prot · G20976 · 1978-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1978/79:76 §1 Fyllnadsval till utskott Meddelande om ändringari den TALMANNEN: Centerpartiels partigrupp har som suppleant i utrikes- preliminära tids- ocharbetsmarknadsutskotten underGunnel ledighet anmält hennes plagen Talmannenförklarade därefter vald lill suppleanti utrikesutskottet () suppleanti arbetsmarknadsutskottet () §2 Justerades protokollet för den 23 innevarande månad. §3 Meddelande om ändringar i den preliminära tidsplanen Enligtden preliminära tidsplanen skulle anordnas bl. a.bordläggningsplenum med interpellationssvar måndagen den 5 febmari kl. 11.00och arbetsplenum . Några interpellationssvarhar emellertid inte anmälts lill måndagens sammanträde, och de fyraulskoitsbetänkanden som skulle kunna upptas till behandling är inleav den art atl de kommer att föranleda debatter i kammaren. Med anledning däravinställs sammanträdena och onsdagen den 7 februari.Även sistnämnda dag står sålunda till förfogande för utskotlsarbete. Vidarekommer det sammanträde som utsatts till attförändras från arbetsplenum till bordläggningsplenum för alt bereda utskottenbätire möjligheler atl företa studieresor inom landet. §4 Föredrogs och hänvisades 1978/79:87 lillnäringsutskottet §5 Föredrogs och bifölls Inlerpellalionsframställning 1978/79:135 Atl det tilltänkta samarbetsavtalet med inle blev av i den häromgången innebär inle någon kalastrof vare sig för eller för , innebär atl en bra idé inte kunde förverkligas. Den idén var enkel nog,även om den för mänga tycktes alltför visionär och alltför våghalsig. Denbyggde pä alt och är länder som kompletterar varandra när detgäller industriell kapacitet och råvarutillgångar. Detta ville vi utnyttja förall i medborgarnas intresse stärka vår internationella konkurrenskraft. Avtaletinnehöll fyra delar. En allmän del reglerade formerna för samarbete påindustri- och energiområdena mellan våra båda länder. En samarbelskom-missionskulle ha övervakat avtalens efterlevnad och stimulerat fram nyasamarbelsprojekt. Detre andra delarna, de s. k. underprolokollen, markerade alt det den här gången,till skillnad från så tidigare, var fråga om konkretasamarbelsprojekt och inle bara resolutioner och nya institutioner. Detena garanterade fortsall fri handel med virke över den norsk-svenska gränsen,det andra gjorde delaktigt i den av många eftertraktade norskaNordsjöoljan och del tredje innebar atl skulle fått ell nödvändiglkapitaltillskott och nya utvecklingsmöjligheter. Attsamarbela är alltid all ge och la. Fördet man får måste man i regel betalanågot. Därför hade naturiigtvis även detta avtal sill pris. Fördelarna var inteensidigt koncentrerade lill den svenska sidan av Kölen. Virkesknappheten iSverige bekymrade somliga. Andra sköt in sig på atl den normprisbundna oljan avoch till kunde bli lite dyrare än på den öppna marknaden. sålde sig förbilligt, tyckte den minoritet av aktieägarna som stjälpte helaprojektet. Säär vi dä även denna gäng i den trista belägenhet som varit så typisk när försökgjorts alt förvandla nordisk samarbelsretorik lill handfast praktik. Somvanligt har de kortsiktiga nackdelarna varit lättare all beskriva än delångsikliga möjligheterna. Men del finns också anledning, herr talman, atlnotera en annan likhet: ur varie havererat nordiskt samarbelsprojekt har föllsen ny beslutsamhet att gä vidare. Detkommer all ske även . möts representanter för denorska och svenska regeringarna för att diskutera hur de fortsattasamarbelsförhandlingarna skall läggas upp. Att Volvoavialel gått om intetinnebär ju inle alt de allmänna förutsättningarna för norskt-svenskl industri-och energi samarbete försvunnit. För svensk del finns del ju också anledningall med glädje notera att Norgeavialet fick en myckel bred politiskuppslutning. Norgeavtaleisfall har, naturiigt nog, följts av en diskussion om del rimliga i att ettenskilt förelags bolagsstämma skall kunna stjälpa ett samarbelsprojekt som harbackals upp av regeringar, partier och fackliga organisationer. Nöjer man sig med allmänna reflexioner är den också ganska Del är naturiiglvis inte bra alt överenskommelser mellanregeringar skall göras beroende av hur del går med elt helt privalrätlsligtavtal. Idet konkreta fallet är det dock svårt atl se hur del här beroendet skulle hakunnai undvikas. har olja och vet vilka möjligheter den ger, bl. a.möjligheten att med oljan som lockbete dra till sig industriell verksamhet frånandra länder. Norska och svenska regeringsrepresentanter hade länge lalal ombehovei av ell industrisamarbete mellan de båda länderna, inle minst påbilindustriområdet. Del var delta man tog fasta på både i och i . Densvenska regeringen kunde naturiigtvis ha sagt att en uppgörelse av den typnorrmännen ville ha med bil-, olje- och virkesavtalen i elt och samma paket,den vill vi inle vara med om. Vi vill inle blanda ihop dessa saker, och vi villinte vara beroende av andra beslut än dem som fattas i storting och riksdag. Medden hållningen frän den hade något Norgeavtal inle kunnaifällas av Volvos aktieägare, och vi hade sluppit debatten om oljepriser ochvirkesbrist. Då hade nämligen aldrig någol avtal blivit framförhandlat ochundertecknat. Svårare än så är inte den frågeställningen. Villvi ha industriellt samarbele med andra länder förutsätter det all det finnsföretag som är intresserade av all delta. I en biandekonomi av svensk ellernorsk typ fattar företagen självständigt sina beslut. Staten har ingen makt atltvinga företagen atl medverka. Vad slaten kan göra är alt underlätta ettsamarbele genom avtal och lagstiftning. Enhelt annan sak är alt del inlräffade belyser löntagarnas begränsade inflytandeöver strategiska beslut där ägarintressena är direkt berörda. Enligl vår meningär del riktigt alt stärka löntagarnas ställning i delta avseende. Det kan skepä olika sätt, bl. a. genom en bolagsordning som ger de anställda ökatinflylande över beslut som gäller förelagels framlid. Löntagarna bör ocksågöras delaktiga i förelagens kapitalbildning genom lämpliga former förägandespridning till nya grupper. Hurdetla skall ske i former som ökar tillgången pä riskvilligt kapital, vidgarlönlagarnas inflylande och stärker marknadsekonomin kommer att bli en av1980-talets stora frågor. Den budget och den finansplan som regeringen nu presenterar har somutgångspunkt atl mycket av konkurrenskraften för svensk industri är på väg allåterställas. Vi behöver inle längre tvista om huruvida devalveringen och deandra åtgärderna för all stärka konkurrenskraften för den svenska industrin varrikliga eller inle. Vi vet nu alt dessa insatser i förening med eltansvarsfullt löneavtal fick den verkan som vi hade avsett. Därförkommer av alll att döma 1979, om inle någonting ofömtseU inträffar, alt bli ellär av återhämtning för svensk ekonomi. Industriproduktionen bör kunna öka igenefter av nedgång. Investeringarna är på väg all skjuta fart och skapafömtsättningar för ökad sysselsättning och Andrapositiva tecken är en fortsatt uppgång av exporten 'med åtföljande förbättringari handelsbalansen, låt vara att denna inte förmår väga upp utflödet avluristvaluta, u-landsbistånd och räntebetalningar. Med hjälp av inte minst dettvååriga löneavtalet, elt jordbruksavtal som genom den lägre inflationen blevmycket dämpat och regeringens åtgärder för alt hålla hyrorna nere finns delockså anledning all hoppas pä en måttfull takt i prisstegringarna. 1979kan komma all bli etl år med större tillväxt än vi i det här landet haft underde . Samtidigtfinns del, herr talman, all anledning alt påpeka all den tillväxt vi nu lalarom sker från ett läge där vi har mycket stora resurser outnyttjade.Den räcker inle för all skapa full aktivitet i ekonomin. Såbedömer vi det . 1980 kan bilden vara en annan. Då kan vi behöva strama åtfinanspolitiken. Därför försöker vi också, och bör försöka, all undvika nyastora utgiftsålaganden. har i hög grad varit en ledstjärna i regeringensbudgetarbete, och därför har granskningen också varit utomordentligt hård.Bara viktiga sociala insalser har kunnai göras, men här har del också kunnaibli ganska stora förbättringar. Del slalliga stödet för all bygga ul daghemmen ökarkraftigt. Föräldraförsäkringen byggs ul ytteriigare. Del ekonomiska stödet ökargenom bl. a. en höjning av del slalliga bostadsbidraget, som ger mest för lägreinkomsttagare med fiera barn. Insatserna för invandrarbarn förstärks, och vilägger fram förslag om en allmän föräldrautbildning. Delgäller pensionärerna som har folkpensionen värdesak rad och får standardlyftgenom ATP och växande pensionstillskott. Nästa budgetär betalas drygt 45miljarder kronor ut inom ramen för den allmänna pensioneringen. Detgäller de handikappade som fär viktiga förbättringar för all kunna leva elt sänormall liv som möjligt ute i samhället. Vi ökar det ekonomiska slödel ochskärper kraven på arbetsgivarna att anställa också handikappade, utbilda democh anpassa arbetsplatserna lill deras krav. Vi föreslår alt det införs enriksfärdtjänsl för handikappade. Delgäller också kampen mol arbetslösheten och för atl främja en ökadsysselsättning. En viktig uppgift nu och blir alt hjälpa deväxande kullarna av 16-åringar in i arbele eller meningsfull utbildning. Detkräver att vi ökar intagningen lill gymnasieskolor, vilkel i sin tur fordrar enökad utbildning av ämneslärare. Vi måste bygga ul också andra typer avutbildning, t. ex. lärlingsutbildningen i företagen. Skolan skall, liksomarbetsförmedlingen, få förstärkta resurser föratl följa och hjälpa ungdomaräven sedan de lämnat nian. Dethär är en fortsättning av en politik som innebär att vi även när ekonominsviktar skall upprätthålla en acceptabel standard för människorna.Folkpensionärerna skall ha sina standardlillskoll, barnbidragen skall följaprisutvecklingen och helst öka, bostadsbidragen skall behålla sill värde ochmänniskor skall kunna gå kvar i företagen även när efterfrågan pä det som Den här politiken - ifrågasatt bara av mycket konservativa krafter - ären av huvudorsakerna till all vi då och då får stora underskott i siatensbudget. När slatsinkomsterna till följd av vikande ekonomisk aktivitet interäcker till måsie man låna, hemma och utomlands. Om nedgången i ekonomin vararlänge, vilkel har varit fallet den här gängen, måste man låna mycket. Del är,herr lalman, kombinationen av en ambitiös irygghelspolilik, en i utgångslägetför ohanterligt hög svensk kostnadsnivå och en osedvanligtlångvarig lågkonjunktur som skapat det stora budgetunderskottet. Detär därför rimligt, tycker jag, alt av dem som kritiserar budgetunderskottetkräva all de lalar om hur det skulle ha undvikits - utan all den socialastandarden blivit lidande, utan all arbetslösheten ökat och utan au industrinskonkurrenskraft försvagats genom en höjning av kostnaderna. av den här politiken har kritiserats. Även från socialdemokratiskt håll harregeringen kritiserats för all vara för generös med sysselsällningsstöd ochnäringspolitiska insalser. I och för sig är del överraskande alt den sortenskritik kommer från del parti som brukar säga sig vara garanten framför andraför full sysselsättning och bevarad trygghet. Men kritiken mot budgetunderskottet,varifrån den än kommit, har varit allmän. eller aldrig har del pekats påutgifter som kunde ha undvikits. - Ingen har föreslagit atl viskulle ha slopat den s. k. 25-kronan, som hiuills inneburit alt 200 000personer fåll utbildning i företagen i stället för atl bli friställda på grundav arbetsbrist. - Ingen har hävdat all vi skulleta bort del 75-procentiga lönebidraget lill långsiktigt övertalig personal ivissa industrier. - Ingen har menat atl det s. k.äldrestödel inom tekoindustrin, som ulgår för 12 000 personer, mestkvinnor, kunde avskaffas eller alt vi borde dra in anslagen till de enskildaberedskapsarbetena, som f n. ger sysselsättning åt 10 000 ungdomar. - Ingen har heller, såvitt jaghar kunnai finna, motionerat om att det s. k. nyrekryieringsslödei - 45 000nyanställningar netto berörs av inkomna ansökningar - kunde upphöra. Påsamma sätt, herr talman, är det med regeringens insatser för att klara varven,stålindustrin, tekoindustrin, skogsindustrin etc. Den socialdemokratiskakritiken har gått ut på all åtgärderna varit för lilel generösa. Närdel gäller den privata konsumtionen var så sent som enigom all den borde stimuleras, vilket ju knappast låter sig förenas med sådana skaltehöjningarsom kunde ha minskal gapet mellan inkomster och utgifter i statens budget. Delär klart: Ingen älskar budgetunderskott. Ända finns det förvisso anledning allpåminna om alt kritiken mol budgetunderskottet - i varie fall i dessprincipiella uppläggning - delvis är förskräckande omodern. I ungefär fyradecennier har framsynta ekonomer och politiker gjorl klart all del viktiga fören regering är all balansera samhällsekonomin, inle all balansera statensbudget. Ofta har de fåll göra deli polemik mol konservativa krafter, som genom alt pekapå budgetunderskott försökt misskreditera en aktiv konjunkturpolitik för althälla sysselsättningen och tillväxten uppe. Detintressanta måttet på balansen i ekonomi är inle del kassamässigaunderskottet i statens budget ulan värt underskott mol ullandel. Och detunderskottet har minskal starkt - från av bruttonationalprodukten 1977lill av bmttonationalproduklen 1978 -delvis som en följd jusl avåtgärder som pä kort sikt ökat underskottet i statsbudgeten, t. ex.avskaffandet av löneskatten. Delär alltså, herr lalman, fel all tro att underskott i statens budget i allalägen är uttryck för slapp budgetpolitik eller svaghet i ekonomin. Delär dessutom en illusion atl tro all vi skall kunna fullföljafullsyssel-sätlningspoliliken och bevara den sociala standarden för utsattagrupper även under en utdragen lågkonjunktur, utan atl ha budgetunderskott ochulan att låna mycket pengar. Likasjälvklart är det all vi måste ha en beredskap för att lägga om finanspolitikennär det blir motiverat. behövs det, som jag just sade, enligl allapartiers bedömning en viss konsumiionsstimulans. Skulle vi upptäcka tecken påen motsall utveckling, på en överhettning, och skulle vi se en inflationsrisk,får vi naturiiglvis vidla de åtgärder det lägel i så fall kräver. Ävenkonjunkiurpolitik är atl välja - man kan inle inta alla ståndpunkter pä engång. Budgetenär inle, herr lalman, del enda uttrycket för vilken politik regeringen villföra. På en rad områden kommer vikliga proposilioner alt läggas fram under denhär våren. Dithör riktlinjer för den framtida energipolitiken. Målet kommer all vara altminska riskerna vid all energianvändning, att skapa en trygg energiförsöriningoch att minska oljeberoendet. Oljekrisen1974 gav oss många lärdomar, däribland insikten om i hur farligt hög grad vihar byggt upp del svenska samhället på atl vi skall ha rik lillgång på billigolja. Del är kanske den sköraste av trådar som värt välstånd vilar på. Päeu sätt kan vi vara lacksamma för aU vi fick varningen så . Det gav utantvivel ny kraft åt ansträngningarna atl hushålla bättre med energi. Del bidroglill utredningar som har gell oss ett imponerande sakmaterial. Del stimuleraren forskning som bör leda lill viktiga praktiska framsteg. Oljekrisenvar inle på någol sätt en engångsföreteelse som vi steg för steg övervinner.Den var framför alll etl förebud om de svära verkningar som kan följa om viinte minskar vårt beroende av importerad olja. Krisen i ger oss dehär veckorna en ny, påtaglig påminnelse om hur sårbara vi är. är världensnäst största oljeexportör och svarar för en femtedel av västländernas totalaoljeimport. De här väldiga oljeleveranserna har helt stoppats, oklart förhur . Motsvarandeförändringar kan nå också andra, feodalt styrda länder, med osäkra politiskaverkningar. Vilket år som helst kan en direkt kris vara ell faktum. hörtill dem som skulle drabbas allra hårdast i ett sådant läge. Vi förbrukarmyckel energi totalt på grund av vårt klimat, vårt stora krav på transporteroch sammansättningen av vår industri. 1 extremt hög grad bygger vienergiförsöriningen just på olja. Andelen är fortfarande kring . Och denoljan tvingas vi importera lill sisla droppen. Ocksåom utvecklingen inle skulle leda lill dramatiska avbrott i oljeleveransernakan verkningarna bli nog så svära. Bortfall av olja - eller t. o. m. uteblivnaökningar i oljeproduktionen - i lunga oljeländer, eller förändringar i politiskinställning, kan skapa grund för nya, dramatiska höjningar av priset på olja. Juslsom industriländerna börial hämta sig, ell halvt decennium efter den förraoljechocken, kan följden bli en ny väridsvid depression -och del från ellbetydligt sämre utgångsläge än förra gången. Jagpåstår inte att det blir så här. Men risken är tillräckligt stor för atl delmåsle vara en skyldighet för varie ansvarskännande svensk regering och riksdagalt sätta elt minskat oljeberoende som elt av de främsta målen för vårenergipolitik. Det gäller desto mer som varie betydande omställning på del härområdet lar - även om den genomförs med slor målmedvetenhet och tilldryga kostnader. Fören sådan inriktning lalar också all vi själva bör agera så som vi vill allandra industriländer skall handla. minskat tryck uppåt på västvärldenssamlade oljekonsumlion minskar avsevärt riskerna för en allvarlig stegring avoljepriserna . Del ger oss i sin lur mer lid atl slälla om vårenergiförsörining. Enlångsiktig energiförsörining är grundläggande för all ekonomisk och industriellplanering. Efter den oklarhet om energipolitikens framtida inriktning som råttunder en lid är del nu dags för alt gä till beslut. Regeringen kommeralt göra vad pä den ankommer för atl uppnå bredaste möjliga majoritel iriksdagen. Regeringenkommer också atl lägga fram förslag lill reformering av värt skattesystem.Genom skattepolitiken skapar vi ekonomiskt utrymme för de offentliga insatsernaoch bidrar lill en rättvis fördelning. Men det samlade skattetrycket är i dagså högt också i helt vanliga inkomstlägen att det är väsentligt för denenskilde och vitalt för hela samhällsekonomin, all vi tar ut skatterna i formersom upplevs som rimliga. Från den utgångspunkten är det tvä reformer som numåsle genomföras. Fördel första är det alldeles nödvändigt alt ta ytterligare steg mol lägremarginalskatt i de inkomslskiki där flertalet heltidsarbelande befinner sig. Dehöga marginalskatterna förstör skaltemoralen, stimulerar till jakt på avdrag,försvårar lugna avtalsrörelser, driver pä infialionen, gör ersättningenorimligt liten för t. ex. del viktiga natlarbelel inom vården och skadarsamhällsansvar och samhällsekonomi. Därför är det enligl vår uppfattning enskyldighet för regering och riksdag atl nu falla konkreta beslut om rimligaremarginalskal-ler. Fördet andra behöver vi förbättra systemet för skalleuljäm-ning. Det ärinte rimligt att skillnaden i skattekraft och skattesatser fortfarande skallvara sä slor även i de fall kommunerna erbjuder ungefär samma service. Också detta har beställt av regeringen.Dessutom fär det anses ha framgått av debatten atl ökade utgifter för kommunalskalleuljämning och minskade intäkter genom sänkning av marginalskatter i dethär lägel inte får leda till en ökning av budgetunderskottet. Dessa ålgärdermåsle med andra ord finansieras. Det är nödvändigt med en skalleomläggning, menvi har inte råd med en total skallesänkning. Omalla är överens om delta - och jag föreställer mig all alla är del - borderiksdagen kunna samla sig till ell beslut i skattefrågan. En bredfolklig majoritet kräver all vi gör någonting ål de höga marginalskatterna ochden kommunala skatteutjämningen. Löntagarnas och arbetsgivarnas organisationerhar samma mening. Besvikelsen kommer all bli stor om skulle visa sigoförmögen till ell samlal beslut. Enannan viklig uppgift för vårriksdagen blir all ge långsikliga riktlinjer förden ekonomiska politiken mot bakgmnd av den verklighet som långtidsutredningenanalyserat. Löntagarorganisationer och andra granskar nu det här omfattandematerialet och ger sina synpunkler i remissyttranden till regeringen.Regeringen själv kommer all dra sina slutsatser i den reviderade finansplanen iapril. Sämyckel är emellertid redan nu klart: kommer all slälla oss allainför en lång rad mycket svåra problem och krav. Vimåsle yllerligare förbättra vår industris konkurrensförmåga för alt nå balans iekonomin. Konsumtionen måste hällas tillbaka underen följd av år så atl vibereder utrymme för investeringar, export och ett ökat bostadsbyggande. Genomstat och kommun har vi gjort stora åtaganden som tecknar in stora delar avväxande resurser. Vihar tillsammans lovat att pensionärerna skall fä högre standard - också när deblir allt fler och de pensionsgrundande inkomsterna och därmed pensionerna bliralll högre. Vi har sagl atl landsting och kommuner måsle få del utrymme debehöver för alt kunna bygga ut långtidsvården och omsorgen om de äldre. Vi harlovat genomföra en fortsall snabb utbyggnad av daghemmen. Vi får realistiskt räknamed all vår höga värdering av allas räll lill arbele måste leda till storainsalser för all hävda sysselsätlningen. Löftena lill världens fatliga ochsolidariteten med våra invandrare är andra viktiga åtaganden som vi måstefullfölja. Skallvi klara alll del här fordrasen expansion i industrin som ger oss nya resurseroch balans i ekonomin. Men dessutom måsle de yrkesverksamma nöja sig medbegränsade förbättringar i den privata standarden. Detär viktigt all vi inför den här verkligheten ställer oss den grundläggandefrågan: Hur skapar vi den vilja lill samförstånd och gemensamt ansvar i delsvenska samhällel som aren avgörande förutsättning för alt vi skall klara enbalanserad utveckling? Vihar av tradition mycket av den viljan och del ansvaret i . Vi brukaribland kalla den andan av samförstånd för "den svenska modellen". Den svenska modellenbygger inle - som man ibland föreställer sig - på all visörgårdsromaniiskl bortser från verkliga konflikter, inle heller på att vibevarar samhällel sådant som det är. När den svenska modellen fungerar som bästi näringslivel så grundas den på en beredskap hos arbetsgivarna alt tillmötesgåde anställdas anspråk på inflylande och reformer och på en samtidig strävan hoslönlagarna all la hänsyn lill ekonomiska villkor och lösa konflikter fredligt. ArneGeijer var, herr talman, en av de stora företrädarna för denna strävan. Hanhade mer än de flesta förmåga att kombinera slridsvilja för de intressen hanföreträdde och de idéer han stod för med en vilja lill samförstånd, närgemensamma lösningar var möjliga. Delta bidrog under många är till all skapaslabililei i svensk ekonomi och bättre villkor för människorna i vårt land.Arne tillhörde dessutom de företrädare för den svenska modellen sominsåg vårt beroende av omvärlden och som kunde förena kampen för deinkomslsvaga i med omsorgen om de faltiga i andra länder. Delär på sina håll, herr lalman, populärt atl hårt kritisera de fackligaorganisationerna för atl de "lägger sig i för myckel". Men man kaninle på samma gång förmena de fackliga organisationerna ell vidare samhällsengagemangoch förvänta sigett bredare samhällsansvar Ansvar för alltid med sig anspråk päinflylande, liksom elt slörre inflytande kräver ökat ansvar. När vi behövermyckel av teknisk förnyelse och strukturomvandling i industrin, när krav ställspä stark återhållsamhet i ökningen av realinkomsterna - dä är del en avgörandeslyrka för del svenska samhällel all vi har fackliga organisationer som förmårlyfta blicken överdel helt kortsiktiga, som agerar utifrån en samlad bedömningav vad som krävs för att långsiktigt klara jobben, tryggheten och välfärden ivårt land. Baragenom atl vidmakthålla och stärka samkänslan och samarbetet i del svenskasamhället kan vi framgångsrikt klara de problem som 1980-lalel ställer ossinför. Närvi begär återhållsamhet och samhällsansvar måsle de många människorna ocksåkunna känna alt politiken har en solidarisk inriktning: atl vi gör vårt ytterstaför atl värna rätlen lill arbele, attpensionärer, barnfamiljer och andra inkomslsvaga grupper är de som i förstahand får förbättringar, att de gamla får den värdde behöver, attskallesyslemel är rättvist och rimligt trots atl skattetrycket är och måsteförbli högt och