prot · G20955 · 1978-12-31 00:00:00 — F. ö. noteradejag all det nu finns en bred samling i förden del av den ekonomiskapolitiken som dagens debatt gäller och atl vi lyckais åstadkomma politisksamling också i den stora näringspolitiska frågan, hur vi skall kunna lösa denbesvärliga varvskrisen. Menmin huvudsynpunkt, som OlofPalme inte alls tog upp, var att det i hans ochandra socialdemokraters inlägg saknas belägg för del påstående somvarit grundtonen, nämligen all den här regeringen liksom trepartiregeringenskulle föra en politik som innebar en orättfärdig fördelning av Sverigesresurser. Jagpekade på fyra inslag i den här politiken, som jag menar hade den precismotsatta effekten. Jagpekade på den ekonomiska politiken som - det är inte bara en värdering utan ellfaktum - har lett lill all vi har fåll mera fan i ekonomin, atl vi har kunnalhejda arbetslösheten, all vi har kunnat återge de svenska företagen deraskonkurrensförmåga, så all de har kunnal återta marknadsandelar ute påvärldsmarknaden och även kunnal konkurrera framgångsrikare på den svenskahemmamarknaden. Delta kan rimligen inle vara ett utslag av en politik som ärlill nackdel för de breda folklagren och som skulle kunna karakteriseras som enorällfördig fördelningspolitik. Om man från socialdemokraliskl håll anser alldel resultat som uppnåtts är sådanl, har man väl anledning att litet meraprecisera på vilka punkier man menar atl del förhåller sig på del viset. Jagpekade vidare på alt den ekonomiska politik som förts , efter de prishöjningar som blev en ofrånkomlig följd av devalveringenoch andra insatser, kunnal leda lill all vi har fån en kraftig förbättring avprisutvecklingen. Denna förbättring ärså pass kraftig all vi nu kommeraii hamnaväsentligt under den s. k. ventilen i löneavtalet och därmed ge löntagarna meraall handla föran man räknal med näravtalel ingicks. Jag vill fråga alla dem som menat alt delta är ell utslag av en orättfärdig Denekonomiska poUtiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. fördelningspolitik:På vilket sätt ärdet utslag fören orätifärdig fördelningspolitik att dämpainflationen och öka konsumenternas köpkraft? Jaghar vidare pekat pä au manegen var tämligen illa krattad, , när dennaregering log över. Det var besväriiga ekonomiska problem som vi hade allbrottas med när del gällde näringslivets situation och det ekonomiska lägel ilandei över huvud tagel. Vi har ändå kunnal se till atl de socialatransfereringarna har behållit sitt realvärde och t. o. m. stigit något. Jagpekade för det fjärde på den skattepolitik som har som målsättning all sänkamarginalskatterna för människor i vanliga inkomstlägen. Dåvilljag fråga igen. Eftersom detla nog är en genomtänkt ståndpunkt frånsocialdemokratiskt håll bör väl en ireminulers replik räcka till för all svara.Vad är det för orättfärdighel i den sorls skattepolitik som vi rekommenderar?Och om del nu skulle vara så atl det är orättfärdigt mot de bredalöntagargrupperna att sänka marginalskatterna, hur skall man då förklara attjust den politiken stöds med stor kraft av avsevärda delar av den svenskafackföreningsrörelsen? Nej,del finns faktiskt inget som helst belägg för alll delta yviga tal om denorätlfördiga fördelningspolitiken. Det är riktigt atl vi för alt återge näringslivelstyrka, konkurrenskraft och möjligheter atl anställa fier människor var tvungnaatl föra en åtsiramningspolilik och i vissa avseenden tvingasfortsätta all göra det. Del har betytt atl löntagarna har fått lägre utbyte avavtalet än vad de varit vana vid lidigare, men det innebär ju inle automatisktatt också inkomstskillnaderna har ökat. I den mån man vill påstå del finns detanledning all efterlysa åtminstone en och annan siffra som skulle beläggadetta, men några sådana kan man inte uppbringa. Den som t. ex. läserkonjunkturinslilutels och redovisningar skall finna,atl det inte alls förhåller sig på det sätt som man här försöker göra gällande. Totaltsett för alla hushåll i ärdet bara som inneburit att den realtdisponibla inkomsten har minskat, och det rör sig om en nedgång på 1,5 96. Jaglalar då om summan av löner och kapitalinkomster samt barnbidrag, pensioner ochandra sociala förmåner m. m. efter skall och prisstegringar. Det slag avinkomster som då har drabbats i särklass hårdast är företagarinkomster ochkapitalinkomster, som sjunkit med bortåt realt selt. De sjönk ocksåkraftigt efter att underden senare delen av socialdemokraternas tidvid regeringsmakten ha legat ganska jämnt med löneinkomsterna och väsentligt högreän vad de gör f n. Däremotförhåller det sig så med pensioner och andra sociala förmåner, såsom t. ex.barnbidrag, atl regeringens åtgärder har lett lill alt sådanainkomstöverföringar ökal realt, med ca 4 96. Molbakgrunden av dessa uppgifter är det faktiskt litel svårt att förstå vad detegentligen är för fakta som OlofPalme och andra utgår från när de hävdar, attde senare årens ekonomiska politik har varit lill nackdel för löntagarna i denmeningen atl den skulle ha inneburil en orättfärdig omfördelning avinkomsterna. Det är sant altrealutbylet för lönlagarna allmänt sett har varit begränsat. och den uppoffringen harman från löniagarhäll accepterat. Detta har skett i Nr 55 Den ekonomiska politiken m. rn. ansvarsfullt medvetande omatt det varil nödvändigl för alt få ekonomin i balans. Vad vi nu talar om är enekonomisk politik som skall göra det möjligt alt undvika att försämra utbytetav den egentliga lönen. Ett vikligl sleg tas genom att vi ökar köpkraften medde stimulan.såtgärder som föreslås. Jag efterlyser fortfarande, faslänklockan nu är i en deball som pågått , något som helst belägg för del som varit oppositionens grundtema,nämligen atl vi skulle föra en orällfördig fördelningspolitik. () kortgenmäle: Jag ägnade ett helt anförande åt atl bevisa delta. Ett exempel;reallönen för industriarbetare har sjunkit med ca 5 96 samlidigt som vi haft enproduklionsnedgång på 2 96. Hur har denna skillnad uppkommit? En del avförklaringen är en överföring av inkomster från löntagarkollektivet lillkapiialägarkollektivet, vilken inle kommer fram i den statistik där man harlagil med avdragsmöjligheterna och räknar med nettoinkomsterna. Viutarbetade en lista i 23 punkier - vilken jag skall sända över-omfattande åtgärder som alla hade den innebörden att de ökade klyftorna mellanmedborgarna och som irepartiregeringen hade medverkat till. Det gällde olikatyper av avdrag, pålagor på mindre inkomsttagare osv. Mansäger att större fart på ekonomin är bra ur fördelningssynpunkt. Ja, det är vältur att vi efter att ha haft den största produktionsnedgång som vi någonsin harhaft i äntligen börjar få litet fart med hjälp av den inlernalionellakonjunkturen liksom atl vi efterden rekordinflation på på dagligvarorbörjar få en dämpning av priserna. Men det är klart all dessa enorma prisstegringarhårdast har drabbat de mindre inkomsttagarna, och de har inle fått någonkompensation för dem. Ensak hade fakiiski rätt i, nämligen all löntagarorganisationernahar tagit på sig elt oerhört stort ansvar. Del är det enda skälet lill alt detgår litel bättre i vissa avseenden. Men alt delta skulle innebära en accept närdet gäller den borgerliga regeringens politik - en borgerlig politik, som denstörsta delen av löntagarkollektivet lycker utomordentligt illa om - skulle deju uppfatta som rent skrattretande. - ja, det är till att hapretentioner. Vi räddade flera tusen varvsarbetare i genom attfolkpartiet föll undan och gick med på våra motioner. Del var bra. Detsammagäller för och bryggerierna, Skalteförslaget blev ju i sak aiomiseral. Trotsalt haft på sig aU lala, jag har 3, så ställer jag enväsentlig fråga. Ni har allihopa här ulloval stora skattesänkningar.Samlidigt vet vi atl ni har totalraseral statsfinanserna, vill jag påstå, frånett underskott på 3 miljarder till ett underskott på 45 miljarder, och mer.Ändå lovar ni slora skattesänkningar. Hur skall detta finansieras? Skall nisläppa solidariteten? Vilka andra skatter skall ni höja? Del kommer ju barasurt efter denna löfteskarusell. Det är egendomligt meddessa tre borgeriiga partier som tävlar med Nr 55 varandra i löften, medan vi lämnas ensamma alt tävla så att säga medoss Torsdaeen den självanär det gäller all la ansvar för det här landei och atl våga stå för en 14december 1978 'ångsikiig politik. Denekonomiska politiken m. m. (vpk) kortgenmäle; uppträder här som en dåligt maskerad politisk oskuld sominte säger sig förstå hur regeringens politik kan uppfattas somlöntagarfienllig. Jag begär inte atl han skall känna hur vanliga löntagareuppfattar detta. Folkpartiregeringenhar naturligtvis två skäl för sin politik. Dels betraktar den sig uppenbarligensom en provisorisk regering som vet att den inte behöver ta något ansvar efternästa val. Dels utgår den ifrån att den måste fullfölja den gamla politiken attuppträda som direkta företrädare för storfinansen och Arbetsgivareföreningenoch effektuera deras olika beställningar. Del är givelvis inte särskilt svårtför en folkpartist alt göra del. Regeringens politik kan också väl inpassas iIndustriförbundels önskelista som man skickade över till regeringen för någonvecka sedan och där man begär att miljarder kronor skall omfördelas frånlöntagarna till storfinansen. efter det att skickatsin lista lill regeringen kom långtidsutredningen med sina prognoser. Däruttrycker man folkpartiregeringens syn på den ekonomiska ulvecklingen. Manutgår ifrån att den privala konsumtionen bara skall få öka ochden offenlliga sekiorn med drygt 2 96. Men man vill alt produktiviteten inomnäringslivet skall öka med 3 96 och inom industrin med inte mindre än7,2 96 . Deltainnebär ju, , det behöver man inte ha en trea i matematik för altkunna förstå, att de som skall dra nytta av ökningen när del gällerproduktiviteten är de kapitalistiska företagen som får förbättra sittfinansiella sparande med inte mindre än 18 miljarder , samtidigtsom man förutsätter en kraftig nedgång inom den offentliga sekiorn. Slutsatsenkan bara bli atl kapitalet skall få fortsätta all berika sig på bekostnad avlöntagarna. För att della skall bli verklighel kräver sedan Arbetsgivareföreningengenom följdriktigt att regeringen med det snaraste lägger om denekonomiska politiken så att, som han säger, näringslivets kostnader sjunker. Långtidsutredningenskall tydligen göras till ett verktyg i den borgeriiga politiken. Där fömlspårman lysande lider för kapitalägarna. Därför inriktar man hela politiken på alttillmötesgå kraven från , ochstorfinansen - genom all säga atl de här kraven ansluter sig till vissa förutsättningarför alt långtidsutredningen skall hålla. Detlaär uppenbariigen resonemangen på borgerligt håll. Och del är del jag menar ären löntagarfienllig politik, eftersom den förutsätter och innebär en fortsattomfördelning från lönlagarna lill kapitalägarna, . har fattat alldeles rätt. När vi lalar om all vi vill ökaproduktiviteten, menar vi alt det skall bli billigare all producera i svenska företagför att de skall bli konkurrenskraftiga och kunna ge flera människor iryggajobb - det är just precis poängen. Och vi jobbar inom ramen för enkapitalistisk ekonomi - del är också ett riktigt konstaterande. OlofPalmemenaratt jag talat ulan atl svara på hans fråga om hur vi skallklara siora skattesänkningar . Får jag på del bara säga: Vi länker inteföreslå större skattesänkningar än vad som är samhällsekonomiskt ochfinanspolitiskt möjligl att försvara. Vad den här debatten gäller är- för atlanvända egen formulering- vilken färdriktning vi har iskattepolitiken som sådan. Och här finns det förvisso anledning att fråga:Vilken är den färdriktningen när det gäller socialdemokraterna. Börman gå in för att sänka marginalskatterna för tjänstemän och arbetare i devanliga inkomslskikten? Eller är det fel att ha en sådan inriktning? Bör vi haen skattepolitik som inte kräver årliga provisoriska skatlejusteringar, utansom dels gör alt vi undviker att infialionen nyckfullt - på det sätt som GunnarMyrdal beskrivit - höjer skatten i stället för aU gör det, delsskapar bällre förutsättningar för dem som skall göra upp avtal på arbelsmarknaden? Jaguppfattade socialdemokraternas propåer från partikongressen så, alt devar inne på precis de här tankegångarna, som också är våra. Därför är jag litetförvånad över de mycket kritiska tongångar som jag nu hör ifrån samma håll överprecis den färdriktningen när vi presenterar den. Närdet sedan gäller den ekonomiska politiken och effekten av den harjag en känslaav alt man här i debatlen, medvetet eller omedvetet, blandar ihop saker ochting för alt åsiadkomma effekt - i den mån del handlar om medvetenhet. Detgäller insatser för att trygga sysselsätlningen i företagen, induslripolitiskaoch arbetsmarknadspolitiska insaiser, som förvisso är av gigantisk storlek. Dethandlar om tiotals miljarder, som går till förelagen för speciella ändamål, förall klara sysselsättningen i krisdrabbade branscher och för att klarasysselsättningen rent allmänt med arbetsmarknadspolitiska insatser. Ärdel de insaiserna man kritiserar när man menar att det är fråga om väldigaförmögenheisöverföringar från inkomsttagare lill företagare? I så fall bör mansäga ul det. Men då har man naturiigtvis alldeles fel, fördel är inte tillföretagarna pengarna går ulan lill näringslivet, i sådana former som garanterartryggare jobb. Omdel däremot är föreiagarhushållen man syftar på när man talar om dessainkomstöverföringar, har man inget som helst belägg för detta påstående. Detfinns nämligen ingen statistik, varken från konjunkturinsli-lulet eller frånnågot annai håll, som ger belägg för annat än alt förelagar-hushållensinkomster faktiskt har sjunkit högsl avsevärt . Jag lycker inleall detta är specielll viktigt i det här sammanhanget, men eftersom man nu gören sådan poäng av det måsle jag ändå påpeka detla. De inkomsterna låg på enväsentligt högre nivå under tid som statsminister, detta alldelesoavsett om man räknar med avdrag eller inte - de har ju funnils där.Och jag har mig veterligt inte infört några nya. Denekonomiska poUtiken m. m. Denekonomiska poUtiken m. m. Detär väl också hell uppenbart au den här ekonomiska politiken, med satsning påatt sänka kostnadsläget i den svenska industrin, har haft en alldeles påtagligeffekl när del gäller konkurrensförmågan och induslrins möjligheter att gesysselsättning. Får jag ta ett par siffror som är belysande. År1976 ökade världshandeln , medan den svenska exporten knappast ökadealls. Den stod prakliskl taget stilla. År1978 ökade väridshandeln mycket mindre, men här har svensk export gett ettöverskott på . Varför del då? Jo, naturligtvis därför alt vimed de olika åtgärderna - devalvering, sänkning av arbetsgivaravgifterna ochandra åtgärder - har förbättrat de svenska förelagens konkurrensförmåga ochgett företagen en chans all hävda sig på en expanderande världsmarknad, trotsatt världshandeln nu växer mycket mindre än den gjorde 1976. Del ärju della somär effekten av den ekonomiska politiken. Julängre jag lyssnar lill försvaret förden socialdemokratiska oppositionensalternaliv, desto mer övertygad blir jag om att elt sådanl alternaliv överhuvud tagel inte existerar. I varje fall existerar del inte i den meningen, attskulle socialdemokraterna ha haft regeringsansvaret under de år som vi nudiskuierar, hade de förmodligen aldrig i livet vågat föra den ekonomiskapolitik som de på den kanten nu gör sig till talesmän för. Tredjevice lalmannen anmälde au OlofPalme anhållit alt lill protokollet få antecknatatt han inte ägde rätt till yllerligare replik. (vpk): Ju längre man hör här i talarstolen, desto mer övertygadblir man om all regeringen uppenbarligen är fångad i sina illusioner om denekonomiska politik som har förts under del borgerliga regeringsinnehavel. Denär lika fångad i illusionerom den ekonomiska ulvecklingen och tror alt forisallgåvopolilik till kapitalägarna är den enda lösningen. Man tror all alll skallbli väl bara på grund av den konjunkturuppgång som väntas. Man ser, eller villinte se, att den eventuella konjunkturuppgången bara kommeratt blitillfällig. Därför saknar den borgeriiga folkpartiregeringen perspektiv. "Ifolkpartiets " helte del i den senaste valrörelsen. I del landetskulle som bekant allt vara gott och väl. Nuhar vi väl kommii så nära "" som vi kan komma. Nusitter i regeringsställning. Hur förverkligar man då vallöftena?Sanningen äralt den reaktionära politik som den borgerliga ireparliregeringenförde fullföljs av . Atl regering tillkom med socialdemokraternasindirekta slöd gör den inte mer arbetarvänlig. Människorsvilja till arbete är elt lands främsta tillgång, förklarades det iregeringsdeklarationen. Det enda sätt på vilket regeringen tror sig kunnatillfredsställa denna vilja är genom alt fortsätta miljardsaisningen lillkapitalägarna, som är i färd med atl i vinstens intresse beröva ytterligare lusentalsmänniskor deras arbete. Inflationenskall bekämpas, sade man i regeringsdeklarationen. skall lydligen skegenom njugghet mol barnfamiljer, pensionärer och andra ekonomiskt svaga grupperi samhället. Detfinns stora brisler på det sociala områdei, förklarades också iregeringsdeklarationen. Den ekonomiska politiken är inle inriktad på allavhjälpa dessa brister; de kommer lydligen att beslå. Inga fraser i regeringsdeklarationenom att "regeringen grundar sitt arbele på socialliberala idéer" elleratt dess sirävan är "atl bygga samhället på människors initiativ, ansvaroch idealitet" kan dölja folkpartiregeringens verkliga politik. Regeringenfören politik som står i strid med lönlagarnas intressen. Den för en politiksom gynnar kapitalets intressen. 1folkpartiels fortsätter den politik som den borgerliga trepartiregeringenförde och som i så hög grad präglades av och moderalernassträvanden. "Densvenska ekonomin är nu på väg upp ur den svåraste krisen underefterkrigstiden", skriver finansutskottet i det betänkande som vibehandlar . Man lalar där om "ekonomin" som om den vore en ochodelad, som om del inte inom "ekonomin" förekommer olika intressen.Den svenska "ekonomin" grundar sig på alt elt fåtal äger ochbestämmer över fiertalets arbele. Och mellan detla fåtal och flertalet finnsengmndläggande konflikt. Del behöver inte alls vara på det sättet attlöntagarna i får det bältre därför atl landets export ökar. Del behöverinle alls vara på det sällel au de arbetslösa får större hopp därför atlinduslrins orderstockar växer - utnyttjandet av den industriella kapacitetenärju så lågt au del kommeratt kräva en långvarig uppgång, innan denna fåreffekter på arbetslösheten. Och det behöver inte alls vara så, att de arbetandefår bältre ekonomiska förhållanden och bättre arbetsvillkor bara därför allSverige nu sägs la igen förlorade marknadsandelar. Kapitalägarna kan nämligenmöta konjunkturuppgången genom ökade rationaliseringar, genom ökad uppressningav arbetstakten, genom ökade insaiser för automation och datorisering avproduklionen - och då behöver inle uppgången få gynnsamma effekler för alla somingår i "ekonomin", utan bara för en del av dem som är verksamma iden s. k. ekonomin. Menframför allt gäller- och det har vi påpekat , det är ingen nysanning - alt den kapilalistiska utvecklingen kännetecknas av vågrörelsermellan högkonjunkturer och kriser. Varje kris följs av en högkonjunktur precissom natt följs av dag. Men följs som bekant också av . Vid denhär årstiden ser vi hur mörkret varar allt längre och dagarna blir kortare. Ochdet är precis detta som har hänt den svenska kapitalismen under del senasteårtiondet. Kristendenserna har slagit igenom allt starkare för varjenedgångsperiod, och uppgångarna har blivit alll kortvarigare och svagare. Varfinns bevisen för alt den trenden skall vända? Ingenstans, såviu jag kan se.Möjligen kommer investeringarna i industrin aU öka något , men dennaökning är mindre än den nära 30-procentiga invesle-ringsnedgångenunder . Krisens regionala verkningar i olika Denekonomiska politiken m. ni. områdenav landet kommer inle att brytas. Vad är det som talar för flerarbetsplatser i ? Härden av storfinansens felspekulalion framkalladevarvskrisen plötsligt hävts? Kommer lekokrisen nu atl slå om i sin motsats? Ärhoten mot tusentals arbetsplatser i Värm'and plötsligt undanröjda? Ärstålkrisen redan över? Kommer de många hotade bruksorterna att räddas? På alladessa frågor finns dess värre bara negaiiva svar. Utskoiteiskriver all vi är på väg upp ur den svåraste krisen . Menjag vill slälla den rätt naluriiga frågan: Upp mot vad då? Kapitalismen harinte gjorts krisfri bara för att en högkonjunktur förmodligen kommeralt sammanfalla med ett valår. Underhela 1970-lalet har den ekonomiska politiken kännetecknats av alt bidragen ochsubventionerna lill kapitalägarna ökat. Det har här varil ett utmärkande dragatt bidragen - de s. k. stimulanserna - alltmer har gjorts bestående. Närkrislendenserna har fördjupats har de s. k. stimulanserna lill näringslivelökat. När kristendenserna tillfälligt har matlats har stimulanserna ocksåavtagit, men en allt större del har lagrats som ständiga fördelar förkapitalägarna. Trots denna politik med fler och fler miljarder tillkapitalägarna har kristendenserna fördjupals. Det visar hur ineffektiv dennagåvopolitik varit all bekämpa kapitalismens kris. Det visar också alt krisensorsaker ligger ulanför politiken, ulanför folkstyret. Dess orsaker ligger isjälva det ekonomiska systemet. Men när politiken bedrivs på arbetsgivarnasvillkor, närden bedrivs för att slå vakt om kapitalägarnas fortsattabestämmande över produktionen, när den bedrivs för all även i fortsättningenfåtalets intressen av vinst skall avgöra flertalels arbele och utkomst, då blirpolitiken medansvarig med kapitalel för den kris som så hårt slår mot desvagare i samhället. Då är den förda politiken medansvarig för arbetslösheten,hotet mot hela bygder, de försämrade livsvillkoren för många, den ökade socialautslagningen och medborgarnas ökade maktlöshet och därmed också misstro motpolitiken. Men fortsätter illusionsmakeriel om profithushållningen.Del gamla talesättet, vad far gör är räll, har fölt en efterföljare: VadGyllenhammar, Wall och gör är rätt. I den andan formas inle bara denborgerliga arbetsgivarpropagandans budskap utan också de borgeriiga regeringarnaspolitik. Vadden politiken saknar är varje försök alt aklivi styra ulvecklingen efter någrasamhälleliga målsättningar. I stället är generallinjen alt med gåvor och bidragav statskassan eller genom olika former av lindringar förmå kapitalägarna attfortsätta att styra inrikiningen av landels näringsliv efter sina intressen.Resultatet framgår av 1970-laleis utveckling. Industriproduktionen ökar mycketlångsamt i , industrins invesleringar har sammantagna knappast ökal iomfattning under,årtiondet, och sysselsätlningen inom devamproducerande sektorerna har minskat. Däremoi har de svenska företagensdireklinvesleringar, sysselsättning och tillgångar utomlands ökat kraftigtunder hela 1970-lalet. Regeringentänker , häri stödd av finansutskottet, fortsätta gåvopolitiken lillkapitalägarna. t. o. m. byggs den ut, trots all vi sägs gå motbättre lider. Men regeringen eller finansutskottet gör ingenting för alt på siktminska samhällsekonomins vågrörelser. Ingenlingföreslår regeringen eller finansutskottet som går ut på au människors arbeleoch liv skall göras mindre beroende av spekulanternas spel med aktier påbörsen. Vipåstås nu vara på väg ur krisen. Men det gäller inle alla, och det gällertydligen inte hela landet, för elt av de stora problemen i den borgeriigadiskussionen om samhällsekonomin är atl man nu måsle öka vad man kallararbetskraftens rörlighet. Vad betyder det? Det betyder i klartext att en nyperiod av flytilasspolitik förbereds. skall arbetarna åler i ökad omfattningflyttas efter kapitalets önskemål. Vi har inget emot atl människor som har lustatt byta arbete och lust att bosätta sig på nya platser får sådana möjligheter.Men del skall vara frivillig flyttning. Det skall inte vara så, all människorskall tvingas lill rörlighet, därför all det inte finns arbeten på rimligaavstånd från deras bostadsorl, där de trivs och vill bo kvar.