prot · G209104 · 1978-12-31 00:00:00 — Delär också viktigt all än en gång påpeka, som del redan gjorts från dennatalarstol, alt personalen pä instituten står bakom regeringens ochutskotts-majoritetens förslag på den här punkten. TillIngemund vill jag säga atl jag menar alt det fanns en del marginellasynpunkier i de socialdemokratiska reservationerna. Jag sade inte all alla varmarginella. Tvärtom - de punkter jag bemötte menade jag hade mer substans, ochdet var därför jag ägnade huvuddelen av min replik ål de frågorna. Menvad gäller resursförstärkningen lill arbetsmarknadsverket tycker jag ändå,, alt det inte så lätt går att krypa ifrån det tidigareansvaret. Främjandelagen fattade beslut om 1974, och de problem somvi har fanns förvisso redan vid 1970-lalets mitt. Och kände dåvarandearbetsmarknadsministern att del behövdes en merpersonalintensiv verksamhet för att följa upp främjandelagen, så borde han, närresurserna faktiskt var litet rikare i vår budget, ha givit denna förstärkningredan då. Och del är inte så, om man går tillbaka i hävderna, att IngemundBengtsson som departementschef alllid skrev under på AMS äskanden. Del tror jagvi kan dokumentera relativt lätt. Omåtgärder för arbetshandikappade, m. m. Omåtgärder för arbetshandikappade, m. m. däremot skall lägga resurserna där de bäst behövs är vi eniga om, och detvar ju precis vad jag sade alt vi har gjort i regeringen. Del är inga verk somhar fått sä stor personalförslärkning som just de här berörda-arbetsmarknadsverket och arbeiarskyddssiyrelsen. På den punkten har jag sammauppfattning som . Närdel gäller reservationen om allmänna riktlinjer skulle jag avslutningsvis,herr talman, ändå vilja säga all det kanske är litet svårt atl följatankegången i den. Där sägs: "Målet för en politik av det slaget kanendast nås om man gör effektiva angrepp på de processer som finns inbyggda i enokontrollerad ekonomisk och teknisk ulveckling, där enbart marknadskrafternatilläts styra." Jagtycker, mina socialdemokraliska vänner här i kammaren, alt del är pä tiden atlni slutar med försöken att skildra oss folkpartister som företrädare för enohämmad marknadsekonomi. Vi känner del sociala ansvaret och vill ha en välfungerande social marknadsekonomi. Del är den politiken vi vill företräda, ochdet här är onekligen all försöka ge en falsk varubeleckning ål den politik somvi arbetar för. () kortgenmäle: Jag vill erinra arbetsmarknadsministern om all när vi tog ställningtill del här förslaget, som först framfördes i sysselsätlningsulredningen,avlämnade vi en reservation i utredningen på denna punkt. Dessutom har vi här ikammaren röstat för de reservationer som vi fogat till arbetsmarknadsutskottetsbetänkanden, då detta ärende tidigare behandlals. Sedanpåstod arbetsmarknadsministern atl personalen står bakom detta. Det är ensanning med modifikation. Den direkt berörda personalen har protesterat, liksomarbetsgivarna, mol del här förslaget. Däremot ärdei riktigt om man talar omPsykologförbundel på riksplanet. Jaghar en handling i min hand som är avlämnad av 18 psykologer i ,anställda vid utvecklingsgruppen. Dessa 18 personer sägerall de ställer sig avvisande till förslaget om etl förstatligande av dearbetspsykologiska instituten och tillägger: 'INGEN av de tjugofem psykologersom kan komma alt beröras av ett eventuellt förstatligande har hörts om sinuppfattning - för eller emot etl förstatligande - av Psykologförbundel, NYReller annan instans!" Vidarehar jag här en kopia av ett brev avsänt till statsministern - eu offentligtbrev somjag alltså fått en kopia på. Del är avsänt av en arbetsgrupp som talarför samtliga arbetspsykologiska institut, och jag skall be all få citera: "Undertecknadsamarbelsgrupp för landets samtliga fristående arbetspsykologiska institut medsammanlagt 250 anställda och etl 40-tal kontor över hela landet, protesterarhärmed mot förslaget." Jag vill avslutningsvis återkomma till monopolulredningen eftersom jagtycker att folkpartiregeringen där har gett goda direktiv för att avvecklaoffentliga monopol. Budgetminister säger: "Det finns också risk för att ettförelag i en monopolsituation missgynnar vissa avnämare genom leveransvägran eller genom att tillämpa avsevärt sämre försäljningsvillkor än normalt. Monopol och karteller är därför i princip främmande för en social marknadsekonomi." Han säger vidare: "I vissafall har siaismakierna av olika skäl ingripit med konkurrenshämmande regle ringar-- avi. ex. sociala skäl." Budgetminisler Mundebo avslutar därefter: "Sådanakonkurrenshämmande åtgärder bör dock i möjligaste mån begränsas." Jaginstämmer helt i den värderingen, och jag anser att den strider helt mot detförslag som har lagts fram. Omåtgärder för arbetshandikappade, m. m. INGEMUNDBENGTSSON (s) kort genmäle: Jag ber att få återkomma lill frågan om medarbetare inomarbetsmarknadsverket föratt klara dessa åtgärder. Jag kan berätta för herrWirtén alt del är alldeles klart att etl ämbetsverk inte alllid får precis vaddel begär utan får finna sig i en prövning. Men under den lid jag hade ansvaretoch vi föreslog åtgärder föratt komma till rätta med exempelvisungdomsarbetslösheten, fick verket del antal medarbetare som ansågserforderligt för att man på etl rimligt säu skulle klara uppgifterna. Jagtillsatte sysselsätlningsulredningen 1974. Den skulle alltså undersöka vilkaåtgärder som måste vidtas för att hjälpa de handikappade och vilkapersonalresurser som fordrades för att klara della. Jag sade i milt anförandeatt om man skall kunna åstadkomma det vi föreslår - främjandelagen, bevakandeav förtidspensionerade och allt del jag räknade upp - räcker inte denpersonalförstärkning som har föreslagit, i synnerhet som han självsäger att de 350 tjänsterna skall ägnas den reguljäraarbetsförmedlings-verksamheten. De hinner då inte ens ge sig på den här viktigauppgiften. Jagvill alltså vidhålla mitt påstående all det bara blir en pappersprodukt om maninle ger verket möjligheter atl få medarbetare som kan verkställa det vibeslutar . Jag skall bara summera IngemundBengtssons replik med att säga atl arbetsmarknadsverket begär för nästa ärsammanlaget, om jag minns rätt, över 1 000 tjänster både för del vi nudiskuterar och för den reguljära verksamheten. Socialdemokraterna går över vårtbud med 300 tjänster och kommer alltså upp till 650. Det betyder alltså,, atl inte heller socialdemokraterna denna gäng har kunnat geden resursförstärkning som verket självt har önskat, och det kan jag välförstå. Del är en kraftig uppräkning som sker frän i snitt 200 under 1970-talellill 350 , och det tror jag vi skall känna oss till freds med. (vpk): Deua betänkande handlar om dels propositionen 1978/79:73 om ålgärderför arbetshandikappade, dels propositionen 1978/79:100 bilaga Omåtgärder för arbetshandikappade, m. m. 15 såviii avser anslaglill Särskilda ålgärder för arbetsanpassning, m.m. jämte moiioner. Närman läser denna ingress, eller rabrik, sä får man uppfattningen alt betänkandetuteslutande tar upp frågor som är aktuella för de s. k. arbetshandikappade ochall de moiioner som aviseras också handlar om dessa problem. Men vid en genomläsningfinner man atl betänkandet även tar upp molionskrav som inte alls har med dessafrågor att göra. Dettagäller i hög grad kommunisternas parlimotion 1053 om vissaändringar i lagen om anställningsskydd, som jag kommer att uppehålla mig vid -en del frågor i övriga vpk-motioner har berört, och TommyFranzén kommerall ta upp andra. Såvitt jag kan finna är det bara ett yrkande imotion 1053 som har beröring med dagens ärende. De övriga sex yrkandena höröver huvud taget inte lill dagens debatt. Jagskall börja med motionskravet om ändring av 1 § i lagen om anställningsskydd.Delta kommer atl ställas under särskild proposition, och moiionsyrkandel i dendelen kommer då all ställas mol propositionens förslag lill lagändring. Vårtparti har alltsedan lagens tillkomst yrkat att punkten 4 i 1 § skall utgå.Punkten innehåller en bestämmelse som undantar arbetare som av arbetsmarknadsmyndighetmeddelats arbetslöshelshjälp i form av beredskapsarbete, arkivarbele ellermusikerhjälp eller som anvisats arbete i verkstad inom arbetsvärden. Regeringenföreslår en viss förändring av den här paragrafen, men del innebär inte pånågot sätt etl godkännande av vpk:s motionskrav. Flertalet av de omkring 110000 som står utanför lagens bestämmelser om anställningstrygghet kommerockså i fortsättningen atl finnas där, även om antarregeringsförslagel, vilket vi betraktar som en marginell ändring. Dennafråga behandlades ganska vid en frågestund här i , dä en centerpartistiskledamot påtalade olägenheten med alt beredskapsarbetare inte hade någonanställningstrygghet utan kunde avskedas med hänvisning till att arbetarenvarit sjukskriven mer än åUa dagar. Arbetsmarknadsministern, som haravlägsnat sig från debatten, sade vid det tillfället att detta var etlotillfredsställande förhållande, som naluriiglvis borde rättas till. Ett bifalltill vpk:s krav i det här hänseendet skulle lösa det problemet. Då skulle intebara beredskapsarbeiarna utan också de som är hänvisade till arbetsvärden fåanställningstrygghet och på så sätt inte kunna skickas från sina arbeten. Jagskall nu övergå till de övriga motionskraven som enligt min mening inte hör till dagens ärende. Eftersom utskottet har kopplat samman dessa frågor i del här betänkandet, måste de ändå beröras och bli föremål fördebalt, även om det blir en debatt som kommer att ligga litet vid sidan om de frågor som anges i rabriceringen för dagens debatt. " Reglernaom anställningsförhållanden som stadgas i 5 § ger enligt vår mening ett alltförstort svängrum för ingående av avtal, som i många fall innebär försämringarförde anställda jämfört med lagens bestämmelser. Den fasta anställningsformen,som är en av grundstenarna i lagstiftningen, kan förhandlas bort - och säsker också ofta. Avtal har träffats om s. k. visstidsansiällning som står idirekt strid mot lagens anda. Del finns arbetargrupper som har arbetat päsamma arbetsplats i upp lill men som på grund av ingångna avtal ändåinte har en fast anställning. Som exempel kan nämnas de s. k. tillfälligtanställda hamnarbetarna, som finns i de flesta svenska hamnar. Dessa arbetarehar fortfarande en stor otrygghet, trots lagen om anställningsskydd. De har iprincip anställning så länge den aktuella arbetsuppgiften varar. Det kaninnebära en eller , men det kan också gälla exempelvis tre limmar.Della är helt rikligt enligl avtal som ingåtts på basis av lagen om anställningsskydd.Det spelar således ingen roll, om dessa arbetare har arbetat på sin arbetsplatsi - de har fortfarande ingen fast anställning. Enliglvår mening strider dessa avtal inle bara mot god sed på den svenskaarbetsmarknaden. Avtalen strider också mot främjandelagen, som föreskriver alt5 § i lagen om anställningsskydd inte får utnyttjas pä ett sådant sätt alt detstrider mot god sed pä arbeismarknaden. Del strider också mot lagens anda omfasta former för anställning, om man innehaft anställningen ellersammanlagt . Vpkhar alltså på nytt rest kravet att 5 § ändras så, att avtal omvisstidsansiällning endast är giltigt efler det all hargett sill godkännande. Dä skulle mänga av de rent diskriminerande avtalen somnu är giltiga slopas. Med andra ord skulle det pä den punkten bli en bättreanpassning till lagens anda. skulle i fortsättningenkunna hindra tillkomsten av dylika avtal. 3§ i lagen om anställningsskydd bör med anledning av vårt krav på ändring av 5 §och med hänvisning lill andra motionskrav som inte behandlas , exempelvisfrågan om uppsägningstiden, ändras i enlighet med del förslag som återfinns imotionen. Underrättelseskyldighetenvid uppsägning och avsked regleras i 10 § resp. 20 §. Vpk hävdar att det är avstor betydelse att även den fackliga organisationen underrättas. Detförhållandet att underrättelsen "skall lämnas till arbetstagarenpersonligen", som del uttryckligen står i lagen, är enligl vårt sätt attse otillfredsställande. Ävenden fackliga organisationen barett stort intresse av atl bli underrättad omeventuella uppsägningaroch planerade avskedanden. Det är inte så sällan somanställda kallas upp och meddelas atl de av en eller annan anledning kommer attsägas upp eller avskedas. Arbetsköparen kan vid sädana lillfällen övertala deberörda all ulan invändningar acceptera åtgärden. Däremot är del inte allssäkert alt fackföreningen skulle ha godkänt de planerade åtgärderna. Mångauppsägningar och avskedanden sker med all säkerhet på delta sätt, dvs. utan atlde fackliga organisaiionerna får vetskap om saken. Därför har vpk på nytt restkravet på atl 10 § och 20 § ändras så, au facket alltid blir underrättat omtilltänkta uppsägningar och avskedanden så alt fackets företrädare snabbt kangripa in och bilräda medlemmarna. Vänsterpartietkommunisterna anser också att 13 § helt bör utgå ur lagen om anställningsskydd.Vi kan inte se någon bärande motivering lill att Omåtgärder för arbetshandikappade, m. m. Omåtgärder för arbetshandikappade, m. m. arbetsköparna skall kunnaräkna sig till godo eventuella inkomster som en uppsagd under uppsägningstidenkan få pä annat håll,om arbetsköparen inte kan eller vill bereda arbete underuppsägningstiden. Vårt yrkande på den punkten är således att 13 § helt skallutgå. Bestämmelsernaom skadestånd för brott mot lagen, som finns intagna i 38 §, föreskriver bl. a.fullständig skadeslåndsbefrielse i vissa fall. Vpk anser att denna bestämmelsebör utmönstras. Enligt vår mening skall ingen arbetsköpare kunna åsidosättalagen exempelvis genom atl orättmätigt säga upp en anställning och ändå kunnaundslippa skadestånd. Det finns fall där arbetsdomstolen har förfarit på detsättet och helt frikänt arbetsköparen, trots atl man gett arbetarparten rätt iau saklig grund för uppsägning inle förelåg. Vi anser det vara helt felaktigt. Bestämmelsernabör således utmönstras. Vårlparti har också tidigare krävt all ett minimerat skadeståndsbelopp för brottmot lagen skall införas och fastställas till . Det är endast iundanlagsfall som arbetsdomstolen har utdömt kännbara skadestånd. I de allrafiesta fall rör det sig om skadestånd av den storleken att man måste betraktadem som mer eller mindre symboliska, och del är på intet sätt avskräckande föratt åsidosätta lagens bestämmelser. Del jag nu har anfört har inte, som jag tidigare sade, all göra med denegentliga debatten om de handikappade och deras situation på arbeismarknadenannat än i 1 § och ändringen av den. Jag vill bara yrka bifall till vår motion1053 och understryka vad har anfört när delgäller de handikappades situation. I den proposition som nu behandlar i anslutning tillarbetsmarknadsutskottets betänkande nr 20 finns också förslag till organisatoriskaförändringar och ändrade huvudmannaskap. Utöver de regionalaarbetsmarknadsinstitut som tillskapas föreslås i propositionen ett nyttcentralt och forskning. föreslås fåen organisation omfattande 41 tjänster. Verksamheten skall huvudsakligen beståav forsknings- och metodutvecklingsarbete, och den skall lill väsentlig delvara inriktad på praktisk ulveckling inom arbetsmarknadsverkets område. Detunderstryks i propositionen att institutet skall, få en självständig ställning,och ett uttryck för dess självständighet gentemot äratt en särskild delegalionsstyrelse skall inrättas för institutet. Jagvill först säga, herr lalman, att det är värdefullt att vi får ett centraltinstitut, som får lill uppgift att syssla med forskning och metodutvecklinginom handikappområdet. I propositionen har man undvikit att ta ställning ilokaliseringsfrågan, men av skrivningarna i propositionen kan man indirektulläsa atl regeringen avsett all della institut skall lokaliseras tillStockholm. Enligt vad jag har erfarit värdet iden preliminära versionen avpropositionen klart utsagt att institutet skulle lokaliseras till Stockholm.Men i samband med de MBL-förhandlingar som ägde rum sade berördapersonalorganisationer nej lill delta, och därför skrev man inte in del klartoch entydigt i den Vihar kunnat konstatera aU sedan fattade siu beslut om aUlokaliseringen av nytillkommande statlig verksamhet skulle prövas från falltill fall har denna prövning utfallit med elt myckel magert resultat förlandels övriga delar. I helt dominerande utsträckning har nytillkommandestatlig verksamhet, trots enhälliga utlalande , lokaliseratslill . har 5 500 nya statliga tjänstertillkommit i medan 60 statliga tjänsterlokaliserats lill västra . Vihar i en motion från socialdemokratiskt håll visat, aU det finns allernalivlill en Stockholmslokalisering. Självfallet kan man i samband med inrättandetav varje ny statlig institution och verksamhet anföra en rad skäl som talar fören lokalisering till eller , men just när del gällerdet centrala forsknings- och metoduivecklingscenlrel talar starka skäl för enlokalisering till . Jagskall inle, herr talman, utnyttja liden till alt rekapitulera allt somåterfinns i motionen 2042. Jag vill hänvisa kammarens ledamöter lill ettstudium av denna motion, där vi har pekat på alla de olika institutioner ochmyndigheter i praktisk verksamhet som talar för en lokalisering till . Delär, herr talman, med stor tillfredsställelse jag noterar atl arbetsmarknadsutskottethar tagit intryck av de skäl som vi har anfört i vår motion.Arbelsmarknadsutskottet har i sitt belänkande sagt alt frågan om lokaliseringskall bli föremål för utredning. Utskottet uttalar, och hänvisar därvid tillvår motion, att goda möjligheter lill samordning med olika verksamheter finns iGöteborgsområdet, och man pekar speciellt på i , som ärlandels enda utbildningsanslalt för personal vid arbetsvärdsinstituten. Arbelsmarknadsulskolielär inle berett atl direkt besluta att della institut skall lokaliseras tillGöteborgsområdet. Under hänvisning lill de argument som vi har framfört i vårmotion och till enhälliga beslut om omlokalisering av statligverksamhet kräver arbetsmarknadsutskottet i stället enhälligt, alt frågan omdet nya institutets lokalisering skall utredas närmare och alt resultatet avdenna utredning skall föreläggas för ställningstagande ilokaliseringsfrågan. Ävenom vår nuvarande regering i stor utsträckning är Slockholmsdomi-nerad, utgårjag från att regeringen förutsättningslöst låter utreda den härlokaliseringsfrågan i enlighet med arbetsmarknadsutskottets förslag, som jagförväntar mig aU en enhällig riksdag bifaller. Blir det en sådan förutsättningslösutredning, kommer den med till visshet gränsande sannolikhet att verifiera allGöteborgsområdet är lämpligt för en lokalisering. Omåtgärder för arbetshandikappade, m. m. Till della belänkande har kuliurutskollet avgivit elt yttrande ianledning av propositionen 73 om ålgärder för arbetshandikappade och fyramoiioner som är väckta i anledning av den propositionen. Om den föreslagna reformengenomförs - det nuvarande arkivarbetel Omåtgärder för arbetshandikappade, m. m. skulle upphöra och ersättasav en ny stödform, kallad anställning med lönebidrag - skulle alla våralänsmuseer hamna i en svår situation. Det beror inte på konstruktionen somsådan ulan på att statsbidragen kommer alt minska. Där det lidigare har varitfull kostnadstäckning skulle del för gruppen allmännyttiga organisaiioner nuges statsbidrag med 90 96. Somman påpekat i de motioner som kulturutskottet har yttrat sig över ärlänsmuseerna sammantaget en av landets största arkivarbetsplatser. Länsmuseernahar allt sedan slutet av 1940-talel varit beroende av de arbetsinsatser somgörs som arkivarbete. Arkivarbelarna utgör över 40 96 av det totala antaletanställda vid länsmuseerna, och deras arbetsinsatser är en grundförutsättningför museernas verksamhel. Jagskall inte ta kammarens lid i anspråk med atl räkna upp den långa rad avskiftande arbetsuppgifter som här kommer i fråga -jag förutsätter all ni allaväl känner lill verksamheten på era resp. hemläns museer. Jag vet all arbetsmarknadsutskottet i likhet med andra utskott har enpressad arbetssituation just , men jag hade önskat att utskottsmajoritetenmer hade trängt in i hurdenna reform kommerall beröra våra kulturinstitutioneroch då framför allt länsmuseerna. Om den hade gjort del, tror jag attbetänkandet hade fått en annan utformning och mer legal i linje medkulturulskotlels yttrande. Då skulle vi ha fåu en garanti för atlverksamheten på våra länsmuseer hade kunnat säkerställas. Nuhar utskottet dock inte helt bortsett från att problem kan uppslå. 38säger utskottet sålunda: "De ekonomiska problem som slutligt kan drabbavissa organisationer får tas upp i samband med prövningen av annat stöd frändel allmänna." Om man här syftar på all kommuner och landsting skulle geytteriigare bidrag, känner vi alla till svårigheterna därvidlag. Skall sedanlänsmuseerna vara med och konkurrera om de begränsade medel som finns anvisadeför den snabbt växande kultursektorn ökar svårigheterna att klara de alltstörre arbetsuppgifterna. Fårjag fråga utskottets talesman om t. ex. länsmuseerna kan komma i fråga för fullkostnadstäckning efter övergångstiden. Jag syftar på vad utskottet säger i desista meningarna pä s. 37. Efter övergångstiden på tre är kan bidrag utgå med100 96 i vissa fall: "Det är nämligen avsett all AMS skall få i uppdragalt i samråd med och de fackliga organisationerna närmareklariägga för vilka anställda med lönebidrag hos myndigheter och institutioneretc. som full kostnadstäckning i framliden bör utgå." Frågan är: Vad innebärdetta, och vilka kan i så fall komma i fråga? Jag vill meddet anförda yrka bifall till reservationen 8. betänkande Arbete ål handikappade, somligger till grand för regeringsförslagel, framhåller två konsekvenser sommedfört atl allt fler personer blir i behov av arbetsvårdande åtgärder Den enaär atl många människor slås ul från förvärvsarbete i samband med sirakturförändringaroch rationaliseringar eller på grund av atl arbetsmiljön direkt ger upphov tillskador, sjukcomar eller förslitning och därmed en Denandra konsekvensen är de ökade svårigheterna atl skaffa arbete ät arbetssökandemed handikapp. , men också handikapprörelsen i sin helhet, har tidigtuppmärksammat problemen för personer med olika slag av handikapp att komma in iarbetslivet. Trots god grundutbildning och yrkesutbildning har unga människoräven under högkonjunkturer slora svårigheter alt erhålla anställningar. Del ärsärskilt anmärkningsvärt med lanke på alt en rad ålgärder stått lill förfogandeför atl underiälta en anställning. Arbetsmarknadsverketger bidrag, bl. a. lill tekniska hjälpmedel, ändringar av arbetsplatser ocharbetsbiträde. AMS läcker även en del av lönen i form av s. k. halvskyddadanställning. Dessa instrument har emellertid inle använts på etl effektivtsätt. Bidragen har varit för begränsade och har även urholkats genompenningvärdeförsämring. Det tar alltför läng lid innan åtgärderna sätts in.Bristande personalresurser och tungrodd administration medför atl mångahandikappade inle får lika chanser atl konkurrera med andra arbetssökande omarbetstillfällena. De åtgärder som man haranvänt sig av har alltså inte varit tillräckliga. Sysselsättningsutredningenhar också klart dokumenterat atl personer med handikapp är diskriminerade päarbetsmarknaden. Antalet arbetsplacerade på den öppna arbeismarknaden harminskat, medan antalet arbetssökande ökat. Antalet arbetshandikappade som sökerarbete genom arbetsförmedlingen är ca 70 000 . Endast 10 96 av dessa fårett jobb. Det är en skrämmande låg siffra. Vi vet också atl ungdomarpensioneras i större utsträckning än . Del är ettförhållande som inga andra medborgargrupper skulle acceptera. Del gör inteheller de handikappade. Situationeni dag är den all många slås ut, t. o. m. från den skyddade sektorn, därför attde anses ha för låg arbetskapacitet. Bedömningen av arbetskapaciteten görs heltutifrån de brister som finns i personens funktionsförmåga. I stället borde manutgå frän individens positiva möjligheter, intresseinriktning, egen bedömningoch motivation för arbete. Del finns många skäl atl ifrågasätta dagens sätt altbedöma arbetskapacitet. Rätlenlill arbete måste gälla alla som vill arbeta. Företagsekonomiska övervägandenfår inte lägga hinder i vägen.