prot · G209146 · 1978-12-31 00:00:00 — Låt mig först till säga att det lät som om han var nöjdmed linje att man inte skulle finansiera en skatteomläggning. 1vilket fall som helst är del innebörden av förslag. Om det ärmoderaterna ensamma. Övriga partier anser atl sänkta marginalskatter och ettbättre stöd åt kommunerna måste finansieras, om man vill ta ettstatsfinansiellt ansvar. TillAlvar vill Jag säga atl Jag tror det är riktigt att påslå att det fn. saknas 600 milj. kr. Jag ser att skakar påhuvudet. Om ändrar sig vid justeringarna i några utskott så är det bra. Jagnoterar också med tillfredsställelse att sade att man villfinansiera det här. Det betyder att man vill finansiera de utgifter som dagensbeslut innebär i fråga om den kommunala ekonomin och den skatteomläggning somskall komma . På den punkten är vi ense, även om jag anser attcentern inte helt har levt upp till detta. Jag noterar också all man fråncenterhåll har sagt att man i sak står kvar vid vad man uttalat i skattefrågani höstas, och det är också tillfredsställande. Kjell-OlofFeldt sade att socialdemokraterna har ett fullständigt budgetalternativ. Detvill man diskutera, men man vill inte diskutera enskilda punkter på . Det är tydligen inte intressant. Dämåste Jag ändå fö säga: Inkomstsidan i ert budgetalternativ består praktiskt tagetenbart av produktionsfakiorsskatten, och den har man nu skjutit på. Ni hade ettyrkande om produktionsfaklorsskatlen i mom. 19 i hemställan i motionen 2433.Det avstyrks, också av er själva. Jag förstår resonemanget, att det skall görasen utredning och att frågan skall prövas på nytt . Det är naturiigtvisett fullt godtagbart argument för att inle nu fatta beslut om dennaproduktionsfaktorsskatt. Men resultatet blir ju all man i det fullständigabudgetalternativet haren mycket specificerad utgiftssida -mer pengar till driftav grundskolor, bostadsbidrag, studiecirkelbidrag, presstöd, ytterligare låntill Uddcomb och en halv miljard mer till kommunerna . Den delenav socialdemokraternas budgetalternativ är noga preciserad. På inkomstsidandäremot har man ingenting. Detär därför jag har upprepat frågan; Hur vill ni finansiera deutgiftshöjningar som ni har föreslagit här i och delvis också harkunnat driva igenom? Men Jag för inget svar på den frågan. Det är kanske enhemlighet. Del är möjligt att , som är näste talare, kan avslöjahemligheten med hur socialdemokraterna finansierar sina överbud. Om inte, fårvi väl göra ett försök att klara ut detta i finansutskottet. Jaghar sagt , och jag upprepar det , att jag är beredd att ifinansutskottet medverka till alt behandlingen av frågan om densiatsfinansiella situationen blir sådan att vi undviker en ytterligare försvagningav statsfinanserna. Riskerna med en ytterligare försvagning av statsfinansernahar också påpekats från många håll, bl. - tycker Jag - rätt vältaligt avsocialdemokraten . Fortsattreformering av inkomstskatten, m. m. vice talmannen anmälde att att till protokollet få antecknat att han inte ägde rätt lillytterligare replik. Härefter tillkännagav andre vice talmannen att anslag utfördats om sammanträdetsfortsättande . I förrgår firades 20-årsminnet av ATP:s tillkomst. Det är ett minne välvärt att fira. Ty genom ATP kan nu hundratusentals pensionärerlyfta en hygglig pension. Och vi kan alla glädja oss åt de omfattandesamhällsinvesteringar som ATP gjort möjliga. Genom ATP och fonderna har vikunnat finansiera skolor, sjukhus, daghem, kollektivtrafik och kraftstationer.En tredjedel av de 130 000 milj. kr. som nu finns i ATP-fonderna har dessutomkunnat lånas ut till företagen, direkt eller indirekt. Jagnämner inte denna viktiga sociala reform för att påminna om den hårdapolitiska kamp som föregick reformen, om högerkrafternas benhårda motstånd mottanken på en lagfäst pensionering och ett gemensamt ansvar Fortsattreformering av inkomstskatten, m. m. för framtidsbygget i vårtsamhälle. Idet avseendet är ATP ett av många exempel på viktiga sociala trygghetsreformer,som arbetarrörelsen endast kunnat genomföra i hård strid med starka borgerligakrafter och där motståndet mot reformen ebbat ut i takt med att den trygghetreformen inneburit vunnit fotfäste i den svenska vardagen. Ändåhar det under den borgeriiga regeringsperioden hänt något väsentligt med ATP.Och det har ett direkt samband med skattepolitiken och med de undergrävdastatsfinanserna, som borgerligt styre kastar mörka skuggoröver framtiden. I en känd och välrenommerad affärsiidskrift -- beskrivs det på detta sätt: "De väldiga statligabudgetunderskotten är ett tecken på djupgående förändring av den svenskaekonomin. De borgerliga håller på atl vinna tillbaka vad striden egentligen stodom i ATP-frågan." Bakomdenna klara formulering ligger den väldiga överföring som skett från delgemensamma sparandel, där ATP är en hörnsten, lill det privata sparandet.Underskottet i statens budget är nu mångdubbelt större än sparandet iAP-fonderna. Och det är inte i första hand enskilda löntagare och pensionärersom kunnat se sitt sparande öka. De har tvärtom fått allt knappare ekonomiskamarginaler genom en orättvis borgeriig åtstramningspolitik. De som kunnat drafördel av den väldiga omfördelningen av sparandet i vårt samhälle är i ställetde stora företagen, bankerna och kapitalägarna. ATPvåren viktig rättvisereform, ty den gav även kollektivanställda rätt tilllagfäst tilläggspension. Men den våren viktig rältvisereform också genom attgöra stora samhällsinvesteringar möjliga ulan atl det ökade en redan mycketskev fördelning av makt och förmögenheter. Snabbare än någon kunnat befara harborgerlig misskötsel av vår ekonomi förintat vårt kollektiva, gemensammasparande. För viktiga, gemensam ma framtidsinvesteringar har de storafolkgrupperna i vårt land åter blivit beroende av del privata sparandet hos ettkapitalstarkt fåtal. Dettaär ett av de djupt olustiga resultaten av den väldiga ökningen avstatsbudgetens underskott, av borgerlig handlingsoförmåga och släpphänt-het,som kommer atl ta att reparera. Detsista budgetår vi socialdemokrater hade fullt ansvar för statsbudgeten vardetta underskott . För det budgetår som börjar om sexveckor beräknas budgetunderskottet nu bli nära . På fyra årskulle således budgetunderskottet öka med 1200 96 eller med andra ord13-dubblas. Varje gång budget- och ekonomiminister öppnar munnen ökarunderskottet med ett par miljarder. Dess bättre är han inte alltför talträngd. Jaghar redan beskrivit vilka konsekvenser ökningen av underskottet får för detgemensamma sparandet. Nästa fråga är vilka konsekvenserna blir för de storafolkgmpper som för sin trygghet och levnadsstandard är direkt beroende av attstatens finanser sköts med omsorg och ansvar. Jag tänker på pensionärerna,barnfamiljerna, de sjuka och de handikappade. oss redan i det lägel atlvar tredje krona som betalas ut i folkpension är en lånad krona. Var tredjekrona som betalas ut i barnbidrag är en lånad krona, och, , vartredje magister sitter i sin kateder på kredit. Viär alla i denna kammare överens om att vi måste stå för de åtaganden vi gjortoch de löften vi givit, Men vi måste känna djup otillfredsställelse över altregeringen och den borgerliga majoriteten har låtit statlig upplåning,upplåning i bankerna, upplåning i utlandet och upplåning via pappersbruköka på detta sätt. Därför måste en skattedebatt i den borgeriiga otrygghetenstredje år med nödvändighet handla om det mest elementära i skattepolitiken: hurvi skall trygga framtidens sunda statsfinanser, en av gmndvalarna för en godekonomisk och social utveckling. Dettycks finnas de som ser denna allvariiga situation, detta hot mot framtiden,närmast som en chans. Det talas t. o. m. om att detta varit en högernsstrategi. Först undergrävs statens inkomster och budgetunderskottet får växa.Sedan kan statsutgifterna attackeras med en annan framgång än vad som ärmöjligt när statens finanser är sunda. Så hoppas man få stöd för en politik somsyftar till minskad trygghet och ökade klyftor. Jagvet inte om tänker på detta sätt. Men det finns inget i deraspraktiska agerande som inte stämmer med det. I regeringsställning var herrBohman som ekonomiminister en av det exploderande budgetunderskottets och detprivatiserade sparandets huvudarkiiekter. Efter de stora skattesänkningslöftenasvalrörelse skulle, enligt löften, skatterna sänkas och statensaffärer på något mirakulöst sätt bli så mycket bättre. höjde skatt efter skatt. Listan är lång: Momsen,bensinskatten, bilskatten, energiskatten, tobaksskatten, vin- och spritskatterna,villaskatten, kilometerskatten. höjde sjukförsäkringsavgiften,folkpensionsavgiften, barnomsorgsavgiften, lönegaran-liavgiften ochvuxenuibildningsavgiften. De införde en helt ny skatt: charterskatten. Såblev det med löftet atl det går att sänka skatten, bara viljan finns.Moderaterna höjde dels en massa enskilda skatter, dels det allmännaskattetrycket. Närman nu upprepar alla dessa skattesänkningslöften som om ingenting hänt så harde ingen trovärdighet. Ett nytt löfte har tillförts. Man lovar att ta bortnågot som kallas mndgång, men som ingen moderat ännu haft rakryggigheten atttala om vad det egentligen är. Mennågon gång måste ni väl ändå svara på frågorna? Vad är det ni menar medrundgång? Från vem skall ni ta de många miljarder ni lovar att spara in? Är detfrån pensionärerna? Är det från barnfamiljerna? Är det från de sjuka? Är detfrån de handikappade? Dagensdebatt borde vara ett bra tillfälle att ge besked. Och glöm inte, att ni harskapat en hel del oro ute i vårt land. Ni har gjort det genom att rasera statsfinanserna.Ni har gjort det genom ert lösa tal om stora besparingar i statens budget.Därför vore det välgörande med raka och klara besked från . Del harskrutits väldigt myckel från folkpartistisk sida och i Fortsattreformering av inkomstskatten, m. m. Fortsattreformering av inkomstskatten, m. m. folkpartipressen omfolkpartiregeringens dådkraft. Men när man granskat skrytets förankring iverkligheten har dådkraften alltmer kommit all påminna om såpbubblan - vackrafärger och inga kantiga hörn men skäligen tom och inte särdeles långlivad. borde vi här i kammaren, före nästa avtalsrörelse, ha kunnatfatta ett beslut om skatterna . Det beslutet skulle ha kunnat varaförankrat hos de stora löntagarorganisationerna. Det skulle ha kunnat innebäraen rättvis fördelning. Det skulle ha kunnat förenas med ett fullständigt förslagom finansiering. Jagsäger att detta skulle ha kunnat ske. Ty det var vad som skedde år efter årunder socialdemokratisk regeringstid. blir det inget sådant beslut. Folkpartiregeringens förslag var för dåligt. Delvar orättvist, ty del skulle ge skattesänkningar med . för den som har . i taxerad inkomst, medan den som har . skulle få ,och den som har , skulle få , i sänkt skatt. Den som har , skulle få en ökning av sin disponibla inkomst med 1,9 96, den som har200 , skulle få 7,9 96, och den som har , skulle få iökning av sin disponibla inkomst efter skatt. Någon snedare fördelning är detsvårt all räkna fram - snedare i den mening att den missgynnar låginkomsttagarnaoch gynnar de höga inkomsttagarna. Förslagetinnehåller dessutom inte någon fullständig finansiering. Egentligen är deltadubbelt upprörande, I en lid av statsfinansiell kris lägger regeringen fram ettförslag om stora skattesänkningar och talar bara om hur en del av dessaskattesänkningar skall betalas. Men när man sedan skall göra beräkningar överstatsfinansernas framtida utveckling, då räknar man som om dessainkomstförstärkningar redan genomförts, Kjell-OlofFeldt sade att detta var något av fiffel, och det bekräftas av budgetministem,som säger: Vi vet inte hur det skall ske, men vi skulle höja inkomsterna och dåräknade vi in det för att det skulle se litet bättre ut i räkenskaperna. Detvar en fantastisk tanke. Det är att frisera siffrorna. Nuinnebär delta något bedrägliga sätt atl handskas med siffrorna inte någonavgörande skillnad när det gäller de framtida budgetunderskottens storlek. Ävenom man räknar med de av folkpartiregeringen inräknade men inle föreslagnainkomstförstärkningarna blir budgetunderskottet mellan 50och - och delta ulan någon som helst ny reform ellerförbättring. Dethade varit naturligt atl av folkpartiregeringen nu kräva en plan för hur dettaväldiga underskott skall mötas. Dess värre vet vi att någon sådan plan inteexisterar och att regeringen inte heller på detta område kan anvisa någralångsikliga lösningar på stora problem. Mendet borde ändå vara självklart att regeringens talesmän i denna debatt gerbesked om vad det är för skattehöjningar man har tänkt,sig och som man dessutomhar lagt in i sina egna beräkningar. Detkan väl inte vara så att tänkt sig att möta dessa problem genomskattehöjningar, som man inte vågar tala klarspråk om, medan vill lösa demgenom utgiftsminskningar, som man inle heller vågar tala klarspråk om, - Dettaär det förenade mumlet. Denkanske allvariigaste kritiken måste ändå riktas mot folkpartiregeringensoförmåga att förankra sitt skatteförslag hos de stora löntagarorganisationerna. Jagär den siste att underskatta de svårigheter som detta kan innebära.Skatteomläggningarna förankrades hos de storalöntagarorganisationerna. Dessutom försökte vi skapa underiag för en bredmajoritet i . Det var inte alltid lätt. Organisationerna har naturiigtnog inle helt likartade intressen, eftersom inkomststrukturen hos medlemmarnaser olika ut. Partierna har sina principiella och praktiska motsättningar. Viförsökte alltså förhandla med LO, TCO och även och arbetsgivarna för attfå dem samman i ett förslag. Vi förhandlade med och centerpartietför att också få med dem i ett förslag. Det lyckades i . lyckadesdet inle helt, men det lyckades alltid med arbetsmarknadsorganisationerna. Ochdärför nådde vi fram till någon form av uppgörelse varje gång. De var kanskeinle alltid helt idealiska, men de representerade ett brett samförstånd som varen styrka för det svenska samhället. Folkpartiregeringenhar gått motsatt väg. Man struntade i vad hade att anföra.Man struntade i vad vi socialdemokrater hade att föreslå. Man valde alltså vadvi uppfattar som en klar stridsställning mot arbetarrörelsen i skattefrågan.Resultatet är en fördelningsprofil i skatteförslaget som arbetargruppernaomöjligen kan acceptera och som självfallet aren ulmaning mot socialdemokratin.Den skada delta folkpartistiska skatteförslag skulle vålla i avtalsrörelsenförhindras dess bättre av att folkpartiregeringen lider ett politiskt nederlagi dag i . Dettahandlar inte bara om skattepolitikens uppgift att fördela skattebördanrättvist. Det handlar om en hård och bister ekonomisk verklighet. Stora löntagargrupperhar under de borgeriiga regeringarna föll sin köpkraft försämrad på ettpåtagligt sätt. har metallarbetarnaslevnadsstandard minskat med . Deras reallön har alltsåminskats med , I avtalsrörelsen skulle folkpartiregeringensskatteförslag ha tillförsäkrat de verkliga höginkomstlagarna kraftigainkomstförbättringar redan innan förhandlingarna kom i gång. Skulle sammainkomstökningar tillkomma de stora löntagargrupperna i avtalsrörelsen, skullevårt land hamna i stora svårigheter med överhängande konflikthot eller klartinflationsdrivande lönelyft. Och varför skulle de sämre ställdalöntagargrupperna inte sträva efter att hålla jämna steg av svångremspolitik och ökade klyftor? Och hur skulle man kunnavädja om återhållsamhet och ansvar i en sådan situation, när dessutomföretagens vinster ökar kraftigt och företagen har en mycket uppblåstlikviditet? Sanningenär att folkpartiregeringens förslag skulle ha äventyrat freden på den svenskaarbetsmarknaden och därmed den svenska ekonomin. Vi tycker det är bra atlriksdagens majoritet delar denna uppfattning och atl vi därför kan avslåregeringsförslaget. Fortsattreformering av inkomstskatten, m. m. Fortsattreformering av inkomstskatten, m. m. Vianser sålunda att folkpartiregeringens förslag skulle ha äventyratarbetsfreden, att det skulle ha inneburit en orättvis fördelning och alt detvar otillräckligt finansierat. Såsmåningom tycks svagheterna i de egna förslagen ha gått upp också förfolkpartisterna. På något annat sätt kan man inle förklara den osanna, nästankampanjliknande kritik mot socialdemokratins förslag, som bl. a. statsministerUllsten ställt sig i spetsen för. Tonen angavs i den numera berömdaHarpsundsintervjun, där statsministern sade: "Jag är förvånad över altsocialdemokraterna framhärdar i sitt motstånd mot en sänkning avmarginalskatterna." Och han förklarade sig inte förstå vad han kalladesocialdemokraternas "halsstarriga vägran att medverka till den sänkning avmarginalskatterna som breda löntagargrupper finner nödvändig". Dessauttalanden gjordes när var på topp enligt olika undersökningar. Iflera varianter har sedan dessa enligt min mening klart osanna uttalandenupprepats av statsministern och andra folkpartister. Sanningenär att vårt förslag innebär en sänkning av marginalskatten i bredainkomstskikt. Genom en tioprocentig reduktion av kommunalskatten för vanligaförvärvsinkomster, vissa Justeringar av den särskilda skattereduktionen och enminskning av marginalskatten i vissa skikt i stalsskatteskalan kan vi genomföraen skattesänkning som är gynnsammare för alla inkomsttagare med faktiskainkomster upp till 80 000 ä . Vi föreslår i stort sett sammasänkningar av marginalskatterna som regeringen för inkomster upp till 80 000 ä90 . Däremot kan vi inle tävla med regeringen när det handlar ominkomster på upp lill 114 000, 120 000 och . Vihar föreslagit en mer än fullständig finansiering av denna skattesänkninggenom en produktionsskatt. Genom en ordentlig finansiering och genom atl intebetala ut väldiga skattesänkningar till de verkliga höginkomsttagarna kan videssutom höja barnbidragen med . Detta,herr talman och ärade riksdagsledamöter, är sanningen om vårt förslag. OchJag måste ställa frågan till folkpartisterna: ni här upprepa era osannapåståenden om vårt förslag? Jag vänder mig inte till i den härfrågan, för jag tror inte atl han var med på den galejan, men jag tror inte attIngemar Mundebo kan förneka att vårt förslag är gynnsammare för en övervägandemajoritet av landets löntagare, för de allra flesta barnfamiljer och för nästanalla kvinnor - i anslutning till den jämställdhetsdebatt som förs vill Jagpåpeka att det socialdemokratiska skatteförslaget för nästan alla kvinnor ilandet är fördelaktigare i kronor och ören räknat än . Det är barasanningen. Och jag vill fråga om han kan bestrida detta. Ärdel inte i stället så att ni är ute för att vända uppmärksamheten från ert egetegentligen upprörande förslag? Nihar ireiiondubblat underskottet i statsbudgeten. Och när det har skett föreslårni att de verkliga höginkomsttagarna skall få iskattesänkning. Förstår ni då inte den vrede som skulle ha drabbat er om mantagit er på allvar? Jag har i dagens debau begränsat mig till de dagsaktuella frågorna. Detfinns förvisso mycket att säga om den långsiktiga inriktning av skattepolitikensom krävs för att på ett rättvist och balanserat sätt komma till rätta med deproblem som otvivelaktigt finns. Dit hör marginalskatten. Dit hör ocksåskattefusk, orättvisa avdrag och spekulationsvinster. Detskulle bli ett helt nytt skattesystem, sade budgetministem före valet. Det blevinget av det. Illusionen har försvunnit. Vi skall komma med ett helt nyttskattesystem, sade man. Det fanns inte. Viställer inte ut några sådana löften. Men vi lovar att göra allt vad vi kan föratl garantera den sociala välfärden, för vilken skatteinkomsterna ytterst är engarant. Ochvi lovar alt satsa hårt på att skapa ett skattesystem som hjälper lill attskapa en rättvis fördelning i vårt samhälle. Närdet gäller båda dessa viktiga uppgifter för skattesystemel har den borgeriigaregeringsperioden inneburit nyttiga tankeställare för det svenska folket. Detär trots allt en framgång för rättfärdigheten atl folkpartiregeringens dåligaförslag avvisas av riksdagsmajoriteten. Manhar sagt att detta är viktigaste förslag. Och vi har enpartiledarrunda, som det kallas. Jagnoterar att statsministern och partiledaren inte är här. Jag vet inle vad detkan bero på. Detkan tänkas att han redan avgått. Det kan tänkas att han skulle känna sigtvungen att avgå om han vore här. Och det kan tänkas vara så enkelt att hanfiyr den obehagliga verkligheten och låter den arme bemanna denågot trassliga och trasiga skansarna. Någonannan förklaring kan det inte rimligen finnas. För normalt sett är detta ettdjupt allvarligt - men i det här fallet mycket rättvist - nederlag somregeringen drabbats av. Fortsattreformering av i nkotn st-skatten, m. m. Underdetta anförande övertog tredje vice talmannen ledningen av kammarensförhandlingar. () kortgenmäle: Det är alllid rätt fantastiskt atl lyssna på när han stårhär i talarstolen. Man frågar sig om han menar allvar eller om han bara slåroch skämtar med oss eller om han är helt okunnig. Vembar ansvaret för den situation som rådde när trepartiregeringen övertogregeringsansvaret ? frågar man sig. Vem var statsminister i denregering som lämnade efter sig det dukade bordets kris -om inte ? Detvar en kris som karakteriserades av ökande brist i handelsbalansen, ökandebrist i bytesbalansen, behov av växande upplåning utomlands, sjunkandeproduktion, väldiga överiager, en 10-procenlig inflation ,avstannande bostadsproduktion och sjunkande investeringar. Fortsattreformering av inkomstskatten, m. m. Vembar huvudansvaret för den krisen om inte den man som stod här i talarstolennyss, nämligen ? Han beskärmade sig över den saneringspolitik somtrepartiregeringen tvingades genomföra, en saneringspolitik som på den kortaliden av lyckades få alla konjunkturpilar som tidigare pekade nedåt attnu peka uppåt. Detvar ju ingen måtta på del elände och den misskötsel som den eländigatrepartiregeringen skulle ha ställt till med. Och jag frågar mig än en gång:Kan verkligen vara så okunnig atl han inle har en aning om hur delsåg ut i ? Hanförnekade till en början krisen. kom han underfund med att detinte gick att förneka det som alla medborgare kände till, och då kom försiktigtnågra få erkännanden. Trepartiregeringenlyckades klara av de kortsiktiga problemen. Långsiktiga problem kvarstår i vårekonomi, långsiktiga problem som grundlades i i mitten på1960-talet. Ochså upprepar det gamla påståendet au trepartiregeringen ökadeskattetrycket. Detta är icke sant! Om man ser efter hur skattetrycket ökadeunder , kan man konstatera att den största ökningen ägde rum mellanåren 1975 och 1976. Då ökade den offentliga sektorn i procent av BNP från 53,696 lill 59 96 - en fem gånger så stor ökning som den som ägt rum . Detta är sanningen. Närskall ni sluta kasta ur er den härbeskyllningen om att aldrig har skattetrycket ökat så mycket som under denborgerliga trepartiregeringens tid? Detta är och förblir en osanning. OLOFPALME (s) kort genmäle: Man kan alltid lita på att skall stå upp och skälla påsocialdemokraterna. Men för jag göra några enkla konstateranden. Detförsta är att säger att det var då skattetrycket steg ännuvärre än under den borgerliga regeringens lid. Då ladesnämligen sjukförsäkringen om. var sjukpenningen icke beskattningsbar,men det blev den nu och därigenom steg skattetrycket rent tekniskt. Men iövrigt irorjag alt sedan den tid då nationalräkenskaper och sådant infördes haraldrig skattetrycket i förhållande till BNP ökat så kraftigt som under den tidGösta var ekonomiminister. Del ökade i varje fall mycket kraftigt. Detgår alt sänka skatten bara viljan finns, sade i valrörelsen ochgav löften om väldiga skattesänkningar. Men är det inte så att ni höjde momsenmed och bensinskatten med ? Höjde ni inte fordonsskatten och skattenpå sprit, vin och öl? Införde ni inte charterskatten? Ärdet vidare inte santatt ni ökade folkpensionsavgiften och vuxenutbildningsavgiften? Uppräkningenskulle kunna göras dubbelt så lång. Att detta innebär en påtaglig ökning avskattetrycket är sant. Det är inte sant att vi höjde skattetrycket, sade GöstaBohman. Men titta på hur det faktiskt ser iJt! Ni höjde skattetrycket iförhållande till BNP. För det andra säger att del var så eländigtnär den borgerliga regeringen trädde till.