prot · G209104 · 1978-12-31 00:00:00 — Även deunderställda länsarbetsnämnderna framhöll, att "det systematisktutvecklade samspelet" fungerar väl. Men har regeringen föreslagit attverksamheten skall föras över till staten. Därmedskapar regeringen ett nytt offentligt monopol, i varje fall förutsättningar fördet, genom all stänga marknaden på detta område för ett anlal småföretag.Följdverkningarna leder otvivelaktigt lill att de fristående företagen tvingasupphöra. Ireservation nr 7 avvisar vi reservanter förslaget om ett statligt överlagandeav de uppgifter som förekommer vid de från staten fristående arbetspsykologiskainstituten. Även bör där så är möjligt - och del är det i dettafall - fristående konsulter anlitas i stället för en ytteriigare utbyggdstatlig verksamhet. Det är anmärkningsvärt atl del inle har redovisats hur dedrabbade företagen skall kompenseras för bortfallet av sin huvudsakligaverksamhet. Vad som skall hända med privata investeringar, vilka byggt pånuvarande föratsättningar, redovisas inte. Detfinns däremot anledning befara att åtgärderna leder till ökade kostnader förstaten. Blir verksamheten billigare och effektivare genom att den inlemmas iden stora AMS-byråkratin? Vi har mot bakgrund av erfarenhet från andra formerav statlig företagsamhet svårt att tro det. Detförefaller äventyriigt i nuvarande koslnadssituation atl experimentera med nyaoch oprövade organisationsformer. Fråganom socialisering av de privata arbetspsykologiska instituten har lidigarelagils upp, t. ex. vid den socialdemokratiska partikongressen 1975. Altfolkpartiregeringen nu expedierar elt förslag som de faclo leder tillsocialisering av privata företag, är högst anmärkningsvärt. Tesen om"sociala reformer ulan socialism" rimmar verkligen illa med delframlagda förslaget. Omåtgärder för arbetshandikappade, m. m. Omåtgärder för arbetshandikappade, m. m. Detsamma gäller förslagetsöverensstämmelse med viljeinriktningen i direktiven till monopolutredningen.Enligt budgetminister skall professor utredaförutsättningarna föratt minska antalet offentliga monopol. Iett delbetänkande har ulredningen redan föreslagit avveckling av en radstatliga monopol på leveranser till staten. Mot denna bakgrund förefaller detminst sagt egendomligl alt samma regering skapar förutsättningar för ett nyttstatligt monopol. Arbetsuppgifterkommer uppenbarligen inte all saknas. Detär dessutom ytterst anmärkningsvärt att arbetsmarknadsverket redan påbörjatutredningar och vidtagit åtgärder för inrättandet av dessa ,innan fallat sitt beslut. Varför vill inle berörda myndigheterinvänta riksdagsbeslutet, innan man går i författning om en rad förberedandeålgärder. Mycket arbete och stora kostnader har redan lagts ner, trots att ettriksdagsbeslut inte föreligger. Den växande principlösheten vad gällerupphandlingsfrågor är mycket oroande, eftersom de serviceföretag som drabbasutgör en vital del både ekonomiskt och sysselsättningsmässigl av den växandeservicebranschen inom svenskt näringsliv. Närstatskontoret yttrade sig över YR-ulredningen, menade man att liden ännu ickevar mogen för att inrätta statliga psykologtjänster, och därför bör vissservice även i fortsättningen köpas utifrån. Till bilden hör att de berördaföretagen och den direkt berörda personalen icke uttryckt några önskemål om ettstatligt övertagande. Dehar inte heller beretts någon representation i de utredningar som föregåttförslaget. Man har därför på olika säU protesterat mot den behandling som mannu utsätts för. För min del vill jag inte bara avvisa själva sakförslaget, utanjag vill dessutom mycket bestämt la avstånd från det sätt på vilket ärendet harhandlagts. Avslutningsvisvill jag med återknylning till mina inledande synpunkter understryka detförhållandet, att de svårigheter som möter utsatta grapper på arbetsmarknadenär en följd av svagheten i svensk ekonomi. Den viktigaste åtgärden är alt fåfart på aktiviteten inom ekonomin genom generellt verkande åtgärder. Insatserför att bereda arbete ät alla måste enligt min bestämda mening baseras på ettkonkurrenskraftigt näringsliv. Att främja investeringar, produktutveckling,innovationer och nyföretagande är de viktigaste åtgärderna för att lösasysselsättningsproblemen för alla -även för handikappade. Alla andra åtgärderinnebär eljest att man överflyttar problemen på andra grupper. Med det anförda ber jag atl få yrka bifall till reservationerna 2, 7och 9. (vpk): Arbetsmarknaden kännetecknas av två stora problem. För det förstagäller det att skapa arbete ål alla, vilket sysselsättningsutredningenproklamerade. Detta kräver att man skapar hundratusentals nya jobb. Ingenting i den nuvarandepolitiken pekar på della - snarare är det tvärtom. För det andra gäller detutslagningen eller utslötningen, som är ett av de största samhällsproblemen idagens . Dengrandläggande åtgärden för att de arbetshandikappade skall få elt arbete är attparollen arbete åt alla förverkligas. I anslutning lill propositionen 73 harvpk i motionen 672 ställt kravet att målsättningen skall vara allas rätt tillarbete oberoende av handikapp. Imotionen 1566, som behandlas i detta betänkande och vari krävs ettaktionsprogram mot ulslagning och social utstötning, konkretiseras målsättningenatt alla samhälleliga åtgärder måste inriktas på att garantera alla människorrätt lill arbete oberoende av ålder, kön, handikapp eller utbildning. Det måsteröra sig om ett arbete, som är anpassat till vars och ens förutsättningar.Arbetsmiljön måste vara sådan att arbetet inte medför några hälsorisker. Vpkhar - inte minst under innevarande riksdag - visat på atl det under vart ochett av de tre närmaste åren går att tillskapa 100 000 nya jobb, som säkertskulle kunna lämpa sig för många av dem som betraktas såsom arbetshandikappade. Parollenarbete åt alla ställer sig alla partier bakom i ord. Men hurdan är denverklighet där de åtgärder skall sällas in som arbetsmarknadsministern harföreslagit för de arbetshandikappade? Vilken arbetsmarknad har vi ? Desom är i företagsekonomisk mening lönsamma - de som har tillräckliguthållighet, som kan hålla tillräckligt hög arbetstakt och som kan flytta tillolika jobb allteftersom behov uppstår - har jobben tryggade så längeproduktionen löper ulan störningar. Men kraven höjs , och allt flerbetraktas av företagen som olönsamma - det visas av det ulslagning. av dem som inte är tillräckligt lönsamma med förelagsekonomiska mått räknatmen som ändå har en god arbetsförmåga hänvisas till andra rangens arbetsmarknadmed skyddat arbete eller anställning med lönebidrag. Och hundratusentalsmänniskor ställs utanför arbetsmarknaden därför att de inte är tillräckligtproduktiva, dvs. De hamnar där därför att arbetsköparna inte ärberedda att satsa på tekniska lösningar, den omorganisation avproduktionsprocesserna som krävs för att tillvarata de utslagnas ocharbetshandikappades produktiva förmåga. Företagen är inte beredda att anpassaarbetslivet efter människan. Människor slås ut ur arbetslivet, och mycket få av deutslagna kan återkomma dit. Ordetarbetshandikappad skulle jag egentligen inle vilja använda, för det är ju hurarbetslivet är organiserat, vem som bestämmer dess inriktning ochmålsättningar, som avgör vem som är arbetshandikappad. Det är lönsamhets- ocheffektivitetskraven som bestämmer vem som skall ställas utanför, vem somär handikappad i förhållande till dessa krav. I själva verket är det juarbetslivets organisation som är handikappad och oförmögen att tillvarata allasproduktiva förmåga. Därför delas arbetsmarknaden upp i Omåtgärder för arbetshandikappade, m. m. 4 protokoll 1978/79:104-105 Omåtgärder för arbetshandikappade, m. m. minst tre schatteringar. TillA-laget hör de som klarar effektivitets- och lönsamhetskraven. Dit kan manåterföra dem som har slagits ut men som bedöms kunna fylla de uppställdalönsamhetskraven. Till B-laget räknar vi dem som har hamnat i skyddadsysselsättning, människor som kan få jobb under förutsättning att företagen fårlönebidrag. Mendet beslut som togs om den skyddade verksamhetens organisation visaratt även där råder effektivitets- och affärsmässighetsprinciper.Effektivitets- och lönsamhetsaspekterna slår också där ut redan utslagna,C-laget, de som hänvisas till sysselsättningsterapi, något som så gott somuteslutande kommer att bli en angelägenhet. Desom slagits ut från arbeismarknaden - däribland många arbetshandikappade -utgör mer än en halv miljon människor som i praktiken utestängs frånarbetslivet. En majoritet av de 300 000 förtidspensionerade och nästan likamånga långtidssjukskrivna är utslagna från arbetsmarknaden. Åriigen tillkommer150 000 s. k. 90-dagarsfåll, och 100 000 remitteras till arbetsvärdandeålgärder, eftersom de har slitits ut och inte fått lämpliga arbeten. Utslagningenberör indirekt betydligt fler än denna halva miljon människor. Också deanhöriga drabbas av passivitet och missmod som en direkt följdav att människor förlorar sina jobb. Åtskilliga befinner sig också iriskzonen till att slås ut. Utslagningenberor som sagt på alt människor slits ut . Kraven på arbetstakt ochutbildning är så stora att människor sorteras bort eller aldrig släpps in påarbetsmarknaden. Grandproblemet är att det inte finns lämpliga jobb för en stordel av befolkningen, och allt fler utslagna har svårt att komma tillbaka tillarbetslivet. Det är ett synnerligen grymt samhälle, för grandsatsen måste juvara att det skall vara en mänsklig rättighet att ha etl meningsfullt arbete.Det gäller även dem som av fysiska eller psykiska orsaker ärarbetshandikappade. Vilkenär då målsättningen för de åtgärder för de arbetshandikappade som föreslås iproposition nr 73? Ja, vi vet att det inle är att alla skall ha ett arbete, ettarbete som betraktas som lika värdefullt som andra. Detär därför vpk-förslaget har målsättningen allas räll till arbete oberoende avhandikapp. Den målsättningen innefattar vida mer än den som arbetsmarknadsministernuttalar på s. 19 i propositionen och som citeras av utskottet i betänkandet somsvar på vårt yrkande. Utskottet ansluter sig till det föredragande statsrådet,och med det uttalandet avslår man vår motion. Jag vill fråga utskottet: Är niverkligen nöjda med den arbetsmarknadssituation som finns med A-, B- ochC-lag? Är ni nöjda med alla som slås ut? Är ni nöjda med en utveckling som göratt det blir än svårare för en arbetshandikappad att komma tillbaka? Är ni tillfreds med arbetsmarknadsministerns uttalande? Manmåste fråga: Vilka konkreta ålgärder kan stoppa utslagningen och förhindra attvi får fler arbetshandikappade? För produceras ju nyaarbetshandikappade -som man säger sig vilja skaffa arbete åt alla.Men man kanske menar arbete åt en del? Om åtgärder för arbetshandikappade, m. m. Jagkan förstå att utskottet inte har viljan att klara av detta problem. Detta Nr 104 är synd, allra helst som vpk:s förslag är avstyrkta med ganskatvivelaktiga motiveringar. En hel del av förslagen skulle verkligen flytta frampositionerna för arbetshandikappade. Altde borgerliga partierna har denna grandinställning, tveksamhet införinställningen arbete åt alla och åtgärder i denna riktning, det kanjag om inteförstå, så dock begripa. Meni SAP:s reservation om de allmänna riktlinjerna finns några rader som jag måslecitera: "En sådan politik måste syfta till arbete efter vars och ensförmåga och således vara en politik för arbete åt alla och därmed även förarbetshandikappade. Målet för en politik av det slaget kan endast nås om mangör effektiva angrepp på de processer som finns inbyggda i en okontrolleradekonomisk och teknisk utveckling, där enbart marknadskrafterna tillåts'styra." Måletverkar vara riktigt, likaså åtgärderna som man vill sälta in. Likafullt är jagfrågande. Harvi inte, trots socialdemokratiskt styre, ohämmade marknadskrafter? Detmåtte vi tydligen ha med hänsyn till utslagningen och till antaletarbetshandikappade. Därom råder ingen tvekan. Vad skall nu socialdemokraternagöra åt dessa marknadskrafter? Man säger sig vara välvillig tillomstrukturering av arbetsmarknaden, som den skall ske i socialtacceptabla former. Innebärdetta alt man är beredd att attackera och inskränka på effektivitets-ochlönsamhetstänkandet? I så fall är det bra. Men det vore bra omsocialdemokraterna -som hävdar atl man vill sätta sig i regeringsställning tillhösien - kan svara på frågan vad vi har för arbetsmarknad att vänta i så fall. Frånvpk:s sida är vi beredda till ingrepp i marknadskrafterna, inskränkning ieffektivitets- och lönsamhetstänkande, som skapar arbetshandikappade ochgör att de har svårt att komma tillbaka till arbetslivet. Reservationenfrån socialdemokratin rimmar illa med ett annat beslut som togs , om deskyddade verkstädernas organisation. Där svalde man målsättningen att denorganisationen skulle styras av effektivitet och affärsmässiga principer. Vadfår detta för följder? I realiteten blir det marknadskrafternas nomibildningsom gör sig gällande även på denna sida. Iyrkande 2 i vår motion 1978/79:672 tar vi upp företagsnedläggningar ochdriftinskränkningar. Vivet att när en industri läggs ned eller när det sker en driftinskränkning såtillförs armén av utslagna och arbetshandikappade nya rekryter. Man kan haolika beräkningssätt på hur många som inte får ett nytt jobb, men om manberäknar både nedläggningar och driftinskränkningar visar det sig att omkringen tredjedel inte kommer att få ett nytt reguljärt arbete. Följderna är alltsåoerhörda, medan dessa åtgärder har kortsiktiga kalkyler bakom sig, de hareffektivitets- och lönsamhelskrav. Därför har vpk föreslagit atl förelagsnedläggelseroch driftinskränkningar, där de anställda saknar alternativa Omåtgärder för arbetshandikappade, m. m. möjligheter lill arbete påorten, skall stoppas. Företagel skall övergå i de anställdas ägo, och fortsattproduktion skall säkras genom statliga stödåtgärder. Utskottetställer sig kallsinnigt. Med hänvisning till att statsmakterna i flera fallvisat sig beredda till insatser vid nedläggningshotade företag avstyrksmotionskravet. Det är sanneriigen en blek motivering. Se lill verkligheten! Härdrabbas hela regioner av förelagsnedläggelser och driftinskränkningar utan attnågonting görs för reguljära arbeten - alltså inga ersättningsjobb. Kan manvisa en sådan kallsinnighet när man ser alt människor slås ut? Del skapasproblem för arbetshandikappade, och man vill inle lösa dem pä bekostnad avmarknadskrafterna och vinstintresset. Vpk-motionensyrkande 4 om att de fackliga företrädarna skall ges mer tid föranpassningsverksamheten för alt kunna påverka rekryteringen ochanpassningsåtgärdema grundar sig på att fackföreningarna skall kunna tvingafram förändringar av arbetsplatsen, så atl den passar människan. En anpassningav människan till ett inhumant arbetsliv löser inga som helst problem. Det ärdärför avslöjande, tyckerjag, atl utskottet bara hänvisar till att frågantillhör förtroendemannalagen. Vill utskottet verkligen ha en förändring avarbetslivet är enda vägen att fackföreningarna har möjligheten att tvinga framen utveckling där man kan ge plats för arbetshandikappade. Heladenna problematik som har tagits upp med MBL som en styrka för fackföreningarnaär mycket tveksam. De erfarenheter vi redan har visar ju att fackföreningarnainte har kunnat utnyttja MBL nämnvärt, utan i stället har de blivit överkörda.Och när arbetsmarknadsministern hissar upp MBL som en viktig del ifackföreningamas möjligheteratt hävda de här jobben, så ställer jag mig myckettvekande. Här skall man nu gå in ett samrådssystem där arbetsköparna harinitiativet dels på grund av ägandet, dels på grund av de kunskaper debesitter. Man skall sitta i detta samrådssystem, enligt det mönster som MBL äruppbyggt på , och i så fall kompromissa. Vilka är det som får stryka påfoten? Ja, i varje fall kan man inte hävda de svaga grapperna gentemotarbetsköparna. Det krävs alltså en ändring av MBL, så att fackföreningarnaverkligen har ordentligt på fötterna när det gäller atl hävda de svagasintresse vid dessa uppgörelser. Och man kan ju inle i det sammanhanget hellerteckna någol som helst som grundar sig på nuvarande lag. Vikan bara titta litet på hur arbetsmarknaden kan utveckla sig, titta på SAF:sinitiativ när det gäller nya fabriker med grapparbele, där grapperna skalltävla med varandra. Vad gör åt det? Man låtsas som om det inte finns.Nya prestations- och normsystem, data och robotar får tränga sig in ochbestämma hets och ulslagning. Då måste man ha en rättighetslag som verkligenger fackföreningarna möjlighel alt sloppa utvecklingen. Alt förbise detta ochsäga att man skall hjälpa de handikappade är ett bedrägeri. Enkonkret åtgärd för att fler som är långvarigt arbetslösa och som genomgåttrehabilitering av något slag skall få en chans på arbetsmarknaden är atlfrämjandelagen utnyttjas på ett sådant sätt att det blir resultat. måste skärpas och, som viföreslår i yrkande 5, få formen av en kvotlagstiftning. De lokala fackligaorganisationerna skall därvidlag ha M mycket stort inflytande. Ett bifall till motionen 672 av vpk skulle innebära stora framgångarför de utslagna och arbetshandikappade. Motionen omfattar 14 punkter: att manuttalar sig för allas rätt lill arbete oberoende av handikapp, att man sätterstopp för förelagsnedläggelser och driftinskränkningar som innebärutslagningar, att begreppet arbelshandikapp utmönstras ur arbetsmarknadspolitiken,all anpassningsverksamheten förbättras, att främjandelagen även skallinnehålla en kvotlagstiftning, att del skall ges bättre stöd tillarbetsbiträde, att förstärkning av inriktning ochomfattning skall åstadkommas, att Södertäljeförsöket utvidgas, attarbetsrehabilitering sker även inom vårdsektorn, att en plan upprättas förproduktion av varor och tjänster i regi som ger fler jobb och atlbilen klassas som tekniskt hjälpmedel. Delär en sammanfattning av motionen 672, och jag yrkar bifall till denna motion.De yrkanden som jag inte har behandlat här kommer senare att taupp. Tillsist vill jag bara beröra motionen 1566, som också har behandlats i utskottetoch där vi kräver ett aktionsprogram mol ulslagning och arbetslöshet. Motionenavstyrks helt frankt av utskottet - något program skall det inte vara här.Ulskottsmajoriteten avslöjar att man inte ens vill resonera om enviljeinriktning för att komma åt utslagningen. peka på någramycket viktiga punkter i motionen. Fördelförsta får inte arbetstidsförkortningen skjutas , den bör påbörjasnu. som man förkortar arbetstiden får man inte öka arbetsintensitetenoch arbetstakten. Förkortningen av arbetstiden måste kompenseras genomnyanställningar. Samhällsekonomiskt är detta en lönsam reform som, om dengenomförs rätt, öppnar arbetsmarknaden för grupper som står utanför. Fördet andra måste industri- och näringspolitiken inriktas på att skapa fler jobb.Det betyder med dagens utveckling att det måste bli samhällsägda industrier medinriktning på vidareförädling och alternativ produktion och att man användersamhällsfonder under lönearbetarkontroll för att finansiera investeringarna förnya jobb som behövs. Fördet tredje behövs det möjligheter för den lokala fackliga organisationen attmotverka arbetsintensiteten på arbetsplatserna. Det gäller att införa pauser,avbytarsystem, reservstyrkor, möjligheter att förbjuda ackord ochprestationsnormer. Det gäller alt facket skall ha rätt att bestämma personalstyrkornassioriek. Del gäller rätt att kunna stoppa tidmätningar som driver framrationaliseringar. Det gäller att förbjuda skiftarbete som inte ärsamhällsnödvändigt. Det är viktiga krav för att man skall kunna stoppautslagningen och minska de arbetshandikappades skara. Det är inte minst viktigt att den sista punkten i tiopunktsprogrammettas på allvar: Nerdrogning, missbrak av alkohol, lugnande mediciner ochnarkotika är utslagningens följeslagare. Omåtgärder för arbetshandikappade, m. m. Omåtgärder för arbetshandikappade, m. m. försvårar som vi vetallvariigt möjligheterna att återanpassa människor i arbetslivet. Missbraketfår stora sociala skadeverkningar. Därför behövs en restriktiv alkohol- ochnarkotikapolitik. Målsättningen måste vara en avsevärd konsumtionsminskning.Här gäller det att folkrörelserna, arbetarrörelsen och fackföreningsrörelsen,verkligen tar denna uppmaning på allvar, annars får vi befara att den kommandegenerationen hamnar i en mycket besväriig situation. Vpk har i motionen 672 betraktat propositionens förslag som torftigaoch ansett alt de rimmar dåligt med de allmänna uttalanden som görs om arbetetsbetydelse. Arbetsmarknadsministern talade i sitt inledningsanförande om attdels skall människor anpassas till arbetsplatsen, dels skall arbetsplatsenanpassas till människorna. Jag är rädd för, med de kraftförhållanden som råderpå arbetsmarknaden, att det är den första anpassningen som kommer att gälla -att man skall försöka anpassa människor till arbetsplatsen och inte tvärtom. Jagkan inte se att några av de åtgärder som föreslås på arbetsmiljöområdet på ettavgörande sätt skall kunna förbättra den psykiska arbetsmiljön så att man fårbort effektivitets- och lönsamhetskravet som så hårt slår ul. Den inledningarbetsmarknadsministern gjorde måste vara en skönmålning. När man vädjar tillde goda krafterna och arbetsköparna, då vädjar man just till den faktor isvenskt arbetsliv som har skapat dessa problem. Denna vädjan skulle jag trokommer att klinga ganska ohörd om inte motparten, arbetarrörelsen, kan skapamedel för att tvinga denna arbetsgivare till underkastelse i arbetslivet och gedem som är utslagna möjlighet atl delta. Arbeteskall alltså trygga människors försörjning, men arbetet skall också gemänniskor möjlighet att utveckla och berika sin tillvaro, inte baraindividuellt utan också i kollektiv samvaro. Dettaföratsätter att målsättningen är allas rätt till ett arbete oberoende avhandikapp, att arbetsplatserna anpassas till människorna och inte människornatill arbetsplatserna, att tekniken anpassas till människan, att datorer ochrobotar underställs människans krav, att arbetsorganisationen gör det möjligtför alla att delta i arbetslivet, att företagsekonomisk lönsamhet ocheffektivitet utmönstras ur arbetslivet och ersätts av samhällsekonomiskavärderingar, att arbete är en rättighet för alla och att man inser attarbetslöshet är det mest olönsamma för ett samhälle. Skallstödet till de handikappade ha någon mening och skall rehabiliteringen varameningsfylld, då måste arbetslivet förändras. Jag yrkarbifall till samtliga vpk-motioner. EL VER (): Det betänkande vi nu behandlar kan redovisa en stark förändring underdesenare åren när det gälleratt placera arbetshandikappade i meningsfullsysselsättning. Ser vi på de skyddade verkstäderna sysselsätts 17 000personer, dvs. ungefär tio gånger så många som . Samma ärsituationen för de i arkivarbete sysselsatta - omkring 15 500 - och det skall då jämföras medde knappt 1 1960. Särskilda beredskapsarbeten sysselsatte underföregående budgetår i genomsnitt 10 000 personer . Många av dem varäldre, men dessa arbeten gav också sysselsättning ål personer medsocialmedicinska eller psykiska handikapp, de som också kallas förspecialhänvisad arbetskraft. Denproposition som ligger till grand för dagens ärende är ett markerat ultryck förden höga ambition som man från regeringens sida har när det gäller alt kraftigtbygga ut och stärka de särskilda åtgärderna för arbetsanpassning. Underdelsenaste decenniet har man i hög grad diskuterat problem för särskilda grapperpå arbetsmarknaden: de äldre arbetstagarna, kvinnorna och ungdomarna. Det finnsanledning att erinra om 1971 års äldrelagar som föregick lagstiftningen omanställningsskydd, jämställdhelsdebatten och ungdomsgarantin. Det skulle kunnahävdas att de arbetshandikappades problem har kommit i skymundan, men det voreinte en helt rättvis bild. Underden period som nämnts hardel pågåttutredningsarbete,och olika nya aktiviteter har prövats på försök. Framföralltharslörreresursersatls in föratt hjälpa arbetshandikappade. Det framgår också ivår redovisning i betänkandet att en allt slörre andel avarbetsmarknadsverkets budget har avdelats lill stöd för arbetshandikappade.