prot · G20984 · 1978-12-31 00:00:00 — Fackliga strävanden somavser nya förmåner för personalen på arbetsmiljöns område i vidsträcktbemärkelse inom elt frän böoan givet lokal- och budgetutrymme måsle däremoinästan alllid köpas på patienternas bekostnad. Vårdplatser offras tillpersonalulrymmen, och läkarexpedilioner flyttas bort från vårdavdelningarna.Inte atl undra på all doktorn sedan inle finns lill hands. En teknologi somgenom ökade lokalytor föriängl gångvägarna inom sjukhuset tenderar all drapersonalen frän värdrummen till expeditionslokalerna. Men den hjälpande ochtröstande handen kan dåligt ersättas genom en knapp på snabbtelefonen. Kanskehar myckel av detta varit nödvändigt för att över huvud tagel kunna rekryierapersonal lill tunga arbetsuppgifter i detta den steriliserade arbetsmiljönsårtionde. Men riskerar många enkla mänskliga värden alt gå förlorade,och sädana värden tillhör ocksä arbetsmiljön. SlalsrådelLindahl har i sitt svar inte lagil upp min fråga om "sittronder". I slällel har ell svar givits i del senaste numret av av en förutvarande riksdagsledamot, . Hon säger utifrån egna erfarenheter i Göleborg all huvudparten av längvårdsläkarnas arbele för ske genom sittronder. Detla är ett skakande besked. Härigenom förvandlas patienten lill en personakl och vårdas genom ombud. är sannerligen inle något uttryck för läkarnas makt utan för deras vanmakt. 44 Det kan nog inle ha undgåll nägon all det medoregelbundna mellanrum. men inle minst jusl ,förekommit onyanserade och osakliga kampanjer Nr 84 mot läkarna i somliga avvåra massmedia. En okunnig sociologiprofessor låter ivlåndaeen den kabla ul en vettlösTT-iniervju om alt "bryta läkarnas makt". Och en hårt it trängd sjukhusdirektör goda smaken all antyda att nästa gång kan del varaen läkare som ertappas som mördare. Låtmig, herr talman, säga att del snart för sältas punkt för sädani här. Vi ställer inle upp på detta mycket längre till. Om vårt lands läkare är sä uslasom det sägs av folk som borde begripa bällre, kan vi stiga ur, temporärt, allesammans och överlämna ät administratörer och massmedia au svara för ' vården, eftersom ju detycks begripa allting så mycket bättre. Jag tror att vi med etl visst lugn kaninvänta det ögonblick dä man ber oss komma lillbaka. För i motsats tillpolitiker och tjänstemän är läkare inte intresserade av makt De enda som harmaki pä våra sjukhus är sjukhusdirektörer och skyddsombud. I deras händerligger nämligen besluten om hela verksamhelen skall pågå eller stoppas. Vanligaläkare är inlresserade av sill arbele, därför atl delta arbete skänker bådeintellektuell och känslomässig lillfredsslällelse. För dem - och jag räknar miglill dem - är makt etl full ord och elt ord som borde förekomma .så sällan sommöjligl bland dem som säger sig arbeta för det gemensamma bäsla. PerGahrion har i sin interpellation också ifrågasatt läkarnas integritet ochantytt alt politikerna måsle lagreglera läkarnas handlande inför livets slutför all förebygga "oreglerade" barmhärtighetsmord. Jag vet inle varPer Gahrion har sina uppgifter ifrån, men de sakuppgifter om vården kringlivets slut som han lämnar i sin interpellation är enligl min mening delvisganska ensidigt utvalda. Eftersom en slor del av det ifrågavarande arbetetutförts pä Serafimeriasarettet och av den som där utbildats lill landets försiadoktor i omvårdnadsforskning, sjuksköterskan , harjag kunnatfölja del arbetet i detalj. Manmåste göra klart för sig alt huvudparten av alla dödsfall - och av allasjukhusdödsfall - inträffar pä akutsjukhusen, särskilt pä medicinklinikerna,och där oftast inom den försia eller andra sjukhusveckan. Om man, som PerGahrion, ondgör sig över atl återupplivningsförsök görs "sista levnadsdygnet",skall man ha klart för sig att detta bara beiyder all ell vissl antalåterupplivningsförsök inle har lyckats. Men de mänga fall där de lyckats kommerju inle med i en dödsfallsslatistik. Jag har i skildraten serie mer eller mindre hopplösa fall, där facil blev en levande och inle endöd patient Men del intresserar man sig inle sä myckel för. Närman summerar ned önskemålen från patienter och anhöriga visar del sig attprecis lika många har önskat mer behandling som de som önskat sig mindrebehandling. Detta talar föratt den behandling som givits förmodligen legaltämligen rätt Trols alll är det inte säkert all patienter, anhöriga ochpersonal alllid gör rikligare bedömningar än läkarna. Detkan förvisso vara svårl all dö. Andnöden kan vara svårare att lindra än smärtan. Efter våra studier och erfarenheter utifrån har reglerna för smärtstillande medels användning avsevärt liberaliserais. är nu beredd att ta de risker som en rikligare tillgäng lill morfinpreparal 45 erfarenhetsmässigt ulgörför personalen. I beaktande av narkolikasilualionen i samhället kommerförmodligen narkomani bland sjukhuspersonal ändå alt le sig som en lilenartikel. MenPer Gahrion och andra måste försöka förstå en sak: Morfinpreparal sänkermedvelandegraden, som de minskar smärtan. Både patienter och anhörigavill vanligen all den sjuke skall vara någorlunda vaken, när de anhöriga kommerpä besök. Del är myckel man kan ha all lala om inför livets slut fordraren smidig dosering av de smärtstillande medlen. Det är ocksä sä atl man undermorfinpäverkan kan ha plågsamma drömmar. Vad drömmar i den sömnen månde komma,del lål all länka pä. Jagvill inle dra upp nägon riksdagsdebatt om detla, men jag har tyckt attuppgifterna i Per Gahrions interpellation också kräver någon kommenlar lillprotokollet Detta var några allmänna reflexioner lill den här debatten. Ingen avoss kan ännu säga hur relevanta de är just för tragedin i . Kanske är deändå relevanta för det som vi måste rikta in oss på - att förebygga attpatienter far illa, antingen detta sker med berålt mod eller till följd avslarv och nonchalans. Sjukvårdsministernhar talat varmhjärtade ord om all slå vakt om irygghelen för dem vilkas krafterböar tryta, om behovet av fler vårdplatser i långvården och behovet av merautbildad personal av alla slag. Sjukvårdsministern hoppades i siu svar attdagens debau skulle bidra lill atl förhållandena inom långtidsvården skullekunna förbättras. Men lål oss inle dölja de fakliska svårigheterna bakom frommaförhoppningar. Medden befolkningsutveckling vi har i landel kommer vårdplalsbehovet, både inomakutvärden och inom långvården, alt öka länge . Det kommer att ökakatastrofalt, om man slår in på den linjen all man reducerar akutsjukvården,för akutsjukvården är de äldres viktigaste resurs när del gäller all ilid förebygga uppkomsten av ell kroniskt behov av vård pä institutioner. Vi harupprepade gånger visat siffror på detta, men ingen vill lyssna, och snartkommer det all vara för senl. Detär inte bara det att vi för flera äldre och färre barn. Det är också del all viför fler äldre medelålders och färre yngre medelålders i arbetskraften. Deuaspelar en stor roll för den framlida rekryteringen av vårdpersonalen. Del kanvara gynnsamt i psykologiskt hänseende med äldre värd personal, men det är inleså gynnsamt när del gäller fysiskt krävande arbeten. Långvärdensproblemalik har på senare lid mångenstädes varit all rekryiera personal lillbefinlliga vårdplatser snarare än bygga ut fier vårdplatser i och försig. Föregen del ärjag tveksam om det i längden kommer alt gå alt rekrytera personalulan all kunna falla lillbaka på någol slag av obligatorisk samhällstjänst. Omvi av ekonomiska skäl måste begränsa utbyggnaden av institutionell vård - ochdel tror jag blir ofrånkomligt - blir konsekvenserna att del patientklientelsom kommer att prioriteras för sluten vård blir ännu tyngre och ännu merainsalskrävande. Det är begripligt atl del tyngsta långvårds- klientelet - och dil hörbl. a. de senildemenla - hör till de mest deprimerande grupperna all arbeta medi vän samhälle, därför alt vården ger så litet hopp och så litet av det gensvarsom annars är all sjukvårds innersta belöning. Jagär mindre optimistisk än sjukvårdsministern om möjligheten all lösa problemel,om vi inle fär en sinnesändring i vår kultur och om inle de ideella krafternakan riktas in på prakliskl barmhärtighetsverk snarare än pä ulätrikladekonfrontationer. Jag skulle exempelvis gärna se atl de kristliga själar som idetta nu grälar om relationerna mellan stat och kyrka och om kvinnliga prästerlog sig en funderare på berättelsen om den barmhärtige samariten. Jag lackar sjukvårdsminislern för svarel. När jag slällde mininterpellation hadejag tvä syften. Jag ville dels få klarhet om hur del är medtillsynen av långvården och hurdenna tillsyn prioriteras inom ,dels försöka medverka till all skingra den oro som många gamla och sjuka kännerför atl bli inlagda på långvårdsavdelningar, en oro som förstärkts avhändelserna vid . Dessutom ansåg jag det viktigt atl fråganom personalrekryleringen lill långvården ordentligt belystes, liksom frågan ompersonalens utbildning. Jagmåste med beklagande konstalera att mina frågor har sjukvårdsminislern näranog hell förbigått Var de för svåra att svara på? Eller på vilkel sätl skalljag tolka de bristande beskeden? Fråganom tillsynsskyldighet avfärdar sjukvårdsminislern med orden:"Del ankommer på själv att inom ramen för styrelsenssamlade resurser besluta om tillsynsverksamhetens omfattning ochinriktning." Ja, del är en självklarhet. Menså lätl kan sjukvårdsminislern inle komma undan frågorna. Regeringen har ocksäell ansvar, elt övergripande ansvar. Har nägon gång gjort sigunderrättad om hur läget är när det gäller tillsyn? Har honvetskap om den dragkamp som pågår inom olika avdelningar om demedel som regeringen tilldelar dem? Skall "prioriteringen" inom denmyndigheten bara bestå i enkel matematik, där man ger ungefär lika mycket iprocentuellt påslag till alla avdelningarna? Skall i avvaktanpå den utredning som pågår om den blivande organisationen helthandlingsföriamas? Tillsynsresursernainom är uppenbarligen inte lillräckliga. Del finns intetillräckligt med medel lill långvärdsbyrån för alt den väl skall kunna klaratillsynen eller kunna göra inspektionsresor ute i landel. Det är bara någoneller några brandkårsutryckningar som medlen räcker till. Kansjukvårdsminislern anse detta vara tillfredsställande? Långvården har integetts tillräcklig prioritet inom . Tvärtom har den trols delalarmerande lägel, med brist på platser och med svårigheter att rekryterapersonal lill sjukhusen, hållits på sparlåga. Detär bra alt ger ut skrifter som innehåller olika synpunkler pålångvärden. Men del är minsl lika vikligl atl den byrå som har ansvaret för Nr 84 tillsynen ges erforderiiga resurser. M ndieen den Meningenärju inte att de som ansvarar för tillsynen skall sitta på sina rum i ,utanmeningenäratldeskallgesigut i landetoch inspektera och se över hur man sköter värden och atl de skall gede informationer som är Denåterhållsamhet som regeringen ålagt ämbetsverk och statliga förvaltningar närdet gäller anslagsäskanden har gått ul över bl. a. långvärdsbyrån. Denna harinle ens kunnai tillsätta de tjänster som beviljat medel för. Jagmenar inle all morden i skulle ha varit omöjliga all utföra, omsocialstyrelsen hade haft bättre tillsyn. Men man kan inte komma ifrån altlångvärdsbyrån inom är eftersatt, och det tyckerjag atl denansvariga ministern borde ha känt till. Eller vill hon inte ge besked, efiersomsocialstyrelsen bokstavligen följt regeringens krav på åtstramningar? Vad mankan säga om är att den gett för läg prioritet åttillsynsverksamheten, och del borde regeringen ha uppmärksammat. Sjukvårdsminislernhar inte besvarat de frågor om tillsynen som jag ställt i min interpellation,och jag upprepar dem därför: Anser statsrådet alt tillsynen när det gällerlångtidsvården är tillfredsslällande ordnad? Är resurserna inom den byrå som sköter tillsynentillräckliga? Hur prioriterar tillsynsfunktionen? Jagär inle heller nöjd med svarel i fräga om vilka lärdomar man kan dra av detinträffade från personalrekryteringssynpunkt och i fråga om personalensutbildning. Jag fick inget svar på den punkien. Har sjukvårdsministern intedragit några slutsatser? Statsrådets allmänna lal om alt vi har en brasjukvårdspersonal instämmer jag naturligtvis helt i. Därom finns del ingadelade meningar. Personalen pä långvårdsavdelningarna har ett tungt och svårtarbele, kanske det hårdasie inom sjukvården. Delta måste beaktas! Ietl avseende var svaret bra, och det gäller det avsnitt som handlar omnödvändigheten av en noggrann kontroll vid nyanställning av personal och vidanvisning av beredskapsarbetare. Om den kontrollen hade skötts ordentligt iMalmö, ärdet i varie fall teoretiskt länkbart alt händelserna där skulle hakunnai vara ogjorda. Men vad som skelt kan inte ändras. Det är däremoi ytlerslviktigt atl man nu följer upp vad som redovisas i svarel och atl man ser lillalt kontrollen eller tillsynen vid personalrekrylering sköts ordentligt. Jagvill gärna understryka alt långvårdspersonalens uppgifter är ansvars fulla. Personalen måsle ha en god utbildning. Det räcker inte med en korttidsulbildning, Föratl personalen rätt skall kunna sköta sitt arbetefordras det också kunskaperom hur man klarar den svära uppgiften att ta hand om människor som ofta framlever sina sista dagar på längvärdsavdelningarna. krav på bätire utbildning av personal vill jag understryka. De riktlinjer som kan vänlas från utredningen beiräffande sjukvård i livets slutskede kan därvid komma atl betyda en klar förbätl- 48 ring. Slutligen:på min fråga hur man kan möta den oro som många gamla och svärl sjuka kännerinför långtidssjukvården, en oro som kan ha förvärrats av händelserna i ,har inle slalsrådel givit något svar. Och jag medger atl det är svårareall ge något direkt svar därpå. Men vi borde vara överens om alt göra alll förall förhindra atl morden pä de gamla vid sjukhuset i medför all en rädslaför intagning på långvården sprider sig bland sjuka människor. Detlaäretl slorl och besväriigl problem. Här måste alla, sjukvårdspersonal,huvudmän, politiker, socialstyrelse och regering, hjälpas ål för all bevara ochstärka del förtroende för svensk sjukvård som värt folk hyser. Malmöfallelär - får vi inneriigl hoppas - ell undantag, ett myckel dystert och mörktinslag i vår sjukvårds historia. GunnarBiörck i log i sitt inlägg upp läkarnas situation och gav dem enorlovssedel förderas arbete. Jag kan helt instämma i hans synpunkler därvidlag.Men del är klart alt del även bland läkarna finns olika människor. Del finnssädana som inte klarar av sina uppgifter, även om den överväldigande delenutan ivivel är utomordentligt kompetenta och fullgör sina uppgifter med all denskicklighet som erfordras. Jaglog i den allmänpolitiska deballen upp frågan om läkarnas ansvar. Jag måslelyvärr än en gång konstatera all del inte är bra ställl på alla områden.Striden mellan läkarna på avdelningarna i har varit olycklig förhändelserna där. Delförefaller ocksä egendomligt atl en av läkarna på avdelningen vid sjukhuset iMalmö var sjukskriven från sin tjänst men hade möjlighet all arbeta på sinaegna kliniker, som han drev vid sidan om tjänsten. Frän della arbete var haninle sjukskriven. Nog förefaller delta vara en sjuk sak, för all uttrycka sigmill. Jag lackar än en gång sjukvårdsminislern för del svar som hon givit,och jag hoppas att hon i fortsättningen av debatten ger de besked somjag nu harefterlyst Del är alldeles för många frågor som inte har besvaratlillfredsslällande. Underdetta anförande överlog förste vice lalmannen ledningen av kammarensförhandlingar. (vpk): Jag tackar obligatoriskt slalsrådel för svarel, som möjligen kan godkännassom en beskrivning kompletterad med vissa personliga önskemål men som inleinnehåller en enda mening om vad som konkret måsle göras för all förbällrasilualionen inom långtidsvården. Närden politiskt ansvarige för sjukvärden i utlalar sig för pressen ochhävdar, all långvården i inle är sämre än någon annanslans, ligger hansanningen närmare än vad han Iroligen själv är medvelen om. Del behövs f ö.bara all man läser någol nummer av fackförbundstidningarna , som är språkrör för de stora personalgrupperna inom värden,för all få bekräftelse på hur vårdsituationen ser ut 4 piviokoll 1978/79:83-88 Nr 84 inom långtidsvården över hela landel och på all iMalmö Måndagenden 'y"""" '"' r en ensam företeelse. '" 8 "8'''' exempel. PåS:t Eriks sjukhus i har vårdsituationen för de anslällda Om långtidsvården ''' en anmälan lill sjukhuselsskyddskommitté. 1 anmälan heter del bl. a. all överbeläggningen medkorridorpatienler omöjliggör användandet av de fä tekniska hjälpmedel somfinns, vilkel innebär lunga palienllyft med risk för ryggskador som följd.Arbelsledarna lill ständiga improvisationer och omflyttningar avpatienter mellan värdsalar och korridorsängplatser. Atl försöka äsiadkommastrategisk planering av avdelningarna är en omöjlighet. Arbelsledarna tvingastill dag-för-dag-planering och fär flytta och stuva om patienter så gott somdagligen. De anställdas slutsals äratt de inle kan fullgöra sina skyldigheterenligt arbetarskyddssektionens direktiv. i riktades blickpunkten på personalen när denbeslutade all hell arbeta efter anvisningar, den s. k. melodboken.Resultatet blev att många patienter blev liggande kvar i sina sängar, ochdagsrutinerna försköls med limslånga förseningar som följd. Närarbelsmiljöombudel besökte var hans omdöme kort:Rovdrift på personalen! Och lalade han bara om arbetsmiljön, inle omvårdkvaliteten eller, rättare sagt, den brist på kvalitet som tidspressenmedför. Personalens frågor är berättigade. Varför beskylls man för"olagliga stridsålgärder" när man efterlever arbeisköparnasanvisningar? Varför är del personalen som måste slåss för en bätire vård? Ensjuksköterska på frågade sig efter sin försiaarbetsdag: "Vad är deljag sysslar med? Vad harjag gjorl ?" Hennessvar till sig själv blev ganska drastiskt: "Jag har medverkai lill allstoppa mal i den ena ändan och la avföring från den andra. Vi har vänt ochsmort patienterna, och vi har varit allmänt vänliga." Hon frågar sig omdel är delta hon som sjuksköterska enbart vill göra och om del räcker för demsom arbelar inom långtidsvården. Detlaär frågeställningar som ständigt diskuteras bland personalen. Alla är överensom all det hela från värdsynpunkl är otillräckligt Del ger heller ingenarbetstillfredsställelse atl sköta palienlereflerdenlöpandebandsprincipsom iallt slörre ulsträckning överförts från industrin och som präglar helasjukvårdssystemet . Tyvärr föriorar våra åldringar ocksä vid denjämförelsen. Vi ärbelydligi mera måna om våra maskiner och behandlar dem myckelmera omsorgsfullt än människor. Ansvariga politiker kan inte ha varit ovetandeom den deballen. PåVasa sjukhus i , som svarar för långtidsvården för slörre delen avGöteborgs befolkning, är det en ständig brist på personal. Frånsett några kortamånader har man under de senasie 15 åren inle haft sina ijänsler besatta. Mankonstaterar atl personalbrislen oftare drabbar avdelningarna inom långvården.En sjuksköterska menar all under sådana förhållanden är steget kort från altkänna arbetsglädje lill "molsalsen". Låga löner och besvärligaarbetstider gör ell sädani steg ännu kortare. 50 är de sjukvårdsanslälldas vardag, och härligger förklaringen lill den Alla böriar med ambitionen alt göra en meningsfull insalsi vårdarbetet, men ställs inför verkligheten all personalen ärdimensionerad enbart för patienternas fysiska behov. När man då inle harpersonal tillräckligt ens för della blir del kris och mänga slutar. Den ondacirkeln kan brytas bara med en annan personalpolitik. Bättre anpassade löneroch bällre arbetsschema, som kompensation för den obekväma tjänstgöring maninte kan komma ifrån, skulle få lill följd alt fler utbildade stannade inomvärden. Vänsterpartietkommunisterna har i en särskild molion lill ärels lagil upp frågan omen kortare arbetstid med lönekompensation inom långvården som etl steg på vägentill en lösning av personalfrågan. Vi hoppas naturligtvis pä en positivbehandling av den molionen i . Dagenslångtidsvård är från alla synpunkter-även i jämförelse med annan sjukvård -satt på undantag. Den njugga ekonomiska satsningen speglar pä ell avslöjandesäll det kapitalistiska samhällets värderingar av människor. All alla har sammavärde oavsett ålder och hälsotillstånd, som del fastslås i statsrådets svar,stämmer inle överens med samhällels verkliga syn. Del är bara så länge man ärlönsam som man räknas. Står du i produkiionen och är i produktiv ålder, dä hardu åsalts ett värde som det flnns intresse atl bevara. Men har du inle kommilin i produktionen eller har du, som patienterna i långvården, kommit på denandra sidan produktionsåldern, då anses du inle mycket värd att satsa resurserpå. Delflnns t o. m. inom sjukvården högt uppsatta män som ifrågasälteråldringars räll all kräva atl samhället svarar mol Världshälsoorganisationensmål alt "hälsa är en mänsklig rättighet". Den rätten skall tydligenupphöra när produktionsresultaten uteblir. Våra pensionärer klassas som enlärande grupp som hotar vär välfärd. På vissa nationalekonomers uttalandenverkar det som om alla åldringar kräver sjukvård och ligger samhällel till lastSanningen ärju i stället den atl huvudparten inle belastar långvärden. Detinnebär då alt de som finns där harelt stort vårdbehov, oftast dygnet runt,vilket gör arbeiet exlra tungt för personalen. Delta har de ansvariga inletagit tillräcklig hänsyn till vid beräkningen av personalbehovet. Desjuka själva har inga kanaler för alt göra sig hörda. De har inle dénnödvändiga politiska kontakten, och i vården mister de helt sin integritet; debehandlas som nummer och skall enbart vara lacksamma över den eventuella värdde fär. Protester förbättrar inle deras silualion. Sjukvårdsbiträdena, som ärpatienternas närmaste kontakt och språkrör, befinner sig ofta i sammasituation. De har inte den status med rätt att ta ansvar som en utbildning ger.Klyftan mellan läkaren och sjukvårdsbiträdet är fortfarande så slor atl dennaturliga kommunikationen inte fungerar. Det är därför viktigt att denhierarkiska strukturen bryts ner inom sjukvärden -det gäller inte minsl inomåldringsvärden, där de anställda som har den dagliga kontakten mäste föra deintagnas talan. Detla borde vara den naturliga länken mellan patienten ochläkaren. Alt försöka hitta enskildasyndabockar, som på grund av försumlighet kan 0/7?långtidsvården ställas lill ansvar fördentragiska händelsen vid i , är inte någonting som del ärmeningsfullt all salsa utredningsresurser på. Inga enskilda personer kan lastasför det som hänl. Huvudansvarel finns hos alla, hos samhällel som inle ärberett atl satsa tillräckligt med resurser på detla område, hos politiker sominte lyssnar på personalens nödrop, hos läkare som inte anser del vara statusatt arbeta inom långvärden. Och jag kan inle vara överens med iVärmdö. som hade en förklaring lill alt del dröjde så länge innangärningsmannen greps. Professor anser atl det finns en enskildgärningsman i del här fallet Jag har en annan uppfattning. Jag menar alt del istället finns en risk med en utredning som drar långl ul , en risk då lappar bort de verkliga huvudfrågorna: Vilka åtgärder krävs för atlförebygga liknande händelser? Hur skall långvården organiseras för all fungerapä etl tillfredsställande sätt för såväl patienter som anställda? Händelseni har avslöjat den mångfald problem och brister som finns inomlångvärden, och jag vill instämma i vad läkaren i Göteborgframför i , nämligen all dessa problem ej kan angripas ulantillsättandet av en parlamentarisk ulredning som får direkl befogenhet atlbelysa hela vårdproblematiken. Och eftersom många olika personalkategorierarbelar inom långvården bör ulredningen ha en bred facklig representation, ochden bör arbeta skyndsamt Jagvill slutligen slälla frågan: Är statsrådet beredd all lillsälla en sådanpariamentarisk ulredning som förutsättningslöst ser pä långvårdens organisation,utbildningsbehov, ansvarsfördelning och nya arbetsformer? Jag ber också all få lacka statsrådet för svaret, som ju till slor delär en redovisning av sjukvårdens organisation och ansvarsfördelning.