prot · G209102 · 1978-12-31 00:00:00 — Svenskfackföreningsrörelse, både för arbetare och tjänstemän, har redan knutit sådanakontakter genom sitt medlemskap i det s. k. . Socialdemokratiskapartiet har för sin del länge samarbetat med EG:s socialdemokratiska partierinom Socialistiska internationalen. Att svensk arbetarrörelse på detta sättknutit nära och vänskapliga förbindelser med den starkaste politiska krafteninom EG är förstås också, menar vi, av stort värde för nationellaintressen i stort. Internationalismen,det ömsesidiga beroendet, måste emellertid ses ur ett ännu bredare perspektiv.Sedan det andra väridskrigets slut, har mer än 100 stater vunnitsjälvständighet. De forna kolonialväldena har vittrat sönder, nationalismen hargått segrande fram. Mensjälvständigheten betyder icke jämlikhet mellan väridens nationer. Nuläget kanenkelt beskrivas med några korta data: av väridens befolkning råder överbara av den totala väridsproduktionen. Samma svarar för avväridshandeln och investeringarna, 7 ä 8 96 av industriprodukfionen och mindre än1 96 av forskningen. Ävenom ett antal nu genomgår en snabb industrialisering, har klyftanmellan i-länderna och u-landsgruppen stadigt vidgats. I ett tal beskrevTanzanias president upplevelser på följande sätt: "Vifick lära oss från och att om man arbetade hårt fick man detbättre. Men märkte vi att hårt arbete och välstånd inte var somorsak och verkan -det tycktes alltid komma något emellan som för u-ländernasdel upphävde detta samband. Det internationella marknadssystemets s. k.neutralitet visade sig vara en neutralitet mellan utsugaren och den utsugne,mellan rovfögeln och dess offer." PresidentNyerere belyser hur man, för att få tag i resurser för utveckling, blivitalltmer beroende av multinationella företag och internationella organisationer,som tvingat fram en för dem passande politik i u-landet. Världshandeln på denfria marknaden har många förtjänster. Men den fungerar inte för att hjälpamänniskor ur svält, sjukdom och den djupaste fattigdom, för att trygga rimliga, stabilapriser för produkter, för att bygga upp deras offentliga sektor,för att värna jordens ekosystem. Dethär är en bakgrund så god som någon annan till samlade krav på enradikal omgestaltning av det system, som präglar väridsekonomin. En nyekonomisk världsordning - det innebär för dem en annan och rättvisarefördelning av jordens resurser, men också en annan och rättvisare fördelning avinflytande och beslutsmakt. Om dessa u-landskrav - som förvisso är många, långtgåendeoch inte alltid inbördes samstämmiga - har internationella förhandlingar nubedrivits , i stort sett utan resultat. Manhar mötts i , i , i den s. k. Parisdialogen - ochsnart är det för en ny omgång i . Men dessa förhandlingar, somsysselsatt tusentals människor, har varit i del närmaste helt resultatlösa. Destora, rika industriländerna bär ofrånkomligen huvudansvaret härför. Denpolitiska viljan att genom medvetna, framför-handlade beslut reformeraväridsekonomin har saknats. Detgäller att bryta denna utveckling. Det sades för en del år sedan att om defattiga länderna skulle sjunka i havet och försvinna, skulle detta icke märkasi den rika världen. Det är icke längre sä. U-landsgruppen är för sin utvecklingberoende av ett stort flöde av kapital i varor och kunnande från i-länderna.Men deras efterfrågan på våra produkter och vårt kunnande blir en alltviktigare faktor för att hålla hjulen i gång i våra industriländer. Detömsesidiga beroendet blir allt större. Entredjedel av OECD-kretsens hela export av kapitalvaror går tillu-länderna. Dessa länders efterfrågan betyder mycket för sysselsättningen iEuropa och . Men deras förmåga att fortsätta att efterfråga våra produkterstyrs i hög grad av vårt eget handlande, dvs. hur mycket av varorvi är beredda att ta emot på våra marknader och hur stora finansiella resurservi är beredda att ställa till deras förfogande, genom u-hjälp och genomkommersiella krediter. Årenefter oljekrisen har försökt att hålla den ekonomiska aktivitetenoch importen hög genom en skådad upplåning. stegderas skuldbörda med uppskattningsvis . Det fanns gott ompengar att låna på den internatioenlla kredilmarknaden, dit oljeländernasöverskott sökte sig. Resultatet blev för fortsattautvecklingsinvesteringar till priset av en enorm ränte- och amorteringsbörda;för i-länderna fortsatt hög export till u-ländema och starkt positiv återverkanpå sysselsättningen. Dennaskuldbörda kan inte fortsätta att öka i samma former och i samma omfattning.Detta kommer att slå på exporten från och sysselsättningen i länderna. Det ligger således i dessa länders eget intresse att lätta u-ländernasskuldbörda. Påsamma sätt är ett system för att stabilisera råvarupriserna till fördel ocksåför de råvaruförbrukände länderna, både genom den ökande stabiliteten iprisutvecklingen och genom den jämnare u-landsefterfrågan på industriproduktersom indirekt skulle bli följden. Vidgat tillträde för u- landsvaror påi-landsmarknaderna, liksom någon form av automatik i resursöverföringen tillu-länderna genom länk eller annat, ökar på liknande sätt de fattiga ländernasefterfrågan. Det stora problemet är inte hur sådana mekanismer skall utformasutan hur politikerna på olika håll i väriden skall fås alt begripa attmekanismerna är nödvändiga. Attfinna en form av massiva resursöverföringar till de fattiga länderna - enMarshallplan i modern tappning, som det stundom kallats - står sålunda isamklang även med de rika ländernas egenintressen. För att undvika arbetslösheti det egna landet använde amerikanarna sin under kriget uppbyggda industriapparattill att bygga upp det härjade . Det var en av efterkrigstidens storaoch kloka handlingar. skulle man kunna utföra den på ett nytt sätt i en nytid. Vi är alla betjänta av att dynamiken i väridens ekonomi återvinns så snartsom möjligt. Det innebär inte tillväxt till varje pris och inle heller all manbortser från fördelningsproblemen inom länderna. Men om vi inte visste detförr, så borde den nuvarande krisen ha lärt oss hur oändligt mycket svårare detär att komma till rätta med orättvisor i inkomst- och förmögenhetsfördelningnär den gemensamma kakan krymper. Detborde vara möjligt aU fram , fram lill , avskaffahungern,avskaffa vad som kallas den absoluta fattigdomen i väriden. Det är enfråga om handlingskraft och politisk vilja. Man bestämde sig en gång i Amerikaför att nå till månen ett visst årtal. Då gällde det att mobilisera och användateknologin. Bestämmer man sig för att avskaffa svälten och fattigdomen, är detfråga om att förändra politiska och sociala förhållanden -människors villkor.Och det är betydligt svårare. Men det finns ingen annan åtgärd som skulle hastörre betydelse för att värna freden i världen. var, trots alla missräkningar, det årtionde då man börjadefinna vägar till dialog och avspänning i konflikten mellan öst och väst. Detförblir viktigt för freden att värna avspänningen. skall alltid stödjaavspänningen. 1980-taletbiir det årtionde då dialogen och strävan au finna former för konstruktivtsamarbete mellan nord och syd rycker fram i förgrunden för intresset för demsom vill värna freden. Det är en fråga om fred och ömsesidigt beroende. Ochytterst är det en fråga om solidaritet med människor i deras strävan tillsocial och ekonomisk rättvisa. Drömmen om en värid av fred och samarbete, där varje människa ärtillförsäkrad ett liv fritt från nöd och förtryck, är ännu långt ifrånverklighet. Våldet härskar på många håll med obmten makt. På varje kontinentskördas offer för krig och förtryck. För majoriteten av jordens befolkning ärbrödet för dagen fortfarande det allt överskuggande problemet. Dettaär verklighetens bild, även om det för oss i vår del av väriden kan vara svårtatt inse till fullo. När vi betraktar vår närmaste omvärid är bilden en helt är en lugnoch välmående del av världen. Denordiska ländernas inbördes förhållande präglas av samförstånd och samarbete.Den nordiska balansen har utvecklats så att den lett fram till ensäkerhetspolitisk lösning som inger respekt i omvärlden. Det gör den därför attde nordiska länderna kan leva i ett öppet samarbete, trots att varje land försig utformar sin egen utrikespolitik. Detta tillsammantaget har givit enstabilitet som är få andra delar av världen förunnad. Vi måsle dock följautvecklingen i vår omvärld med vaksamhet. Vi måste analysera varje förändringbåde inom och utanför i syfte att förebygga en negativ förändringav vår situation. Vi har ett värdefullt arv att förvalta - men inte bara attförvalta och bevara, det måste även utvecklas. är en utomordentlig manifestation av detta nordiska samarbete. Denalltmer konkreta samarbetsdebatten är glädjande. Den är etl bevis pä styrkan ide demokratiska ideal som de nordiska länderna bekänner sig till. Tillsammansmåste vi värja oss för de hot mot dessa ideal som kommer ifrån vår omvärld ochfinns i hela väriden. Fleraförslag och väl utvecklade projekt har framtagits för nordiskt samarbete.Tyvärr gick om intet. är ett annat nordisktsamarbetsprojekt som skulle verksamt bidra till att minska vårt landsoljeberoende. Tyvärr hotar det att bli det andra stora nordiska projekt somomintetgörs . Det är en viktig uppgift för regeringen att i konkret handlande visa att vimenar allvar när vi vill samarbeta på industriområdetoch arbetsmarknadsområdet för att tillgodose alla människors rätt till arbeteoch ta till vara var regions naturtillgångar och tekniska kunnande. Ettannat mycket betydelsefullt område i det nordiska samarbetet är kulturen. Trotsatt vi har så många traditioner gemensamt, så enhetlig kulturell bakgrund, harvi ide nordiska länderna mycket att lära av varandra. Och vi har långt ifrånden öppenhet och det utbyte mellan våra länder som vore eftersträvansvärt. Inteminst har vi anledning att här i vårt land rannsaka oss själva när det gällerinformation om våra nordiska grannländers kultur. Detsamma är förhållandet mednyhetsförmedlingen. Hur är det t. ex. med radions och TV:s bevakning avhändelseutvecklingen i våra grannländer? Väsentligafrågor är förknippade med den stora invandringen inte minst från tillSverige. Hemspråksundervisning, möjligheten för invandrarna att bevara sinegen kultur, sina egna traditioner här i vårt land är värdefulla faktorer isamarbetet mellan våra länder. Vi för inte heller stänga dörrarna för vårainvandrare, oavsett var de kommer ifrån, utan ta emot vad de har att erbjudaoss av kulturella impulser och erbjuda dem delaktighet i vår kultur, i vårvardag. Många fler samarbetsområden i skulle vara värda att nämna. Detfinns goda utvecklingsmöjligheter. Nordensgoda utgångsläge och stabila situation är till gagn inte bara för oss. I Nordenstår inte stormaktsblocken öga mot öga som i övriga . Här finns detneutrala länder som skiljer dem åt. Del är till gagn för hela . Detnordiska samarbetet har också en annan internationell aspekt. Vi har likartadsyn på solidaritetsarbetet i väriden. Många är de tillfällen när de nordiska ländernagemensamt i och i andra sammanhang har slutit upp bakomförslag som varit steg på vägen mot en bättre och en rättvisare värid. Många ärde gemensamma initiativ där det gällt att stödja de människor som kämpar försin frihet och sina mänskliga rättigheter. De nordiska länderna har som småstater förstått att hjälpa varandra och därigenom fått styrka att bistå dem somkänner sig förtryckta eller hotaratt bli förtryckta. De nordiska länderna harinte tvekat att ta sitt ansvar i världssamfundet. Denna politik måste på alltsätt vidareutvecklas. Grundvalenför den svenska utrikespolitiken är alliansfrihet i fred som syftar till neutraliteti krig. Denna kända tes och djupt förankrade huvudlinje är för vårt land tillgång som vi på allt säu måsle värna om. Det framgick ju också avutrikesdeklarationen att denna samstämmighet finns mellan regeringen ochriksdagspartierna, och jag kan i allt väsentligt instämma i denregeringsdeklaration som här har framburits. Neutralitetspolitiken är ettuttryck för strävan att stå utanför varje Stormaktskonflikl. Den geross också möjligheter alt på ett aktivt sätt delta i strävandena att bygga uppen anda av samförstånd i samarbetet i och mellan öst och väst. Vår friaställning gör att man lyssnar på oss med ett särskilt intresse. Av samma skäl kan vi bidra tillatt överbrygga klyftorna mellan nordoch syd. Alla vet att vi inte går någon stormakts ärenden. Vårobundna ställning gör att det ställs större krav på vårt försvar än om viställt oss under något mililärblocks beskydd. Vi måste så långt som möjliglundvika att göra oss beroende av stormakterna när det gäller atl utrusta vårtförsvar. Trovärdigheten i vår neutralitetspolitik har haft stor tyngd närcentern tagit positiv ställning för en svensk flygplansutveckling. Utvecklingen från en nära nog total supermaktsdominans till meramångfasetterade relationer mellan stormakterna fortsätter. Båda de politiskablocken har genom denna utveckling luckrats upp; , , ochandra länder har genom en fortsatt snabb ekonomisk tillväxt stärkt sinapositioner. På det militära området är dock och ledarställningalltjämt obestridd. Relationerna mellan dessa båda makter kännetecknasfortfarande i hög grad av misstroende. Strävandena till avspänning haremellertid också nätt framsteg. Maktrelationerna påverkas även av den alltintensivare kampen om oljan och andra råvaror. har den s. k.nord-sydkonflikten förstärkts. Enfortsatt sådan utveckling rymmer möjligheter att utjämna tidigaremotsättningar. Men den rymmer också risker för nya allvariiga konflikter. Hotetom en väridsomfattande militär konflikt torde inte vara överhängande.Risken finns däremot för ännu fler utdragna regionala konflikter av del slagsom vi föll bevittna i och . Dessa har i flera fallutvecklats till en kamp mellan flera olika parter, där stormaktsintressen,nationella strävanden och lokala intressekonflikter blandats pä ett oftamycket svåröverskådligt sätt. Detmest påtagliga inslaget i denna utveckling mot delvis nyastormaktsrelationer utgör och beslut alt uppta diplomatiskaförbindelser. Ulväxlingen av ambassadörer mellan och utgör emellertid samtidigten bekräftelse på en längre tids utveckling. Någon omedelbar negativ inverkanpå relationerna mellan och tycks beslutet inte heller ha fött. Avspänningspolitikenär för värdefull för att äventyras i denna nya situation. Sinstörsta betydelse torde det amerikansk-kinesiska närmandet i stället få på detekonomiska området. Det följer också av att den ökande kinesiska öppenheten harett så nära samband med den inre utvecklingen i . Bådei och på andra håll i västvärlden har denna utveckling fött en mycket starkoptimism beträffande möjligheterna till ökat handelsutbyte. Det kan därför varaskäl att påminna om att utrikeshandel varit av så blygsamomfattning, att inte ens en mycket kraftig tillväxt på kort sikt på någotavgörande sätt kan påverka de stora ländernas handelsmönster. Det hindrarnaturiigtvis inte att t. ex. vi i på alla sätt bör söka ta till vara deökade export- och handelsmöjligheter som den kinesiska marknaden av allt attdöma kommer att erbjuda - på samma sätt som vi tillvaratar sådana möjligheterpå andra marknader. Fredsförhandlingarna mellan och tycktes kunnaleda fram till ett slut på det långvariga krigs- och spänningstillståndet iMellersta Östern. Men förhoppningarna gnjsades då än en gång. De fortsattakontakterna, liksom de sedan återupptagna förhandlingarna underden amerikanske presidentens direkta ledning, har fött nya förhoppningar. PresidentCarters besök i kan kanskevisa sig bli något av ett genombrott i de fredssträvanden som en hel värid harhoppats på. Fred kan dock inte uppnås i denna del av väriden utan betydandeeftergifter från alla parter i sann samarbetsanda. De nyheter som når oss omnya israeliska attacker i visar att vi inte för hoppas för mycketpå fredsviljan. i måste - som understrukits frånsvenskt håll - tillförsäkra rätt att existera inom säkra och erkändagränser. Men den måste ge Palestinaaraberna deras nationellarättigheter och möjlighet att bilda en egen stat. Den nu bebådade uppgörelsenkan bara vara en början på den långa vägen från konfrontation till fredligtsamarbete mellan alla folk i detta område. Omvälvningarnai har haft stark nationell och religiös karaktär. , som traditionelltgett schahen stöd, har spelat en påtagligt passiv roll. Schahensmissgrepp och övergrepp mot olika demokratiska, humanitära och socialasträvanden gjorde det i längden omöjligt för honom att fullfölja sin politik. Detär svårt att tänka sig att ett land som i längden skall kunnautvecklas och bestå som det ortodoxa islamiska samhälle som tycks föresväva dennuvarande ledningen. Därför för också den nuvarande situationen betraktas somytterst osäker. ökar riskerna för stormaktsbindning om utvecklingenleder till nya omvälvningar. Detfinns också anledning att skarpt reagera mot de övergrepp mot de mänskligarättigheterna som den nya regimen redan har gjort sig skyldig till. Även i har förhoppningarna om en fredlig utveckling gått omintet. Den senaste tidens händelseutveckling i det området avspeglar på sammasätt som tidigare historiska motsättningar, olika nationella regimersmaktsträvanden och stormaktsintressen. Våregen bedömning av den utveckling som pågår i måste på samma sättsom tidigare utgå från varje nations rätt till självbestämmande. Mot denbakgrunden finns det anledning att fördöma både intrång i Kampucheaoch den kinesiska aktionen mot . Också i södra förkvävs folkens strävan efter självbestämmandemed militära maktmedel. Det lagfästa förtryck och rasförakt som präglar detsydafrikanska systemet är en utmaning i särklass mot hela världssamfundet.Apartheidsystemet och de vita minoriteternas desperata försök att behållakontroll också över och måste mötas av beslutsamma åtgärderfrån omväriden. Vi för inte låta lura oss av några skenmanövrer såsom"självständighet" för stamländer i , den "inrelösningen" i eller de av iscensatta "valen" iNamibia. Det framslår tydligare än någonsin att rasistregimerna intekommer att frivilligt släppa greppet om södra . Endastbefrielserörelsernas egen kamp och ett aktivt politiskt stöd utifrån kan ledatill södra befrielse. Jag välkomnar därför att regeringen nu verkställtriksdagens beställning av ett förslag till förbud mot svenska investeringar iSydafrika. De stormakter som har de starkaste banden med har dock detstörsta ansvaret för att effektiva påtryckningar kommer till stånd. Som det nuär,är förhållandena i södra en skamfläck för mänskligheten och ett hotmot världsfreden. Dessaoch andra konflikter utspelas i en alltmer mstad värid. Varje konflikt kan inomsig bära fröet till en väridsbrand. Därför kan också de stora vapenarsenalernai världen utgöra ett ständigt hot mot hela vår civilisation. Behovetav konkreta åtgärder för att stoppa kapprustningen är större än någonsin.Naturresurser, mänsklig skaparkraft och materiella ting föröds i enkappmstning, vars yttersta konsekvenser övergår mänskligt förnuft. Det bordevara självklart att jordens resurser skall användas för att förbättramänniskors livsvillkor väriden över - inte för att öka förmågan att rycka undansjälva grunden för mänskligt liv. För att en nedrustning i reell mening skallkunna inledas krävs politisk vilja från främst stormakternas sida. Men ocksåsmå stater som måste ta ett ansvar i det internationella nedmstnings-och fredsarbetet. Detmest skrämmande inslaget i rustningskapplöpningen utgörs av kärnvapnen. Dessavapens förstörelseförmåga ligger långt bortom gränsen för det fattningsbara.Många tecken tyder på att den tekniska utvecklingen går vidare mot nya ochalltmer sofistikerade vapen. Väriden har upprörts över neutronvapnet, SS 20 ochkryssningsrobotarna. Man frågar sig vad som kommer härnäst. Utvecklingen har entendens att gå snabbare än nedrustningsförhandlingarna. När ett avtal äriräfTat har egentligen själva grunden för det avtalet ryckts undan av den vapenteknologiska utvecklingen. är inte sagt atlrustningsbegränsningsavtal inle fyller någon uppgift. De har varit och kommeratl förbli viktiga. Det är därför att beklaga att något SALT Il-avtal ännu inteundertecknats. Vi hoppas dock atl delta skall bli elt faktum inom den närmasteframtiden. Ettverkligt nedrustningsavtal fordrar att man också får ett stopp på utvecklingenav de nya vapnen och vapensystemen. Elt fullständigt prov-sioppsavtal förkärnvapen skulle vara ett mycket viktigt steg på denna väg. Därmed skullegrunden för en vidareutveckling ryckas undan. Ett provstopp skulle ocksåverksamt bidra till att förhindra en vidare spridning av kärnvapen. Detlångsiktiga målet vill jag ange genom att citera dåvarande statsministernThorbjörn tal vid FN:s specialsession om nedrustning : "Denlogiska, långsiktiga slutpunkten på nuvarande och framtida förhandlingar omkärnvapennedrustning må synas avlägsen. Det är givetvis total avveckling. Dennaavveckling måste ske under effektiv internationell kontroll. Därtill måstekomma ett bindande internationellt åtagande av alla stater att inte anskaffakärnvapen, dvs. i praktiken ett globalt förbud mot kärnvapen. Allaregioner måste befrias från kärnvapenhotet. Som representant för ett europeisktland tänker jag inte minsl på som hyser den ojämförligt störstaansamlingen av kärnvapen. Så länge de ledande kärnvapenmakterna inte avskaffardessa vapen ställs de allra största krav på deras förmåga till besinning. Dehar ett gemensamt ansvar för att inte ytterligare försämra situationen vare sigglobalt eller i någon enskild region." Riskenför kärnvapenspridning hänger intimt samman med spridning avkärnkraftstekniken. Vi måste därför slå vakt om och skärpaicke-spridnings-fördraget. Mot bakgrund av risken för spridning av kärnvapenoch med hänsyn till de många andra stora problem som kärnkraften är förenad medär det viktigt att skapa reella valmöjligheter för de länder, inte minstu-länder, som står i begrepp att bygga upp sina energisystem. 1-länderna med sinastora forskningsresurser har här ett särskilt ansvar när det gäller attutveckla alternativa energikällor och energilösningar som är byggda päländernas egna resurser. Kärnvapenär det största hotet mot fred och mänskligt liv på jorden, men vi för för denskull inte glömma bort den redan enorma och växande förstörelsestyrkan hos dekonventionella vapnen. Atlföra nedrustningsarbetet på alla områden vidare måsle vara en avväridssamfundets viktigaste uppgifter för framtiden. Om inte nedrustningsproblemenangrips på allvar, är möjligheterna små att förverkliga en ny ekonomiskväridsordning med en rättvisare och solidarisk fördelning av våra resurser. Detnedrustningsarbete och de studier som bedrivits inom FN:s ram harvarit viktiga inslag i strävan att öka medvetenheten om rustningarnas negativakonsekvenser. Denvid FN:s extra generalförsamling beslutade djupgående studien om sambandetmellan nedrustning och utveckling bör särskilt behandla frågan hur de resurser somfrigörs genom en nedrustning skall överföras till utvecklingsländerna försocial och ekonomisk utveckling där och på detta sätt undanröjakonfliktanledningar. Nedrustningsarbetetför inte stanna vid endast deklarationer utan måsle också leda till praktiskaresultat. har i en motion till föreslagit att redannu börjar planera för hur man skall gå vidare i arbetet med att förverkligaFN-studiens resultat. För att öka realismen bör vi i vårt land erbjuda oss attgenomföra en pilotstudie, där man analyserar hur en övergång från militär tillcivil produktion kan ske. Freds-och konfliktforskningen har mycket stor betydelse för nedrustningen. Vi måsteuppmärksamma och lösa bakomliggande orsaker till konflikter och spänningar.Parallellt med att vi själva aktivt stödjer fredsforskningen, bör vi inomFN-arbetets ram arbeta för en ökad forskning kring freds- och konfliktfrågor. Vi har vant oss vid att krig och våld istor skala är något som hör hemma i andra väridsdelar än vår egen. Men det är iår bara ett väridskrig bröt ut i vår omedelbara närhet. Under desenaste dagarna har vi genom TV fött en stark påminnelse om vilka grymheter somvar möjliga i vårt eget , i vår egen tid.