prot · G209156 · 1978-12-31 00:00:00 — Riksdagensprotokoll 1978/79:156 Förhandlingarna leddeslill en börian av andre vice talmannen. § 1 Justerades protokollen för den 17innevarande månad. Omöversynen av SJ:s vagnpark § 2 Om översynen avSJ:s vagnpark Kommunikationsministern erhöll ordetför att besvara () anmälda fråga, 1978/79:558, ochanförde: har frågat mig vilka åtgärder Jag avser att vidta för attsnabbi råda bot på del, som uttrycker saken, krisartade lägel förSJ:s vagnpark. Anledningentill atl antalet skadade vagnar är så stort - enligt senaste uppgifter 4 900mot normalt ca 2 000 - är efterverkningar av den svåra vintern. För all bringaned antalet avställda vagnar har SJ vidtagit en rad åtgärder. Reparationskapaciteienhar ökats genom tillfälliga placeringar av reparatörer från huvudverkstäderna iMalmö, , och på driftverkstäder som reparerargodsvagnar. Dessutom har reparationskapaciteten för godsvagnar påhuvudverkstäderna ökats. Genom dessa åtgärder har ytteriigare ca 50 mantillförts godsvagnsreparationerna. Skiftarbete eller arbete på förskjuten tidplaneras inom verkstadsregion. SJ undersöker även möjligheterna attanställa personal tillfälligt för att lösa problemen. Det är dock svårt attfinna utbildade personer som kan rycka in i det kvalificerade arbetet. SJräknar med atl ha minskal antalet avställda vagnar tillett normalt antal. Jaganser liksom alt det är mycket angeläget att bristen pågodsvagnar hävs, och Jag förulsälter all de ålgärder som SJ nu vidtar gerresultat . ÅKEGILLSTRÖM (s): Jag tackarför svaret. Detärelt märkligt förhållande atl kommunikationsministern inte lidigare insett demöjligheter lill flera arbetstillfällen som reparationer av SJ:s vagnar ger. Istället har det faktiskt varit så att lokala politiker fått göra ingripanden iform av frågor och motioner för att över huvud tagel få ha SJ:s verkstäder kvarpå sina orter. Jag tänker t. ex. på , där man fått kämpa för alt fåfortsätta verksamheten. När nu godsvagnarna ställer sig i kilometeriånga köerför översyn och eventuell reparation, så tillåts denna verkstad gå med halvkapacitet. När man begär en förstärkning med tolv reparatörer får man Omöversynen av SJ.s vagnpark Förhållandet är delsamma i hela denna region, där och Gävleingår. Förmodligen råder samma förhållande över hela landei. Skälettill atl jag i min fråga valde som exempel är inle bara alt jag självkommer därifrån utan framför allt atl Jag vet vilka sysselsätiningssvå-righetervi haft . Jag är medveten om all den folkpartistiska regeringengjort vissa försök att rädda sysselsättningen på några platser i landet.Hittills har inget gjorts föratt klara Varv. Där går f n. bara 120 mankvar, medan konkursulredaren söker med ljus och lykta efter nya ägare. Från dennaarbetsplats har det redan gått ett hundratal väl utbildade och kunnigayrkesmän, väl lämpade för reparalörsjobb i SJ:s verkstäder i . Ändå harinte kommunikationsministern föranstaltat om all dessa verkstäder efter mångaårs anställningsstopp kunnat anställa mer personal, närbehovetskapal kris ivagnparken. Följden blir au SJ:s kunder får vända sig lill andra transportörer,och inkomsterna flyr också från SJ. På delta sätt styrs pengar mer eller mindremedvetet till privata företagare, medan budgeten för folkets egen järnvägurholkas. MedanGävleborg f n. är etl av de värst drabbade länen när det gäller arbetslöshettilläts en märklig personalpolitik inom SJ:s verkstäder fortsätta. Naturligtvisborde en driftig regering här se en chans att skapa sysselsättning.Jagharnukollat med arbetsförmedlingen i , och det visar sig att det f n.finns ett 70-tal anmälda yrkeskunniga inom det område som SJ:s verkstäderrepresenterar. Av dessa är mer än hälften lokalt bundna. har reagerat på SJ:s och regeringens passivitet och inbjudit allaberörda parter till möte pä måndag. Det vore väl naturiigt om företrädare förstaten då kunde redovisa hur man tänker lösa krisen med de orepareradegodsvagnarna. F. ö. förenligt uppgift nu också personvagnsparken börja drabbaspå samma sätt. Inför den nya trafikpolitik som snart skall beslula om- en politik som regeringens proposilion inte har sä stor andel i - så är detväl ändå nödvändigt alt i framliden kunna erbjuda nylillslrömmande kundervagnar i tillräcklig utsträckning. Kommerkommunikationsministern atl se lill att de sent tillkomna planerna nuförverkligas med det snaraste? KommunikationsministernANITHA : Herr talman! Del ärju inte primärt Jag somkommunikationsminister som vidtar ålgärder när det gäller att anställa personalpå SJ, men Jag häller med om all den vagnbrisl som SJ f n. har äretl svårt problem. Den hårda vintern och den i och för sig glädjande ökningenav efterfrågan på godstransporter har i hög grad medverkat lill atl dessaproblem har uppstått. Förutom att den hårda vintern medförde alt många vagnaroch lok skadades innebar den också alt färjeiraflken till kontinenten stördes,och del gjorde att det var svårt all få hem lomvagnar från kontinenten.Problemet har successivt lösts nu när färjorna går som de skall. Denhär frågan hänger naturiigtvis slutligen samman med SJ:s investeringar. Jagvet att SJ kommer att prioritera inköp av moderna godsvagnar, som är anpassadetill kundernas behov, men sådana inköp beror i sin tur på Om översynen av SJ:s vagnpark den ekonomiska bedömning av SJ:s investeringsutrymme som Nr 156 statsmakterna gör. Närdet sedan gäller frågan om verkstäderna och anställning av reparatörer därfinns det en stor överkapacitet i fråga om . SJ har ca255 000 m verksiadsyta, och en anpassning av denna till behovet skulle innebäraatt 47 000 m behövde slopas. Lokalerna har inte anpassats i takt med attbehovet av reparationer har minskat, då lok och vagnar har moderniserats. SJhar däremot ingen överkapacitet dä det gäller personal, precis som ÅkeGillström anförde, men man nyanställer reparatörer i takt medpersonalavgångarna. Under 1975-1978 har ca 790 man anställts, och /80 skall ytteriigare reparatörer anställas. ÅKEGILLSTRÖM (s): De sifferuppgifter som kommunikationsministern nu lämnade står enligtmin mening för bara halva sanningen, och det som sägs i svaret om tillfälligaplaceringar innebärju bara att man flyttar folk från det ena stället till detandra. Vi vet ju att samtliga dessa verkstäder har behov av personal, och medtillfälliga placeringar löser man inte någon del av det här problemet. Dettalas också om alt det är svårt att fä utbildat folk, men jag lycker all man iså fall har undersökt möjligheterna väldigt dåligt. När man undersökerförhållandena litet närmare får man en del ganska märkliga uppgifter. Jag ärsäker på atl man skulle kunna ringa runt lill alla sådana här verksläder ocksåutanför och få samma svar som jag har fält där, nämligen att manhar en ganska hög arbetslöshet och atl det finns yrkeskunnigt folk på det härområdet som går och väntar på alt få arbete. En summering av situationen på personalsidan förhela riket ger vid handen att det vid det senaste fanns 1 638svetsare, 238 grovplåislagareoch 291 tunnplåtslagaresom sökte Jobb. Del äralltså fråga om personer som är yrkeskunniga. När del gäller svetsarna ärantalet arbetssökande större än antalet lediga plalser. a. bero på atl SJ inte ledigkungör sina Jobb på det här området. Orsakentill att man inte placerar in reparatörer där de behövs torde alltså inte varabrist på arbetssökande, för det är svårt all söka plalser som inte ärledigförklarade. Jag tycker atl kommunikationsministern borde utveckla delsista hon sade beträffande statistiken över nyanställda. Den stämmer nämligeninte helt. KommunikationsministernANITHA : Herr talman! Jag får mina uppgifter från SJ, och Jag litarnaturligtvis på atl de är riktiga. De siffror Jag nämnde redovisar antaletnyanställningar . SJ avser dessutom, som jag ocksåframhöll i en debatt här i kammaren, atl anställa ytterligarereparatörer under /80. Denaktuella situationen med ett onormalt stort antal avställda vagnar räknar SJmed alt klara av lill sommaren med de ålgärder som vidtas. SJ beaktar dessutom,som jag sade i mitt svar, möjligheterna att anställa Omöversynen av SJ.s vagnpark Mendetär, , enligt uppgifter från SJ svårt alt fäfolk som med kort varsel kan sältas in i det här arbetet. SJ planerar inle f n.någon permanent ökning av personalen, men situationen hålls undernoggrann uppsikt av SJ. ÅKEGILLSTRÖM (s): De siffror Anilha redovisade när det gäller antaletnyanställda ger bara halva sanningen sä till vida alt hon naturiigtvis ocksåborde ha redovisat hur många som avgått från sina Jobb. Men Jag kan göra detlai stället. År1977 lämnade 392 verkstäderna, men de ersattes av endast 234 nya. 1978 avgick395, men man tog in bara 238 nya, dvs. man ersätter de avgångna bara med ca tvåtredjedelar. Det är givet atl man när det gäller vagnparken därmed kommer i ensådan kris man nu upplever inom SJ. Även om kommunikationsministern inledirekt kan påverka SJ, kan jag inte tänka mig alt det ingår i hennestrafikpolitik atl kunderna skall behöva söka sig till andra transportmedel föratt få sina varor transporterade därför att SJ inte har tillräckligt medvagnar. Jag tycker nog att det finns all anledning för kommunikationsministernatt mycket kraftigare ingripa för all få någon rälsida i delta fall. Som jag sade i mitl tidigare anförande beror det inte enbart på antaletreparatörer att antalet avställda vagnar f n. är så stort; den svära vinternhar gjort att vagnbristen har blivit större på grund av att färjetrafikenhindrats. Närdet sedan gäller siffran för nyanställda reparatörer är SJ:spolicy f n. atl manskall ersätta de reparatörer som avgår genom nyanställningar, vilket också sker.Somjag sade i elt tidigare anförande studerar man kontinuerligt situationen,vilket kan föranleda att man kommer atl öka antalet anställda reparatörer. ÅKEGILLSTRÖM (s): Om detta är SJ:s trafikpolitik nu måsle jag ställa en kort fråga: Gällerdenna politik ? Den stämmer Ju inte med den politik som förts under1977 och 1978. Anserkommunikalionsminislern vidare att det är just atl bara nyanställa tvåtredjedelar av del antal som slutar när det råder brist på arbetskraft? Au antaletavställda vagnar f n. är så stort är Ju en ny situation, och Jagförutsätter att det är en anpassning till denna silualion som gjort alt man driver denpolicy Jag talade om. Överiäggningenvar härmed sluiad. §3 Om bibehållande av postanstalter och postadresser Kommunikationsministern erhöllordet för all besvara () anmälda fråga,1978/79:537, och anförde: har frågat mig om jag vill medverka till all allmänheteni görligaste mån får behålla sina posiansialier och postadresser. Statsmakternaskrav att postverket skall klara sina av statsmakterna angivna åligganden utansubventioner från skaliebetalarna medför all postverket, liksom andraaffärsföretag, fortlöpande måsle se över sin organisation för alt kunnaeffektivera den och så långt möjligt hålla kostnaderna för verksamheten nere.Detta krav går inte att förena med anvisningar från riksdag och regering om hurpostverkets lokala driftorgani-salion skall vara uppbyggd i sina enskildheter.1 enlighet med statsmakternas beslul om postverkets organisation år 1976åligger det därför postverket att besluta om den detaljerade utformningen avlokalförvaltningens organisation. Detkrävs en viss minimivolym av värdeförmedlings- och kassaijänst för att detskall vara ekonomiskt rimligt att bibehålla eller upprätta fastapostanordningar. För att tillgodose övriga postala tjänster, t. ex. brevbäring,post- och pakelhämlning, sortering och transport behövs i regel inga fastapostanordningar på små orter. Den serviceform som här lämpar sig bäst ärlanibrevbäring, dvs. eu slags rörliga postkontor. Av detta skäl har postverketsedan många år tillbaka ersatt dåligt utnyttjade, små fasta postkontor pålandsbygden med lanibrevbäring. Denna omorganisation har verket genomförtendast pä de allra minsta orterna även om rent företagsekonomiska skäl talatför att lanibrevbäring skulle vara att föredra även på andra, något störreorter. Vadgäller frågan om postadresser har postverket tillämpatföljande ordning. Dåbrevbäringen rationaliseras, dvs. vanligen ändras till att utgå från en störreort, får samtliga hushåll inom utdelningsområdet del nya utgångspost-kontorelsnamn i sin ortsadress. Om postkontoret på den mindre orten därvid bibehålls, ärdel normala alt kontoret benämns med det nyautgångspost-kontoretsnamnjämiefilialpostkontorsnummer. Skulle emellertid kommuneneller kunderna motsätta sig en sådan namnändring, bibehålls det gamlaortsnamnei under förutsättning att del kommer att finnas en fast postanordningpå orten, dvs. eu kontor eller eu postställe. Postverketskriterier vid val av organisationsform för landsbygdens postanordningar liksomden rådande ordningen vid namnbyten, tillgodoserenligt minuppfattning de krav som rimligen kan ställas i dessa hänseenden. Ombibehållande av postanstalter och postadresser Ombibehållande av postanstalter och postadresser Jag ber alt få tacka kommunikationsministern för svaret på min fråga.Det här är saker som Jag sysslat med mycket, inte minst i egenskap avordförande för för hembygdsvård. Hembygdsrörelsen har i vårt landca en halv miljon personer i sina medlemskadrar och är en intresseorganisationsom är värd att inte helt glömmas bort - del gäller även statsråd ochlikställda. Jaghar i min hand brev från både hög och låg som i del här sammanhanget harsammauppfattning somjag, nämligen att posianstalterna i görligaste mån skallbibehållas. Jag har här t. ex. ett brev från ett f d. statsråd som skri ver althan haft att kämpa för sin postanstalt någonstans ute på den svenskalandsbygden. Om jag förstått hans brev rätt blev han utsatt fören påverkan frånposiijänsiemän som knappast borde få förekomma i elt demokratiskt samhälle ochabsolut inle i . Jagvill här fråga kommunikationsministern om kommunikationsministern ärberedd atl göra samma uttalande som gjorde 1973, att postverketfår tåla en något minskad rationalitet mot att människorna i stället fårbehålla sin postservice. Beträffande"en viss minimivolym" skulle jag vilja fråga om statsrådet ärmedveten om att man vid posten ibland tillämpar en metod som innebäratt antaletpostärenden målmedvetet nedbringas vid en fast anstalt som man vill få bort.Man kan göra det på olika sätt. Lanibrevbäringenerbjuder en underbart bra betjäning. Jag har själv i min ungdom varitlantbrevbärare. Men det är uppenbariigen så alt det, allteftersom vi får flerfamiljer där båda makarna i Jämlikhetens namn förvärvsarbetar, blir svårareatt få den service genom lanibrevbäring som man annars normall kan få. Närdet sedan gäller förhållandena i'län vill jag fråga hur del kan beräknasgå med posianstalterna och Gunnebobruk. Anledningen till att Jagnämnde Verkebäck i min fråga är att man där har lanibrevbäring från Västervikmen hellre vill ha den från Gunnebobruk, som ligger i omedelbar anslutning lillVerkebäck. Varför kan man inte länka sig alt låla lanibrevbäringen i högre gradän nu ulgå från de små postanstalterna, som därigenom skulle fä en chans altvara kvar? Då skulle man också slippa bekymret med sorteringen, som enligtuppgift från posten är väldigt besvärlig. KommunikationsministernANITHA : Herr lalman! Till att börja med tillfrågades Jag om Jag intehade samma uppfattning som , att man i görligaste mån skulle låtapostens rationalitet slå tillbaka för kundernas önskemål. Det ligger i mittsvar alt Jag i det avseendet har samma inställning som . Närdel sedan gäller påståendet all poslen försöker minska antalet postärenden föratt pä det sättet få underlag för indragning av en fast postanordning villjagframhålla att det i allmänhet är antalet hushåll som är avgörande för om delskall vara en fast poslanordning eller inle. Närdel sedan gäller hushåll där båda arbetar och därför har svårt all ulnylljalanibrevbäringen vill jag säga all del förhållandel all båda arbetar också oftainnebär all de har tillgång lill fasla posianordningar på annat ställe än vidsin bostad. Vadslutligen beträffar poslanordningarna i Blacksiad och Gunnebobruk ligger det fn. ett ärende för bedömning hos regeringen i den delen, och Jag kan därför intei dag svara exakt hur det kommer atl gå i del ärendet. Principiellt vill jagdock säga all ju fler adresser som finns, desto svårare blir det för postenssorteringspersonal. Det blir fler adresser om man utgår från de små orterna änom man utgår från de större. Ombibehållande av postanstalter och postadresser Om de båda arbetande i ett hushåll väljer att få sina postala tjänsterutförda på annan ort, innebär det ju en ytterligare uttunning av underlaget påden lilla poslansialten. Jag känner förhållandena på svensk landsbygd i dessasammanhang synnerligen väl, och jag vet att sådan utflyttning av posttjänsterär en av orsakerna lill att kundtjänsten på de små orterna minskar ytteriigare. Jagskulle vilja ställa ytterligare en fråga, som gäller utformningen avinformationen till postkunderna. När Jag vid tvä tillfällen överlademed dåvarande kommunikationsministern försäkrade han - nyfrälst som han vid denliden liksom vi andra var i fråga om önskvärdheten av samråd -atl del visstskulle bli samråd mellan postmyndigheterna och den berörda allmänheten. Mentydligen sker icke någol sådani samråd. Så var i varje fall icke förhållandetnär del gällde den del av postkunderna i Gunnebobruk som helt enkell enbartfick elt brev med meddelande om atl förändringar i postservicen skullegenomföras fr. o. m. . Det är inte på det sättet som del skall gåtill. Jag hoppas all kommunikationsministern är beredd att medverka till attsamrådet inle begränsas till en överiäggning med kommunen, utan alt också denberörda allmänheten för vara med. KommunikationsministernANITHA : Herr talman! Vad gäller frågan om att det skulle varabekymmersamt all man i slällei för alt utnyttja lanibrevbäringen eller faslapostanordningar på småorter väljer atl använda de posianordningar som finns pådet ställe där manarbelar vill jag försl säga alt detla inte är något somposten kan styra. Om man väljer att utnyttja poslanordningarna där man arbetar,så är det Ju ett frivilligt val. Somjag sade lidigare räknar posten dessutomhushåll och inte antalet postärenden när den bedömer om en fast poslanordning skallfinnas kvar eller inte. Närdet sedan gäller informationen och samrådsförfarandet harjag precis sammauppfattning som , nämligen att samrådsformerna självfallet skallvara reella och inte bara formella. Ombibehållande av postanstalter och postadresser Jag lackar för del sista beskedel. Jag återkommer till en fråga somkommunikationsministern nämnde parentetiskt, nämligen sorterings-möjligheterna.1 de konlakler som har haft med posten påcentral nivå har vi fåll reda på alt man måste starta en verksamhet medadressering av vägarna på landsbygden och numrering av dem för varje enskild abonnent,eftersom man annars inte kan sortera posten. Som Jag sagt har Jag själv varitverksam inom detta område - visserligen för länge sedan - och jag vet atl dessasvårigheter beror på all man drar ihop sä många lanibrevbäringslurer till sammaslora postanstalt, att sorteringen blir en form av industriell verksamhet. Jagmenar att det skulle gå lättare att sortera posten på den lilla poslansialtenän på en stor sådan. harju lidigare beslutat i enlighet med en motion Just av IvanSvanström att göra en allsidig utredning på orinamnsområdel. Formerna för dettautredningsarbete övervägs f n. inom ochbostadsdepartementet. Jagär också väl medveten om att vissa postkunder kan anse det vara en nackdel allderas postadress inle överensstämmer med namnet på den plats där de bor. Dennackdelen kan man eliminera genom att införa en mellanadress i orisadressen.Därför diskuteras f n. inom frågan om all bereda möjlighetför enskilda personer all anmäla sin orisadress till folkbokföringsmyndigheten.Därigenom skulle man i mån av utrymme kunna få in sin orisadress som enmellanadress efter gatunamn eller boxangivelse. En sådan anmälan skulle efterhand kunna få genomslag i de offentliga registren och hos dem som lar sådanaadressregister i anspråk. Detta är alltså f n. underövervägande. IVANSVANSTRÖM (c): Jag tackar för den sista upplysningen. Jag känner till del här arbetet.Problemet är bara att det blir för långa adresser. De går inte in i den främstaav våra adresskalendrar, nämligen telefonkatalogen. Vi har också haftöverläggningar med i detta sammanhang. Beträffandesorteringen vidhåller Jag all när man i t. ex. har nio utgåendelanlbrevbäringslinjer, är det svårare för lantbrevbärarna all själva klarasorleringen. Man måsle då ha särskild personal härför. av ortnamnens kulturhistoriska värde så tackar Jag för den ochhoppas att man i det sammanhanget inte glömmer bort dem som bör vara med, t.ex. den fria ideella hembygdsrörelsen, somjag tror har mycket av värde atttillföra uiredningen. Överiäggningenvar härmed slutad. § 4 Om lokförarbemanningeninom SJ Kommunikationsministern erhöllordet för all besvara () anmälda fråga, 1978/79:556,och anförde: har frågat mig om Jag anser atl enbemanningen av SJ:s lokär tillfredsställande ur trafiksäkerheissynpunki. Enbemanningav lok har förekommit länge vid SJ. Redan på 1930-lalel bemannades oftaelektrolok med enbart förare. Motorvagnar har med få undanlag alltid körts meden man i förarhytten. När man har tillämpat dubbelbemanning har det i förstahand varit av andra skäl än trafiksäker-hetsskäl. Reglernaför bemanning av dragfordon har ändrats etappvis och dubbelbemanningen harminskat. Den senaste ändringen av bemanningsreglerna genomfördes efter avtal år1976 och innebär all alla låg - med vissa undanlag för - kan körasulan dubbelbemannade dragfordon. Denmångåriga erfarenheten av enbemanning har visat atl olycksfrekven-sen inle harvarit större vid enbemanning än vid dubbelbemanning och man har inte kunnat påvisanågot statistiskt samband mellan olyckor och lokbemanning. Jag ber atl få lacka kommunikationsministern för svaret på min fråga. Enbemanningenav lok även vid längre resor och infördes . Dess lämplighet ursåväl trafiksäkerhets- som arbetsmiljösynpunki har diskuterats. Debatten tog nyfart sedan en lokförare drabbats av sjukdom och enligt egen uppgift kört niomil en nali ulan att minnas något förrän han ser ljusskenet från elt mötandelåg. Vagnarna i hans eget låg hade spårat ur när växeln till ett sidospårpasserats i för hög hastighet. Detär naturligt att den ensamme lokföraren drabbas av iröiihei, sjukdomeller tillfällig black out. Enligt en enkät uppger sig 90 96 av lokförarnanågon gång ha drabbats av mikrosömn. Frågan är om enbemanningen ärtillfredsställande ur trafiksäkerheissynpunki. Detvar postvagnar som spårade ur i det av mig refererade fallet. Postpersonalensfackliga organisation i och har i ell brev, där de krävtåtgärder mot enbemanningen för att öka säkerheten på tågen, bl. uttrycktsig på följande.träffande sätt: "Bådepassagerare och personal som medföljer tågen får föriita sig på att ingentinghänder den ensamme lokföraren där framme. Det måsle ses som en renchanslagning. Varför kan inte en lokförare, precis som andra människor, drabbasav sådana skröpligheter som tankspriddhet, tillfällig avslappning itankeverksamheten eller kanske rena trölthetssymtom så att han somnar etlögonblick. Del räcker på ell tåg som rusar fram i 100 kilometers hastighet." Kraven på säkerhet försåväl personal som passagerare måste självklart Enbemanningen och de tekniska hjälpmedlen måste ses främst urtrafiksäkerhetssynpunkt och inte ensidigt företagsekonomiska aspekter. 1sitt svar säger kommunikationsministern att den mångåriga erfarenheten avenbemanning har visat att olycksfrekvensen inte har varil större videnbemanning än vid dubbelbemanning och alt man inle har kunnat påvisa någotstatistiskt samband mellan olyckor och lokbemanning. Det är väl den frågan somdel råder delade meningar om, och det av mig refererade fallet är etl exempelpå delta. Det visar att flera anser atl enbemanningen utgör en risk. Men Jagförstår av svaret atl statsrådet inte ämnar verka för alt minska antalet tågmed enbemanning. Enannan åtgärd som kan vidtas är all skaffa bättre tekniska hjälpmedel. Vi hardel s. k. ATC-syslemet - dvs.