delar uppfattning alt man måstebörja med barnen, och därför är detta etl område som vi tycker all del ärviktigt all ha kommit in på. Jag kan här nämna vårt arbete påsamhällspla-neringsomrädet. Delslår alltmer klart atl utan en samhällsplanering som tar sikte på all undanröjade många hinder för jämlikhet som finns inbyggda i värt nuvarande samhälle, sånår vi ingen Jämslälldhel i arbetslivet -vare sig med eller utan någon lag. Vihar alltså försökt angripa dessa frågor på olika sätt. Kommitténs sekretariatdeltar nu med viss Jämsiälldhelsulbildning pä Tekniska högskolan. Det är därmånga av framtidens planerare utbildas. Efter atl ha deltagit i Juryarbetel vidden stora arkilekllävlingen om 1980-ialeis boende för Jämställda män ochkvinnor har kommittén med lävlingsbidragen som underlag framställt enminiutställning om Jämställdhel i boendet, som vi sprider i slorupplaga till organisationer och institutioner. Vi hoppas all den tillsammansmed bifogat diskussionsmaterial skall sälla i gång en bred diskussion om hurman genom planering kan styra Jamsiälldheien i den ena eller andra riktningen. Vihar också lill de kommiinala Jämställdhetskom- Jämställdhetmellan kyinnor och män i arbetslivet Jämställdhetmellan kyinnor och män i arbetslivet . mitteerna-det finns nu ca30 kommuner som harjämslälldhelskommiliéer-sänl ut en checklista på vad som ärvikligl att bevaka i den kommunala planeringen. Jagskulle kunna fortsätta all berätta om arbete, men minavsikt var inle atl lämna någon heltäckande redogörelse utan bara atl ta uppområden, som inle täcks av lagen, och ge exempel på hur arbetet ständigt pågåroch breddas. Jämställdhetsarbeletpågår Ju i många andra former och initieras av andra organ - både statliga ochprivata - än av jämställdhetskommittén, som Ju är elt litet organ. Här hartidigare talats om det arbete som arbetsmarknadens parter ärengagerade i. Det arbetet pågick redan innan jämslälldhelsavialen Iräffades1977, och del har intensifierats. Jag vill gärna understryka vad Jagtidigare sagt, nämligen alt den positiva inställning lill jämställdhet påarbetsmarknaden som arbetsmarknadens parter genom avtalen gett uttryck för ären väsentlig förutsättning för ett framgångsrikt arbete. Menlagen om Jämslälldhel i arbetslivet kommer-därom ärjag övertygad -att fylla enviktig uppgift tillsammans med allt praktiskt Jämställdhetsarbete. Kommitténger i sitt betänkande fiera skäl till alt en lagsuftning är viktig. Dessa skälhar ocksä ätergivils i propositionen: Enlag :ier etl väsenlligl och påtagligt uttryck för samhällets erkännande av principen om jämställdhet mellan kvinnor och män. Den kan bli en uigångspunki för aktivopinionsbildning och atlitydpå-verkan och ett gott stöd för dem som arbetar påatt främja jämställdheten och få bort kvardröjande könsfördomar. Elt diskrimineringsförbud i lag ger ell skydd förden enskilde mot övergrepp eller orättvis behandling som bottnar i sädanafördomar, i oriktiga och oreflekterade föreställningar om skillnader mellankvinnors och mäns förmåga och lämplighet för vissa arbeten, etc. Jagtror att dessa skäl häller och alt del också finns fler skäl. Jag tror ocksäatl de farhågor för byråkralisering och kineseri som en del hyser skall visasig obefogade. för Ju också tillfälle atl ta ställning till självaförfarandet, eftersom utskottet enats om all detta skall tas in i lag. Avslutningsvisvill Jag säga atl Jag finner del angelägel att den organisa-lionskommitlésomskall pröva frågan om jämslälldhetsombudets kansli etc. också kommer atl fö iuppdrag atl pröva vissa frågor om gränsdragningen mellan jämställdhelsombudeloch befintliga jämställdhetsorgan, t. ex. jämställdheiskommiitén. Jag utgårfrån att detta skall bli möjligt, även om utskottets formulering pä den punktenär snäv. Med deltavill jag yrka bifall lill utskottets hemslällan. () kortgenmäle: Jag vill ta upp frågan om jämställdhelskommitténs arbete medlagstiftningen. Jag tyckte uppriktigt sagt, , alt jag var ganskamild i min kritik av jämställdhelskommitténs sätt alt arbeta. myckel stor del av delarbeiei gick ål lill alt studera och diskutera utländska lagmodeller. Del hadevaril bra om man ägnat en bråkdel av del intresset ät alt se på förhållandenapä den svenska arbetsmarknaden. Detlaförbättras tyvärr inte av all man i slutskedet av arbetet klistrade på någraformuleringar där man intygade sin vördnad för det fackliga arbetet. Del vartyvärr inte något slörre intresse för att som utgångspunkt för bedömningen avden här lagstiftningen resonera om situationen i de svenska företagen och omvilka förutsättningar del fanns för elt arbete på grundval av de avtal somträffats. Tillsist, herr lalman, vill Jag säga all den här kritiken i och för sig inte riktarsig speciellt mot själv. KARINANDERSSON (c) kort genmäle: Jag lycker all del var befogal atl man ägnade viss lid ål all diskuteraoch titta på utländska lagmodeller, eftersom delta var en lagstiftning av entyp som vi tidigare inie haft i vårt land och som bjöd problem som det faktisktvar rätt svårl atl knäcka. Det tror jag atl de som sysslat med de laglekniskafrågorna kan intyga, även om de inle har möjlighet alt göra del här. Personligenharjag hävdat -och jag har understrukit det även - atl del ärde fackliga organisationernas arbele som ligger i bollen. Men vad jag har svårlatl förstå är all del förhällandel atl del ligger en lag i botten skulle utgöraetl hinder för de fackliga organisationernas arbete. Del är på den punkten somjag har en annan uppfattning än . Jag anser alt man ibetänkandel har gett det uttryck för uppskattning av de fackligaorganisationernas arbete som Jag själv anser atl del är angelägel atl geuttryck för. Jämställdhetmellan kvinnor och män i arbetslivet böriade med att tala om en bok från 1930-lalet. Låtmig så här mol slutet av debatten gå ännu längre tillbaka och böria all läsaupp elt citat ur riksdagsprotokollet frän . Talaren var en av defem första riksdagskvinnorna, liberalen och yrkesinspeklrisen KerstinHesselgren. Citatet kommer frän den debatt som fördes i , om kvinnoröver huvud tagel skulle få rätt all inneha statsOänsi - debatten gällde alltsåden s. k. behörighetslagen. "Jagkan inle hjälpa, att Jag tror, att vi här ha att göra med detsamma, som vi såofantligt förut haft atl göra med, nämligen en fördom. Fråga enpräst, om han tycker, atl en kvinna skall stå pä predikstolen. 'Nej, visstinte, men domare kan hon bli.' Fråga en Jurist,sä fö ni det svaret,att hongärna kan stå på predikstolen, men domare får hon inte vara. Jag menar, atldetta är en alldeles instinktiv känsla, en sorts begär att värja sitt eget yrkeför den invasion som man fruktat från främmande håll, men Jag tror också, altdenna fördom inför verkligheten kommer all gå bort som dimmor, såsom c.ndrafördomar ha gjort förut, när de ställts inför fakta. Och därför hoppas jag, attdet inte skall dröja för länge, innan vi ställas inför sådana fakta, och 4Riksdagens protokoll 1978/79:161 Jämställdhetmellan kvinnor och män i arbetslivet verkligen fö se, atl detman fruktat varil spökbilder och ingenting, som har sin motsvarighet i självaverkligheten." Behörighetslagenvar ett av de första stegen på vägen mot Jämslälldhel mellan k vinnoroch inän iarbetslivet. Det varsjälvklart fören liberal att delta i debalten den gångenoch ställa sig på kvinnornas sida,eftersom kvinnorna på den liden inte ens istatens Oänsi hade samma rätt som männen. gäller del rätten ochmöjligheten för kvinnor-och i vissa fall män -atl kunna fö ta del i allaarbeien och dessutom skapa verkliga möjligheler för dem atl göra del var och enefter sina förutsättningar. Jaghar noga läst i riksdagsprotokollen , då behörighetslagenäntligen antogs, och Jag har förundrats över hur mycket av det som sades frånden liberala sidan då som är aktuellt än . Fördomarna om vad som ärlämpligt för kvinnor resp. män var kanske något slörre 1922 än 1979, menfortfarande känner vi det litet grand som , när hon yttrade:"Det är inle lätt, i synnerhet om man är kvinna, atl försöka alt komma mednågra nya skäl för denna sak. Det blir atl gä pä med det gamla ständigt ochjämt, ända tills man för människor alt lyssna." Fränfolkpartiets sida har vi talat för den typ av lagstiftning som straxskall ta ställning lill i snart tio är. Och de skäl som vi anförde förstagängen är fortfarande giltiga. Alla här har hört dem så alt Jaginte behöver upprepa dem. Vi ärju numera också alla här eniga om att detförekommer diskriminering på grund av kön och att det behövs en lag somförbjuder könsdiskriminering. Det är bra. Sedan kan man naturligtvisspegelfäkia här i kammaren om exakl hur en förbudsparagraf skall varaformulerad eller vem som skall ha bevisbördan för vad. Men Jag tror inte aualla de människor - kvinnor - mest som faktiskt drabbas av könsdiskrimineringoch vill ha en ändring lill stånd uppskattar den delen av debatten. De tänkernog mera rakt pä sak, precis som alla deras systrar gjorde när behörighetslagenäntligen antogs 1923. Då låg det nämligen pä alla riksdagsbänkar en skrivelsefrån 24 kvinnoföreningar av alla politiska färger med en uppfordran tillriksdagen atl äntligen anta behörigheislagen. Den slutade: "Må del var.äoss tillåtet att utsäga att kvinnor över hela landet hoppas och förväntar avårets riksdag etl klart besked alt egenskapen atl vara kvinna ej längre skallhindra en i övrigt kompetent person att söka och inneha statens ämbeten." Precissamma formulering med vissa småändringar när det gäller arbets-typen kundeanvändas . Det råder också slor enighet om att vi inte kan nä Jämställdhetmellan kvinnor och män enbart med förbud mol könsdiskriminering. Om viverkligen skall nä resultat inom överskådlig lid krävs aktiva åtgärder. Deåtgärderna kan inte staten ensam stå för. Det krävs medverkan av alla somberörs. Vadsamhällel kan göra är atl garantera alt denna medverkan verkligen kommer tillstånd, och det är denna garanti som ges i regeringens lagförslag. Lagförslagetspåbud är i den delen mycket modererat och kräver inte någon plötslig,omstörtande verksamhet. Del är inget hol mot alla dem som har ettarbete som de trivs med och vill stanna på, men det gerett hopp för alla dem som skall sökaolika arbeten alt de också skall ha en rimlig chans på sådana yrkesbanor somhittills i praktiken aldrig har varit öppna för dem. Socialdemokraternavill inte ha någon bestämmelse som absolut kräver aktiva åtgärder ulan sägeratl vi i stället skall låta ansvaret hell ligga på arbetsmarknadens parter,eftersom de visat sig "beredda atl axla sitt ansvar". Del är ulmärkl alt t. ex. LO och SAF numera är beredda alt axla sittansvar, och när de gör det så har deju heller inget att frukta av den härlagen. Men har också elt ansvar. och regeringens ansvarrör alla människor i det här landei. Det är det som är skälet till all vi börlagstifta. Det är del som är skälet till all vi inte bara kan hänvisa tillarbetsmarknadens parter. Mankan beklaga att det är nödvändigt , men om man verkligen har en bestämdvilja atl göra positiva förbättringar för människor, då måsle man vara bereddatt reformera också med lagstiftning. Det är därför har drivit påså hårt, sä segt och så länge för den här lagen. Det är därför vi kommer atlfortsätta alt driva pä med andra reformer även efter det att vi nått detta mål. Låtmig, herr talman, sluta som Jag böriade med atl citera : "Ja,herr talman, hur än utgången blir , sä ärjag nog alldeles säker på, atldet finnes många här i kammaren, som med mig känna, alt den idé, som dennaproposition företräder, är en rättvis och riktig idé, som har framliden på sinsida." Jämställdhetmellan kvinnor och män i arbetslivet 1detta anförande - under vilket förste vice talmannen övertog ledningen avkammarens förhandlingar - instämde , , OlleWästberg i , , , ,och (samtliga fp). ELISANDERSSON (c): I arbetsmarknadsulskotlets betänkande nr 39 behandlas proposiiionen 175om Jämställdhel mellan kvinnor och män i arbetslivet. Förslagel är uppbyggt itvä delar: för det första föreslås en lagstiftning mot könsdiskriminering, ochför det andra åläggs arbetsgivarna atl genom olika ålgärder underlättajämställdhetsarbelet i arbetslivet. Enligtmin mening kan det vara väl motiverat atl genom ett diskrimineringsförbud geelt allmänt lagstöd för Jämställdhetsarbelet. Detär emellertid viktigt alt man i det praktiska jämställdhetsarbelet byggervidare på det arbete som inletts av parterna pä arbetsmarknaden. Om man intepositivt gör detta, riskerar man atl Jämställdhetsarbelet som sådant kommer avsig - parterna pä arbetsmarknaden harockså ställt sig negativa till enlagstiftning. Dettaharjag tagit upp i min motion 2530, vilken avslagits av utskottet. Densocialdemokratiska reservation som är fogad vid betänkandet sammanfaller Jämställdhetmellan kvinnor och män i arbetslivet emellertid med syftet imin motion, och Jag kommer därför att vid en eventuell votering stödja dennareservation. ROLANDSUNDGREN (s): Jag vill fortsätta där slutade och säga all skall detske någonting pådet häromrädei som leder till varaktig jämställdhet, dä måstedella äsladkommas direkl ule på arbelsplalserna. Det förutsätter avgörandeförändringar i personalplanering, rekrytering, introduktion, ulbildning,arbetsorganisation och arbetsmiljö. Del ar i vardagsarbetet ule i företagen, ioch genom de fackliga organisalionerna - i samarbete med eller genom påverkanpå företagsledningar - som förändringar kan komma lill slånd. Motden bakgrunden är det självklart att ansvaret för jämställdhetsarbelet iarbetslivet helt och fullt bör ligga på arbetsmarknadens parter, och Jaginbegriper här också åtgärder pä arbetsplatser där man inte harkollektivavtal. Som sade har parterna också visat sig varaberedda att ta detta ansvargenom de jämställdhelsavtal som har träffats påarbetsmarknaden. Delhar varit främmande för svensk arbetsmarknad atl när parterna i avtal,som de själva kommit överens om, varit beredda att reglera förhållanden iarbetslivet gå in med en lagsiiftning mol parternas vilja. Det gör nu denfolkpartistiska regeringen. Mot LO, TCO, och SAF går man in och lagstiftar i enfråga därjag iroratt del med tanke pä resultatet är viktigt all man harparterna med sig. Som sade finns det stora risker att man nu kanmisskreditera den här vikliga verksamheien. Man borde ha kunnai avvaktaresultatet av jämställdhetsavtalen, innan man går in med en lagsiiftning. Nubygger man upp en statlig byråkrati med jämställdhetsombud och en statligJämställdhetsnämnd som skall övervaka atl lagen efterievs och förmåarbetsgivarna 111 följa lagens föreskrifter. Skall det bli någon effekt avdetla -man lalarjuom all del finns en miljon arbetstagare utan kollektivavtal,vilket Jag tvivlar pä. eftersom de nog pä något sätt ändå kommer in i bilden -mäste det dock bli fråga om en ganska omfitiiande byråkrati med många statligaJämsiälldheisombud. Annars klarar man del inle. Här rör del sig främst om småföretag.