prot · G209146 · 1978-12-31 00:00:00 — Då hade manmed fog kunnat jämra sig över eländet i ekonomin på det säu som nyssgjorde. Jagär mera förvånad över folkpartiregeringens slutsatser. Så sent som iår - i finansplanen - underströk regeringen alt "fortsatta skatteökningarskulle ytterligare driva upp löneökningar och priser". Det stod därförklart - hette det - "atl en dämpning av statsutgifternas tillväxt måsteske om man skall undvika skattehöjningar som påskyndar pris-och kostnadsökningarna". Och det gör alla skattehöjningar. - i den reviderade finansplanen - pläderar samma regeringför skattehöjningar, som "påskyndat pris- och kostnadsökningarna".Det bör vara möjligt, heter det , att öka "de lönebaseradeavgifterna", vilket i klartext betyder höjda arbetsgivaravgifter. Detframgick av debatten att det är vad man syftar lill. Regeringenär beredd, heter det, att överväga även andra "bredbasigaskatteformer", och socialdemokraternas besynnerligaproduktionsfaktorsskatt nämns särskilt. Vadriksdagen om kommer att göra, det är att avslå propositionen om enfortsatt reformering av den statliga inkomstskatten och ommarginal-skattesänkningar . Den avslår förslaget om inrättande av ettmarginalskattetak men beslutar att tidigarelägga av regeringenföreslagna skaiteskärpningar. Låtmig påminna om den särskilda näringspolitiska delegationens - den s. k.BJurel-kommitléns - förödande kritik av högskatterna i vårt land. Det finns -framhåller kommittén i sitt betänkande - en överhängande risk för att detmångåriga arbetet för ett utvecklat välfärdssamhälle går till spillo genom attvälfärdssystemets finansiering fräter ner incitamenten till arbete, kapitalbildningoch risktagande. Allavet, även om inle alla vill erkänna det, att kommittén har rätt i detta sittkonstaterande. Alltflera medborgare anser att initiativ, arbete och företagande helt enkeltinte lönar sig. Deras merinkomster drabbas alltför hårt av marginalskatterna. Endold sektor växer sig allt starkare i vår ekonomi. Det är en sektor som intekommer att kunna kontrolleras, hur mycket vi än bygger ut den statligakontrollapparaten. I denna sektor florerar kviiiolösa transaktioner, arbeisby- Fortsattreformering av inkomstskatten, m. m. Fortsattreformering av inkomstskatten, m. m. ten och en hel skala avolika slags transaktioner- från lagliga, via tvivelaktiga till direkt olagliga. Denutveckling som vi kan se fram emot, herr talman, om skattehöjningar på nyttblir på model, är utomordentligt oroande. Det perspektiv som 1978 årslångtidsutredning tecknat gör inte bilden mindre allvarlig,tvärtom. Utredningen ställer som bekant inga prognoser. Dess huvudalternativkan betecknas som ett ekonomiskt räkneexempel. Utredningen förutsätter enutomordentligt gynnsam utveckling av konjunkturerna både i ochutomlands samt att den ekonomiska politiken i skall inom snäva ramarkunna effektivt balansera olika krav mot varandra. Trots att man utgår frånmycket positiva bedömningar, som har underkänts på sina håll, blirhelhetsintrycket mycket nedslående. Utredningenerinrar om att 0,5 96 i årlig ökningstakt redan har intecknals ipensionsökningar samt ytteriigare i övriga transfereringar. Eftersom denreala disponibla inkomsten för hushållen beräknas öka med 1,5 96, innebär dettaatt den reala sammanlagda lönesumman efter skatt ökar med per årunder den förestående sexårsperioden. Tar man hänsyn till den årligasysselsättningsökning, som den reviderade finansplanen räknar med, kommerreallönen efter skatt per sysselsatt att inte alls öka . Iklartext innebär detta att den aktivt verksamma befolkningen i vårt land underen hel sexårsperiod inte skulle kunna öka sina verkliga inkomster efter skattmed ett enda öre. I själva verket blir emellertid - om man går tillbaka tilllångtidsutredningens kalkyler och inte nöjer sig med den revideradefinansplanens analyser- bilden ännu dystrare. Det blir då fråga om en direktsänkning av de reala inkomsterna efter skatt. Jag tror inte, herr talman, atten sådan politik kan föras i vårt land. Den skulle stå i direkt strid med vadvåra medborgare anser sig ha rätt att kräva såsom löntagare och skattebetalare. Jagvill gärna påminna om vad den socialdemokratiska regeringen så sent som våren1976 - för nästan exakt - uttalade i motsvarande situation. Detgällde då att ta ställning lill långtidsutredning. "Enpolitik som innebär all den aktiva befolkningen under en hel femårsperiodskulle fö en i det närmaste oförändrad real inkomststandard -som dettotala resursutrymmel växer med 3 96 - framstår inte som realistisk.Den skulle skapa svåra motsättningar på arbetsmarknaden, ge upphov tillkonflikter och påskynda inflationen. Den skulle också snabbt skapa spänningargentemot de grupper som redan är tillförsäkrade en betydande årligstandardslegring. En sådan politik kan och bör inte föras." Detsom socialdemokraterna förklarade har ännu större bärkraft ,bl. a. därför att det totala utrymme som slår till förfogande beräknas ökasnabbare - nära 4 96 i stället för 3 96 - än vad man antog i motsvarandesituation . Och i motsats till vad man trodde 1976 måste man nuräkna med att den reala inkomststandarden skall sjunka. kan vi i åretsreviderade finansplan ta del av konstaterandet atl om anspråken ökar ytteriigare fördenoffentliga sektorn-och del är detta vi diskuterar när vi talar omskattehöjningar - "innebär detta att reallönen efter skatt per sysselsattkommer alt sjunka ". Sjunka ytterligare borde det ha stått,om sanningen skall fram. Redannu - före planerade skattehöjningar - är det just detta som håller på att ske.Vi har redan avlägsnat oss från den nedpressning av den offentligautgiftsexpansionen som långtidsutredningen räknade med. Den offentligakonsumtionens ökning ligger alltså redan nu över utredningens siffror, medanden privata konsumtionen enligt den reviderade finansplanen ligger under långtidsutredningenstrend för . Denkommunala konsumtionen ökar under innevarande år med närmare 4 96 i stället förde 3 96 som den skulle öka med enligt överenskommelsen mellanregeringen och kommunerna. Det är alltså mycket långt kvar till en neddragningav ökningstakten till i genomsnitt , som långtidsutredningen utgickfrån. Och även dessa 2,8 96 förden kommunala konsumtionen ligger över vad somsträngt taget är godtagbart, om löntagarna skall få vad de med rätta anser sigkunna begära . Jagvill erinra om detta. Även skulle löntagarna alltså fö enminskning av sitt konsumtionsutrymme förutom de skattehöjningar somvi nu diskuterar. Socialdemokraternapåstod sig vilja "slå vakt" om reallönerna. Deraspartikansli hade distribuerat promemorior, vilka skulle visa dereallönesänkningar som inkomsttagarna drabbats av . Och innebörden avförstamajlalens löften var att löntagare inte kunde acceptera någotliknande i fortsättningen. Detär sant att reallönen sjönk . Det har jag inte bestridit. Detta vardock en oundviklig följd av den sanering av den svenska ekonomin somtrepartiregeringen tvingades vidta efter den misslyckade ekonomiska politik somförts åren . Men tack vare trepartiregeringens inflationsbekämpningblev reallönesänkningen lägre än vad parterna påarbetsmarknaden hade befarat. Och nedgången 1978 kompenseras i viss mån av enuppgång . Studerar man den privata konsumtionen under hela perioden1976-1979, kan man konstatera en sammanlagd ökning med 1 96, trots attprivatkonsumtionen sjönk , Menlåt oss, herr talman, blicka framåt. Vi kan då konstatera att en avgörandeförutsättning för att löntagarna skall fö en rimlig del av denproduktionsökning som långtidsutredningen räknar med är en annorlundaskattepolitik än den riksdagsmajoriteten nu tycks vilja ställa sig bakom. Ochett villkor härför är i sin tur att alla ansträngningar inriktas på attbegränsa de offentliga utgifterna och inte på att hitta på nya skatter. Vimåste, menar jag, helt enkelt utgå ifrån atl löntagare inte kommer attfinna sig i atl deras inkomster efter skatt under en lång rad av år gröps ur.Vi har inte rätt att begära det av dem. Här i kammaren finns åtskilligaföreträdare för fackföreningsrörelsen. Det vore intressant att höra någon avdem ställa sig upp här i talarstolen och säga att de är beredda atl förorda enpolitik som får sådana följder för deras medlemmar. Fortsattreformering av inkomstskatten, m. m. Fortsattreformering av inkomstskatten, m. m. Iett samhällsekonomiskt perspektiv skulle beslut om nyaarbetsgivarav-giftshöjningareller om införande av produktionsfaktorsskatterkunna befaras lägga grunden fören kostnadsutveckling somförsvårar fortsatt förbättring av internationella konkurrensförmåga.Det förhåller sig helt enkelt så att höjda skatter leder till sådana resultat,och då finns det risk för atl vår export på nytt börjar sacka av. Viskulle snart åter möta växande underskott i handels- och bytesbalansen.Industriproduktionen skulle åter sakta av och efterfrågan på arbetskraft gåner. Vi skulle alltså än en gång möta det famösa dukade bordets problem, somleder till att åkrarna läggs i träda, men med ett sämre utgångsläge än det vihade 1976. Ochdå skulle vi inte befinna oss i någon "kapitalismens kris", som detJu brukar heta på nästan alla socialdemokratiska möten, utan än en gång i enkris beroende på politikers oförmåga att hantera skatte- och avgiftsproblem -med andra ord vissa politikers oförmåga att inse vad LO skriver i sinekonomiska rapport, som kom , nämligen att "enstark internationell konkurrenskraft är nödvändig för att uppnå god produktionstillväxtoch full sysselsättning". Del konstaterandet gör nästan sidaupp och sida ner i sin sammanfattning. Vi moderater har beskyllts för att vara ansvarslösa, när vi intevill vara med om att med andra skatter, som det heter, finansiera reformer påinkomstskattesidan. Vi menar faktiskt att det vore mera ansvarslöst alt godtaden utgiftsexpansion som anses påfordra sådan finansiering. Bara har, som flera talare påvisat utan att nämnvärtreagera mot det, toialbudgetens utgifter ökat med i runt tal 6 000 milj. kr. Menvad vill ni moderater då dra in på? frågas det från olika håll. En minst likaberättigad fråga är vad de hushåll skall dra in på som i annat fall kommer attdrabbas av sänkta realinkomster efter skatt. Det aren precis lika berättigadfråga. Detgår inte att fortsätta med högskattepolitik längre. Vi har efter bästa förmågaförsökt bromsa. har vi föreslagit besparingar med upp emot 3 000 milj. kr.Men krav på en bättre hushållning måste självfallet sättas in , isjälva budgetarbetet. Au möjligheterna att spara är mycket mera begränsade närutgiftsförslagen redan lagts på bord, är vi alla medvetna om. Vimoderater har också krävt att den kommunala skatteutjämningen skulle slås utunder en fyraårsperiod och att nya bidrag till kommunerna skall förenas medvillkor om att kommunerna sänker sina skatter. Annars är risken stor för attden kommunala konsumtionen, som är det stora problemet , ökar och intehejdas. Det är fåfängt att söka begränsa någons utgifter- del må vara enprivatperson, en organisation, ett folkhushåll eller en kommun -genom atl gevederbörande mera pengar att spendera. Det visar exempel redan nu från vissakommuner. Dethelt avgörande måste vara att driva en sådan skattepolitik och en sådanekonomisk politik, att statliga och kommunala utgifter för bidrag och arbetsmarknadspolitiskaåtgärder kan skäras ned eller bli obehövliga i stor utsträckning. Och därförkan de prognoser om framtida väldiga avgiftshöjningar som ingår i de långsiktigaperspektiven inte godtas. Hurskall man eljest kunna begära att initiativrika människor i vårt land -delfinns fortfarande en del sådana - skall starta företag, skapa sysselsättningoch hjälpa vår ekonomi? Hur skall eljest kunna klara den ökandeinternationella konkurrensen med gamla och nya industrisiater, som LO med rättalägger så stor vikt vid i årets ekonomiska rapport? Detär, herr talman, framförallt den unga generationen som har anledning att ställasådana här frågor. Det är deras framtid det gäller. Det är de som har rätt attkräva en politik som leder till fortsatt utveckling - en politik som tryggarSveriges välstånd och ger sysselsättning åt de många människor som vill hasysselsättning. Därförmåste vi politiker ta skatte- och avgiftsfrågorna på allvar i mycket högre gradän vi har gjort tidigare. Därför kan vi inte fortsätta alt steg för stegundergräva de välståndsskapande krafterna, har en större och snabbareväxande offentlig sektor än något annat med oss jämförbart land. Vi kan intefortsätta längre på samma sätt. Det går inte att låta denna kurva för denoffentliga sektorns tillväxt nå taket. Fortsatt skattehöjningspolitik är ingenansvarsfull politik. Ansvarsfullt är det däremot att erkänna skatteproblemensstora och avgörande betydelse för vårt lands utveckling och att sedan inriktaalla krafter, helst gemensamt, på att angripa dem och lösa dem. Fortsattreformering av inkomstskatten, m. m. (vpk): har redan erinrat om de skatteutredningar som suttiti och arbetat med dessa frågor. skatteulredning, som kanskeskulle ta det största ansvaret, satt i 5 1/2 år-och tog dessa frågor på allvar,. Från början fanns väl ambitionen att göra en verklig skattereform.Det var ju också vad allmänheten förväntade sig. Men efter den borgeriigavalsegern 1976 blev det en förändring av majoritetsförhållandena i utredningen.Man begränsade sig från den nya majoritetens sida till ett par mindre ändringari ett antikverat skattesystem. Detvar en helt reaktionär linje man slog in på. Progressiviteten i skattesystemetskulle minskas genom stora skattelättnader för de högre inkomsttagarna. Och detskulle finansieras med höjningar av mervärdeskatten och andra indirektaskatter, som hårdast drabbar låginkomsttagarna och barnfamiljerna. Detär denna reaktionära linje som finansministrarna i de borgeriiga regeringarna söktatt fullfölja genom sina förslag . Man har tagit bit förbit. Vad som senast förelagts är ytterligare några lappar på detnötta, halvsekelgamla lapptäcke som vårt skattesystem kan liknas vid. Regeringspropositionenshuvudsakliga innehåll är ett angrepp mot progressiviteten i skattesystemet.Marginalskatterna utmålas som det allt överskuggande problemet. Genom den nyakohandeln mellan och socialdemokraterna om atl skjuta på skattebeslutettill hösten får folkparti- Fortsattreformering av inkomstskatten, m. tn. regeringen ännu ettformellt nederlag i . Men det är viktigt att observera attskalieutskottets betänkande är skrivet på ett sådant sätt att det innebär borgerlig seger över socialdemokraterna. Dessa tycks nu ha anslutit sigtill den reaktionära, borgerliga linjen skatteutredning. På annatsätt kan man rimligen inte tolka uttalanden som följande: "mening är en sänkning av marginalskatterna numera angelägnare än under1970-talet ." Jag vill ställa frågan: Hur kan man på socialdemokratiskthåll förena denna uppslutning bakom den borgeriiga linjen om marginalskatternasom det stora problemet med de linjer för en skattereform som framlagts t. ex.i skattebeslutet från den senaste ? Vpkanser alt den mest angelägna skattereformen inle är att sänka marginalskatternautan att minska den totala skattebördan för låg- och medelinkomsttagarna. Denhuvudsakliga skattebördan för dessa gmpper utgörs av de indirekta skatterna ochkommunalskatten. Det är framför allt på dessa områden man måste sätta inåtgärder. Detbetyder inte att vi underskattar inflationens betydelse för beskattningen avarbetsinkomsterna. Prisstegringarna berövar lönarbetarna förbättringar som detillkämpat sig. Och det är givet att ett oförändrat skattesystem ger ett annatutslag än det avsedda, tillämpat på inkomster som är inflationistisktuppblåsta. Men den frågan löser man ju inle med det s. k. inflationsskydd somden borgeriiga majoriteten infört. Detta system bidrar i själva verket lill atteffektivisera utplundringen av lönarbetarna. Det leder till obefogade och storaskattefördelar för höginkomsttagarna. Det har också en starkt negaliv effekt pådet statsfinansiella läget. Deborgerliga regeringarna har finansierat skattefördelar för höginkomsttagarnagenom utlandslån och höjningar av de indirekta skatterna, främst mervärdeskatten.Finansieringen har alltså skett genom åtgärder som dels släromedelbart motlåginkomsttagarna och barnfamiljerna, dels gör det också på genomde ökade ränteutgifterna för statsskulden. Förändringarnai skattesystemet för att möta inflationens verkningar bör enligt vpk:s mening istället ske genom periodvisa, eventuellt åriiga, förändringar avskatteskalorna. Det bör därvid ske en sänkning med ett likartat krontalsbeloppför de breda inkomstiagargrupperna i form av en skattereduktion, en minskningav skattebeloppet. Ett övre tak bör införas för sänkningen. Härigenom undviksöverkompensationen till höginkomsttagarna. Mankan dra en parallell med lönepolitiken. Många löntagare är för en utjämning avinkomstskillnaderna och är därför motståndare till procentuella påslag pålönerna. De kräver i stället förbättringar med ett krontalsbelopp som är lika iolika inkomstklasser. Vårt förslag till omedelbar skattereform är enmotsvarighet härtill på skattepolitikens område. Det innebär alltså en sänkningmed . i alla inkomstlägen mellan 30 000 och 80 000 kr.Sedan vill vi sätta stopp uppåt. Detfinns en marginaleffekt som vi tycker är ett verkligt stort problem. Det är delbortfall av bidrag som sker vid inkomstökningar liksom de avgiftshöj- ningar som inträder. Pådenna punkt kräver vi en skyndsam utredning, och regeringen harju tillmötesgåttoss på den punkten. Men-och det är angeläget att betona - vi har en helt annanmotivering för en sådan utredning än de borgeriiga partierna. Skattesänkningenpå 1 000kr. förden stora majoriteten av inkomsttagarna anser vi otillräckligför 1980. Den bör kompletteras med ett slopande av hela momseffekten pålivsmedel. Vpk harju drivit kampanj för lägre livsmedelspriser bl.a. genom slopande av moms på maten. Det har blivit en stark opinion för deltakrav, och regeringarna har tvingats alt gå det till mötes genom subventioner påbaslivsmedel. Den nuvarande regeringen är mindre följsam på denna punkt, ochdet finns anledning att öka opinionen mot de höga livsmedelspriserna. Slopandetav hela momseffekten på livsmedel skulle betyda en ytterligare skattelättnadmed ca I . för en ensamstående och ca . för en familj med tvåbarn. Det sammanlagda resultatet av de här skattereformkraven blir alltsåbetydligt gynnsammare och betydligt rättvisare än del resultat som uppnåsenligt regeringens förslag. Kommunernassvårigheter att klara nödvändiga utgifter är allmänt omviunade. Vi kräverdärför ett särskilt statsbidrag om 1 000 milj. kr. till kommuner och landstingför , att i första hand användas för nödvändig utbyggnad avbarnomsorgen och bekämpande av ungdomsarbetslösheten. Finansieringav detta skatleprogram anser vi bör ske bl. a. genom skärpta skatter på kapitaloch kapitalvinster, reformering av avdragssysiemet, skärpning avreavinstbeskatiningen samt uttagande av en arbetsgivaravgift, enproduktionsskall beräknad på företagens omsättning, så att den under det här budgetåretinbringar . Kommuner och landsting skall varaundantagna. Omdet nuvarande skattsystemet är orättfärdigt - och det anser många med oss -finns det ju ingen anledning att skjuta på en skattereform. I stället bör manändra skattepolitiken möjligt. Vi har därför svårt att förstå centernsoch socialdemokraternas ståndpunkt att beslutet om en bättre politik bör vänta.De motiverar uppskovet med atl det inte finns förslag om finansiering av helaskattereformen. Ja, men då bör väl dessa partier lägga fram ett sådant förslag.Atl uppskjuta beslutet skapar inga bättre förutsättningar, och det är risk attdet konserverar orättvisor. Nuär del självklart att ett genomförande av och förslaginle innebär någon förbättring. Det skulle i stället innebära en försämring.Men alternativet lill de mera konservativa partiernas skattepolitik,alternativet till förslagen från de partier som alltid slagit vakt om de storaförmögenheisägarnas och de stora inkomsttagarnas intressen, måste Ju vara enpolitik som gynnar majoriteten av inkomsttagarna. Ensådan politik har framlagts av vpk både när det gäller och när detgäller det längre perspektivet. Det märkliga är att skatteutskottet i sinargumentering på flera punkter över huvud tagel inte låtsas om våra förslag. Vikunde möjligen stillatigande finna oss i detta, om andra likartade krav föllsamma behandling. Då kunde Ju utskottet ha skyllt på tidsnöd eller liknande. Fortsattreformering av inkomstskatten, m. m. Fortsattrefor tne-ring av inkomstskatten, m. m. har man emellertidunder fiera rubriker behandlat andra motioner som tagit upp samma fråga somvpk-molionerna, ibland med motsatta krav men ibland också med likartade krav.Det gäller konkret rubrikerna Representation, Begränsning av ränteavdrag m,m,. Försäkrings- och sparavdragen m, m, och 80/85-procentregeln, Vi kräverfaktiskt en förklaring av skatteutskottets ordförande lill att våramotionskrav icke behandlats under dessa punkter. Vad ärdet för mening med attriksdagsledamöterna skall ha rätt att väcka motioner, när motionsyrkandenasedan icke behandlas av vederbörande utskott? Detta innebär en ringaktning fördet parlamentariska systemet som del finns allt skäl att kritiskt påtala, betänkande passar man också på att rundhänt avslå alla deskattemotioner från olika håll som kräver mera långsiktiga och genomgripandereformer. Man hänvisar på några punkter till utredningar som tillsatts avregeringen eller som denna lovat att tillsätta. Det är väl klart för allt fleraatl den nuvarande lapptäckspolitiken på skatteområdet inte håller i längden.Del är nödvändigt med en genomgripande skattereform. Två hörnstenar i dennamåste vara dels övergång till en progressiv statskommunal enhetsskatt, delsövergång till produktionsbeskattning. Det är också tvingande nödvändigt att laupp kapitalbeskattningen och realisationsvinstbeskattningen i dettareformarbete. Skatteflykt och skattefusk måste angripas på ett betydligthårdare och effektivare säu än . Dettalas ibland i den allmänna debatten om skatterevolt, och man pekar påmedelklassens och överklassens protester mot de offentliga utgifterna ochskattetrycket. Och här i kammaren harju gett röst åt dennatyp av skalterevolt. Men den verkliga och befogade skallerevolten borde kommafrån alla de låg- och medelinkomsttagare som hårt pressas av den reaktionäraövervältring av skattebördorna just på dessa grupper som skett under de senasteåren. vet vi att skalleuttaget på kapital och förelagsvinster minskatoch att avdragssystemet salt den tänkta progressiviteten i skattesystemel urspel. Det är dessa frågor som måste angripas i en skattereform. För att det formellt skall bli gjort vill jag yrka bifall till detsärskilda yrkande som är utdelat på riksdagsledamöternas bänkar och som ställsav mig i anslutning till yrkandena 16 och 17 samt 18-24 i vpk-motionen 2435samt yrkande 1 i vpk-motionen 310, Yrkandet lyder: 1, atl med anledning av motionen1978/79:2435, yrkandena 16 och 17, beslutar anta nedanstående lagförslag a) Förslag till Lag om ändring i lagen(1947:576) om statlig inkomstskatt Härigenomförordnas att 10 § 2 mom, lagen (1947;576)om statlig inkomstskatt skall hanedan angivna lydelse: Den statliga inkomstskatten utgör: a)för svenska aktiebolag, sparbanker, sparbankernas säkerhetskassa. ekonomiska föreningar somingå i jordbrukskasserörelsen, svenska försäkringsanstalter som icke äroaktiebolag samt sådana utländska juridiska personer som ej beskattas enligt 1mom,: femtioprocent av den beskattningsbara inkomsten, i den mån skatten icke skallberäknas enligt c) här nedan; b) förändra--- beskattningsbarainkomsten. Dennalag träder i kraft , Äldre bestämmelser gäller vid 1979 årstaxering och vid eftertaxering för eller . Fortsattreformering av inkomstskatten, tn. b) Förslag lill Lag om allmän arbetsgivaravgift 1§ Allmän arbetsgivaravgift erläggs för varje årtill staten enligt denna lag. Arbetsgivareeriägger allmän arbetsgivaravgift med belopp motsvarande en procent av summanav arbetsgivarens bruttointäkter av rörelse. Medarbetsgivare avses i denna förordning den som har minst tre anställda och haren bruttointänkt av rörelse om ,