prot · G20954 · 1978-12-31 00:00:00 — Delättköpta lösningar av skattefrågan som en del borgerliga förelrädare ställer iutsikt är egentligen inget annat än elt besked om alt man inle ställer upp förett solidariskt samhälle. Enhell avgörande förutsättning föratt de många människorna skall kännasolidaritet med den gemensamma sektorn är att skatterna upplevs som rättvisa.Man kan inte vädja till denna solidaritet om man framför sina egna ögondagligen konfronteras med orättvisor i skatteuttaget. Vi måste därför byggaskatteuttaget på principen att skatt skall utgå efter ekonomisk bärkraft. Genomalt de borgeriiga partierna inle velat la de krafttag mot skattefusk som vikrävt här i har denna utveckling inte hejdats. Del ärett hol motsolidariteten i framtidens . lade fast riktlinjerna för vår strävan altreformera skattesystemet, utan atl binda några som helst detaljer. Riktlinjernakan kortfattat anges på följande sätt: Vivill överföra en ökad andel av skatten från hushållens inkomster tillproduktionen. På så sätt kan vi minska den direkia skallen, därmed naturligtvisockså marginalskatterna. Vi kan då även angripa kommunalskatterna och bygga utden kommunala skalteutjämningen. Vi vill ta kraftlag mot skattebrott ochskattefiffel, bl. a. genom den av oss efteriysla lagen molskatteflykt. Beskattningen av orättvisa realisationsvinster ochspekulationsvinsler måste skärpas. Detkan tyckas, herr talman, att dagens debatt endast rör smärre skillnader mellanpartierna, mellan socialdemokrater å ena sidan och de borgerliga partierna åden andra. Men de som litel föraktfullt talar om några kronor iskalteskillnader bör minnas alt dessa kronor för mindre inkomsttagare ochbarnfamiljer kan vara nog sä betydelsefulla. Men framför allt - del är detviktiga - ger skillnaderna betydelsefulla upplysningar om partiernas färdriktning. Klyftornahar ökal under den borgeriiga trepartiregeringens tid, och de kommer tydligenalt fortsätta att öka så länge vi har en borgeriig riksdagsmajoritet. Nyligenlade den s. k. långtidsutredningen fram sitt betänkande. De tankegångar och devärderingar som där förs fram torde spegla den borgerliga trepartiregeringenssamhällssyn när det gäller grundläggande fördelningsfrågor. Jag noterar altsåväl statsministern som budgetministern i den folkpartisliska regeringen gåttväldigi långt i aktivt stöd åt de tankegångar som där läggs fram. Ett vikliglresultat av denna ulredning har professor formulerat på följandesätt; "Ulredningensatsar ensidigt på atl höja vinsterna hos industrin. Under det alt löner ochprivat konsumtion praktiskt laget inle beräknas öka alls , såskall induslrins vinster då vara 18 miljarder större än vad de är ." Denekonomiska poUtiken m. m. Denekonomiska poUtiken m. m. Detta innebär i sin tur att industriföretagensägare vid del laget kommer atl ha ökal sina förmögenheter myckel kraftigl,medan lönlagarna fält ligga stilla med sina reallöner. Ensådan ulveckling, herr talman, är socialt orättfördig. Den är dessutom enligtmin bestämda uppfattning omöjlig att förverkliga i elt demokratiskt ochutvecklat industrisamhälle med en stark och solidarisk fackföreningsrörelse.Fackföreningsrörelsen kan aldrig acceptera en utveckling av det här slaget, ochfackföreningsrörelsen står inte att hejda härvidlag, om man inle vill gåulanför den fria demokratins råmärken. DeUakommer ofrånkomligen all öka den maktkoncentration i som VeckansAffärer i sitt senasle nummer beskriver på följande sätt: "Maktkoncentrationeninom svenskl näringsliv fortsätter. svarar , dvs de 25viktigaste ägargrupperna i , för av sysselsätlningen inomnäringslivet. När den statliga konceniralionsutredningen presenterade sinasiffror svarade för 30 procenl av sysselsättningen. Tio årsenare (1973) hade siffran stigit lill och den kartläggning somVeckans affärer nu gjort visar att koncentrationen fortsatt med oförminskadsiyrka även under krisåren efter 1973." Delta- långtidsutredning med absolut oförändrade reallöner för arbetarna - kalladesi för en guldålder. Det är möjligen en guldålder för ,men inle för de vanliga lönlagarna. Islorl sett var och en måsle i grund och botten begripa all della är omöjligtatl genomföra. Och den fråga som då blir aktuell är just den fråga somsocialdemokratin och de fackliga organisationerna nu ett stort antal år hararbetat med: Hur skall löntagarna fö en rättfärdig del av vinsier ochinflytande över den kapitalbildning som är ett direkt resultat av löntagarnasegna insatser? Utanall utredarna själva eller deras uppdragsgivare dragit den slutsatsen blirdetla dock den ofrånkomliga konsekvensen av långtidsutredningen: Vi behöver enkollektiv kapitalbildning via löntagarfonder för atl irygga vårt landsekonomiska utveckling och för att skapa rättvisa och slabililet i del svenskasamhället. I den meningen är långtidsutredningen en effektiv propagandaskrift. Pådelta och på många andra områden är del ganska lält all peka på två olikafärdriktningar in , Denena färdriktningen är den som de borgerliga tyvärr nu har stakat ut under någotmer än . Det är en färdriktning som leder lill ökade klyftor och ökadkoncentration av ekonomisk makt i de redan mäktigas händer. Det är enfärdriktning som skapar slora risker för social oro och en söndervittradsamhällssolidaritel. Del är en fördriktning som enligl min mening kan skapa elthårt och kallt samhälle med missunnsamhet och konkurrens människor emellan. Delär en färdriktning som undan för undan för oss bort från det folkhemsideal somvarit och förblir avgörande för socialdemokratins och arbetarrörelsensfärdriktning. Densocialdemokratiska politiken vill, herr talman, anvisa en annan färdriktning.Vi menar all klyftorna människor emellan måsle minska och atl denprivala maktkoncentrationen måste brytas. Vi menar atl människorna skall ha ettdemokratiskt inflytande över sysselsättning och produkiion. Vi vill skapa eltsamhälle som främjar samarbete och solidaritel, ty fortfarande finns del såmånga brisler i de mest fundamentala behov vi som människor har; alt ha ellmeningsfulll och utvecklande arbele, atl kunna ge barnen omsorg och ömhet, altlära känna och njuta av naturen, att studera och utveckla sin personlighet, altkunna se fram mot en ålderdom i trygghet. Detär den färdriktningen vi socialdemokrater arbetar för. Del är det samhället vivill skapa. Denekonomiska politiken m. m. De olika bedömningar av ekonomi på lång sikt som under senarelid gjorts har varil delvis motstridiga. Dennya långtidsutredningen är relativt optimistisk. Utredningen konstaterar allkonkurrenskraften håller på atl återvinnas, infiationen har pressats ner ochproduktionen är åter på väg uppåt. Detta ger enligt långtidsutredningen inteförutsättningar för någon ny "guldålder", men väl möjligheter atl ilånga stycken återvinna den utvecklingstakt som vi hade före oljekrisen. Föregen del vill jag gärna tillägga att om man skall nå den takten, så förutsätterdet att fiera optimistiska antaganden som man har gjort inom långtidsutredningenverkligen kan infrias. Boslongmppen,sekretariatet för framlidsstudier och industriverket å andra sidan är i sinarapporter delvis direkt pessimistiska. De har främst tagit fasta på destrukturella problemen; mislade konkurrensfördelar för våra gruvor, för skogenoch för andra basnäringar, risker för störningar i den inlernationella handeln,de nya industriländernas framryckning, nödvändigheten av utjämning mellan rikaoch faltiga länder. Jagtror alt man kan säga alt båda dessa synsätt innehåller en belydande kärna avsanning. I det ena fallet har man lagt tonvikt vid konjunkturutvecklingen,underdel alt man i det andra fallet framför alll har pekat på våra slmklurellaproblem. Numeraär del väl egentligen bara socialdemokraterna som förnekar atttrepartiregeringens politik har lagl en god gmnd för en hygglig tillväxt och engod grund för alt vi återigen skall kunna kraftigl öka sysselsättningen och fören viss standardökning. gäller så mycket mer som den inlernalionellaulvecklingen nu åter tycks ge oss bättre draghjälp än vad som varit falletunder de senaste årens djupa kris, då vi inte hade någon egentlig draghjälputifrån. Detär emellertid viktigt all lillägga att problemen i stor utsträckning kvarstår.Del gäller för varven, gruvorna, stålindustrin, skogsindustrin osv. Där är deti många fall ofrånkomligt med en bantning. Där måsle del till annan verksamheli stället. Bedömarnakan sägas vara överens om att framgångarna inte kommer av sig själva. Det krävsomfatlande omställningar och nyinvesteringar för atl även mera begränsatoptimistiska prognoser skall slå in. Till de grundläggandefömtsätiningarna hör också den svenska ekonomins Denekonomiska politiken m. m. slorakänslighet för ulvecklingen i vår omvärid. Kommer den svenska kostnadsutvecklingeni otakt med den internationella ulvecklingen, då vet vi vad som händer. Vi fickju erfara del . Skulle del hända igen, då föriorarvi snabbt terräng i våra konkurrensansträngningar. Därför kommer kampen motinflationen och frågan om hur framgångsrika vi blir i den kampen att bliavgörande för hur vi lyckas med den ekonomiska politiken i stort. Utträdetur valulaormen har delvis bidragit lill att minska känsligheten förulvecklingen i omväriden. Tillskapandet av en egen korg av valutor fungerarbra. Det finns därför inte någon anledning för att söka anknytning tilldet europeiska valutasystemet. Detär mot denna bakgmnd som dagens ekonomiska politik måste utformas. Del ärskälet till att så bestämt har rest kravet att vi måste varaåterhållsamma med att stimulera privat konsumtion just . Vibefinner oss i en konjunkturfas, där de expansiva krafterna delvis verkar avsig själva. Internationellt bedrivs en mer expansiv politik än tidigare.Västtyskland och de åtgärder man där sätter in har för oss den störstabetydelse. Tillsammans med det förbätirade kostnadsläget för svenskl näringslivskapar det förutsättningar för en fortsatt gynnsam exportutveckling. Dethar redan skett en klar omsvängning beträffande den privala konsumtionen inomlandei. Jag tror också atl alla bedömare är ense om att uppgången kommer altfortsätta in på 1979, utan att det vidtas några ytteriigare åtgärder, vilketockså framgår av genomgång. Atl så sker beror på indexregleringenav skatteskalan som alltså hindrar automatiska skaltehöjningar, vidare berordet på de begränsade kommunalskattehöjningar som möjliggjordes genomöverenskommelsen mellan trepartiregeringen och kommunförbunden saml påtvåårsavtalet på arbetsmarknaden, som i sin lur ger lönejusteringar från åretsbörjan. Till detta kommerdel tillskott till den privala köpkraften somhöjningen av stalsskatleavdraget innebär, liksom åtgärderna när det gällerpensionärernas beskattning och höjningarna av barnbidragen. Vikan inte bortse från alt de omfattande sysselsättningspolitiska insatsernaockså kommer att bidra till att ge den ekonomiska politiken en förhållandevisexpansiv inriktning. Det är också fullt klart att åtgärder av den här typenmåsle fortsätta i stor omfattning och av alll all döma ganska långt in på 1979.Vid en konjunkturuppgång ärdet också rimligt att räkna med någon nedgång närdet gäller sparkvolen. Enligt vår åsikt innebärytterligare stimulansinsatser stora risker. Detstora budgeiunderskottet medför i sig risk för en inflationsutveckling. Deoffensiva satsningarna inom näringspolitik och lokaliseringspolitik kan kommaatt beskäras, därför atl budgetunderskottet sätter sina gränser. Om vidisponerar så mycket av statsmedel för stimulansåtgärder för privat konsumtionatt vi av hänsyn lill budgetunderskottet inle vågar vidta de nödvändigaåtgärderna för en aktiv näringspolitik och regionalpolitik, är detta nästan del sämstasom kan hända alla medborgare i landet. Enstark ökning av den privata konsumtionen kan också under de följandeåren komma att inkräkta på utbyggnadsmöjligheterna inom vårdsektorn. Jag tänkerpå barnomsorgen, åldringsvården och sjukvården. Detvar och är med detta för ögonen som vi inte finner det vara klok politik attlåna en dryg miljard ytteriigare, varav en stor del utomlands, för att sänkaskatterna just . Socialdemokraternapekar ständigt på storieken av statsbudgetens underbalansering, bytesbalansensutveckling och på den skuldbörda som vi har varit tvingade att ta på oss förattklara krisårens problem. Trots att man också här pekat på dehär omständigheterna, är man mest av alla beredd alt just nu försämra statensfinanser. Den ekvationen går rimligen inte ihop. För vår del valde vi att iutskotten arbeta för att minska påspädningen, och vi lyckades också halvera delav folkpartiregeringen föreslagna beloppet. Socialdemokraternahar ständigt anklagat trepartiregeringen dels för att inte ha fört entillräckligt aktiv politik för att öka antalet arbeten, dels för att arbeta medelt för stort budgetunderskott, dels för att det inte blivit tillräcklig fartpå hjulen. Men denna kritik ärju lika felaktig som . Palmeställde frågan: Vartill har resurserna använts? Detta är uppenbart för deflesta, och del är uppenbart för också - även om han inte vill medgedet här i kammaren. Resurserna har använts till massiva satsningar för atlrädda sysselsättningen. Det har varit arbelsmarknadspolitiska åtgärder i enomfattning som , beredskapsarbeten, omskolning, utbildning, föralt ge människorna de möjligheterna när den ordinarie sysselsättningensviktal. Del har varil stödåtgärder direkt lill drabbade företag för attmedverka lill att de skulle kunna överleva de påfrestningar som en djupgåendeinternationell kris har lett till för dessa företag. Resurserhar också använts för att återge näringslivet konkurrenskraft. Och del ärnumera -jag upprepar det - bara socialdemokraterna som bestrider alttrepartiregeringens ekonomiska politik i verkligheten inneburit atl man harbörjat återhämta marknadsandelar, både på exportsidan och även här hemma ikonkurrens med importen. Delär fullständigt självklart att om man inte hade fört denna mycket aktiva,medvetna och konsekventa politik så skulle situationen ute i vårt näringsliv havaril avsevärt mycket sämre än . Delär värt atl notera atl de alternativ som socialdemokraterna underde här åren anvisathar varit att öka pålagorna på näringslivet, öka löneskatterna. Men än harjaginte träffat någon socialdemokrat som varit i stånd att förklara hur dettaskulle ha kunnat öka möjlighelerna att anställa folk, öka möjligheterna attsälja produkier i konkurrens med andra, öka investeringsviljan ute inäringslivet. OlofPalmestår här i kammaren och beklagar sig över att det inle gått alt hitta någrauppgörelser i utskottet nu heller. Får jag rent allmänt säga: Ingenling harhittills visats som säger atl den socialdemokratiska politiken skulle ha blivitbättre därför alt trepartiregeringen upplöstes. Denekonomiska politiken m. m. 10 protokoll 1978/79:54-55 Denekonomiska politiken m. m. ,är väl ett skäl till alt sådana här uppgörelser inte har kunnat komma lillstånd. Ochdel finns en skillnad här. Vi valde - när det inte fanns pariameniariskaförutsättningar för alt få igenom de yrkanden som vi hade och som jagfortfarande är övertygad om var de bästa - att gå in och ta dessa diskussioneroch försöka hitta lösningar som skulle kunna innebära det näst bästa. Vi valde inteatl slälla oss vid sidan av skeendet. Att socialdemokraterna har vall en annanmetod är naturligtvis helt deras sak. Delfinns fortfarande ett kapacitelsöverskotl i näringslivet. Del finns ettproduktionsutrymme som inle är ianspråktagel. Men vi måste ha med i beräkningenatt sådana lediga produktionsutrymmen i stor utsträckning finns inom näringarsom måste bantas. Därför är troligen nyinvesteringsbehovet större än vad vivanligen föreställer oss. Dessanödvändiga omställningar inom näringslivel ställer slora krav på yrkesmässigröriighet. Men man löser inte problemen genom en ny fiyttlasspolilik. Dearbelslillfällen som går föriorade i gruvorna och stålindustrin måste ersättasmed nya verksamheter. Och det råder väl ingen tvekan om att detla sker samhällsekonomisktbilligast på de orter där man står inför nedläggningar av äldre företag. Dettainnebär att regionalpolitiken kommer att få något av en nyckelroll på detnäringspolitiska områdei. Ett viktigt krav äralt nödvändiga strukluromställningarsker i socialt acceptabla former. Det kommer atl kräva slora insaiser i form avarbetsmarknadspolitiska åtgärder som omställningen tillalternativ produktion tar. Det blir fråga om sådana åtgärder t. ex. vid vårastorvarv. Attsom socialdemokraterna föreslagit införa en speciell anställningsgaranti vidvarven - våra storvarv ligger nästan undantagslöst i regioner med elt myckelrikt differentierat näringsliv - motverkar rimligen den nödvändiga yrkesmässigaröriighelen i berörda orter och regioner. Det motverkar också deregionalpolitiska strävandena. En sådan anställningsgaranti vid våra storvarvmåste kännas djupt orättvis för exempelvis dem som ställs utan arbele imalmfälten och på andra håll. Rätten lill arbete måsle gälla lika för alla. Med en medveten och konsekvent ekonomisk politik bör det finnasförutsättningar att vända den nedåtgående utvecklingen i fråga omindustrisysselsättningen. Ökade vårdbehov och höjda anspråk inom andra områdenav den offentliga sektorn kommer alt innebära ökad sysselsättning också där.Bl: a. från den utgångspunkten måste regionala aspekter tillmätas ökad vikt vidutbyggnad av statens, landslingens och kommunernas verksamhet. Iblandförefaller det som om socialdemokraterna har tillägnat sig en delvis ny syn påde regionala frågorna. Innebär det också att man är beredd all medverka till enökad decentralisering av den offentliga verksamheien? Förändringarna i åldersfördelningen måsle också vägas in i deavvägningar som vi måste göra . Härärdet inte fråga om annat änatt löftena till pensionärerna skall hållas. Men man måste göra klartför sig alt det också innebär en klar inteckning i framlida produktions- ökningar.Både när del gäller folkpensionen och ATP-pensionen har vi att räkna med atlavdela mer från den löpande produktionens resultat än vad vi gör . Vimåste genomföra delta för atl klara gjorda utfästelser. Därigenom inkräktar vinaturiigtvis på del totala utrymmet i den framlida tillväxten. Vi vet också allsvenska folkels ålderssammansättning kommer att leda till ökade krav på nyavårdresurser. Barnfamiljernas situation kommer likaledes alt medföra ökade kravpå statskassan. Detär en självklarhet aU utrymmet för privat konsumiion för de yrkesverksammaåldrarna kommer att påverkas av dessa omständigheter. Delta leder oss fram tillnågra vikliga slutsatser. Densolidariletslanke som ulgör grunden för våra åtaganden gentemot de gamla, dehandikappade och de sjuka liksom mol barnfamiljerna får inle eftersättas.Samlidigt måste vi slå vakt om rätten till arbele för alla. Skallvi klara detla, måste vi föra en ekonomisk politik som ger konkurrenskraft påden internationella marknaden-den ekonomiska politik som trepariiregeringenlagt gmnden för måste målmedvetet fortsättas. På så sätt kan vi efter hand ånyotill fullo utnyttja våra resurser, skapa ökad sysselsättning och en ökadproduktion. Men -jag upprepar det - vi för då inte vidta åtgärder som tenderarall dra i gång en priskamsell och som riskerar alt öka inflationen. Delvore orätt alt skapa förväntningar om alt det skulle gå alt sänka det totalaskattetrycket. Både det statliga budgetunderskottet och kommunernasutbyggnadsbehov talar därvidlag ett annat språk. Del innebär att man i förstahand måsle lösa rättvisefrågorna inom ramen för ett oförändrat skattetryck. Deltafordrar, som vi i ser saken, ett samlat grepp på skatterna i anslutningtill nästa avtalsrörelse. Tyngdpunkten måsle därvid läggas på den kommunalaskalteutjämningen - skillnaderna i utdebitering är orimliga ochorättvisa - på vissa marginalskalteutjämningar och på förstärkning av stödettill barnfamiljerna. OlofPalmefrågar i det sammanhanget varför vi inte hakar på förslaget om en skatterabatt.Alvar har lidigare utvecklat detta i kammaren, men låt mig ändåframhålla följande. Mangör ju med en sådan åtgärd ingenting åt de väsentliga skillnader iskatteunderlag per invånare i kommunerna som är det slora och det avgörandeproblemet när det gäller att utjämna de kommunala skalterna. Man rör över huvudtaget inte vid detta problem om man beträder den väg som socialdemokraternaanvisar i denna motion. Att gå in med ett provisorium av den karaktären - utanatt först göra klart för sig om det är användbart - belräffande de åtgärder somdet nu förefaller att finnas politisk majoritet bakom och därmedförutsättningar för atl vidta innebär alt man därmed minskar depraktiska fömtsäUningarna för alt gå den väg som den kommunalekonomiskaulredningen hade nått enighet om. Jag hoppas atl man på den socialdemokraliskasidan skall vara beredd att bidra till genomförandet av den kommunalekonomiskautredningens förslag när vi skall ta itu med dessa frågor . Denekonomiska poUtiken m. m. Denekonomiska politiken m. m. Sammanfattningsvisvill jag säga, herr talman! Huvuduppgifternapå del ekonomiska området anser vi vara följande: Kampenmot inflationen, en politik som innebär arbete ål alla, en politik som innebärindustriell satsning , en politik som innebär regional balans, enpolitik som innebär balans i ulrikesaffärerna och en politik som innebärutjämning av skatteorättvisorna inom ramen för ett oförändrat skattetryck. Omvi lägger upp politiken på det viset och arbetar med dessa mål för ögonen harvi garanterat den bäsla utvecklingen förde många människorna i landet; då harvi garanterat den bästa utvecklingen för människor med de lägsta inkomsterna.Men alla uppgifter som vi står inför fordrar atl vi håller tillbakakonsumtionsanspråken och inle lockas atl i en uppåtgående konjunktur lånapengar utomlands lill skattesänkningar och nya reformer. () korlgenmäle: Till stora delar ägnade sig åt något slags retroaktivpropaganda för den kapsejsade irepartiregeringen - men det skall jag kanskeinte öda tiden med att ta upp här. Sedansade han, nästan uppriktigt: Skälet lill att vi inte kunde träffa en uppgörelsemed socialdemokraterna i utskotten varju att de är socialdemokrater. Dennanästan fanatiska antisocialdemokralism får vi väl tåla, men han ger jusamtidigt en väldig hurring åt sitt partis andre vice ordförande ,som i TT sade att hon hade velal träffa en kompromiss med oss om barnbidragen.Det är således hon som drabbas i första hand. Egentligen är det härsynneriigen intressant, herr talman! ThorbjörnFälldin var statsminister i den regering som förorsakade en kraftig försämringav levnadsstandarden för barnfamiljerna i . Som statsminister förnekadehan länge alt denna försämring av levnadsstandarden var ett fakium. Det troringen på längre, och han upprepar det inte längre. Somoppositionspolitiker försöker han nu framställa sitt parti som det parti somtänker allra mest på barnfamiljerna. Efter dagens beslut torde ingen tro på detheller, om ni röstar för er reservation. Isjälva verkei har satt sig i något av en ödessitualion, Låtmig cilera ur er egen molion till denna riksdag, en molion som ni lade fram den23 novernber - : "Det är den kommunalautdebiteringen som också beträffande marginaleffekterna är mest betungandetämligen högt upp i inkomstlägena. I de lägsta inkomsllägena är kommunalskatten den hellavgörande." "Satsar man dessutom, som förordar, påen skaiteutjämning sänks marginalskatten mest i de kommuner där denär högsl." Och man slår fast: Låginkomstlagarna får ingen skattesänkningmed regeringens förslag. Det gäller i så fall i precis lika hög grad denkompromiss som centerpartisterna nu har träffat med folkpartister ochmoderater. Allt detta sägercenterpartiet i sin motion. Samma sak har man sagt vid väldigtmånga olika tillfällen, i stort seU varje gång en centerpartist har öppnat muni skattefrågan. Nisäger atl ni vill gynna låginkomsttagarna. Men ni säger nej till vårt förslag,som innebär en klar och välbehövlig skattesänkning för låginkomsttagare och destora grupperna bland löntagare och jordbrukare. Varför har ni hamnat på felsida, ? Nisägeratl ni vill utjämna beskattningen mellan kommuner. Vårt förslag innebärjusl en sådan utjämning.