prot · G209162 · 1978-12-31 00:00:00 — Marknadsekonomin klarar inte avdel. Vi måste ha en planmässig utbyggnad och en planmässig inriktning påforskning och utveckling av avancerade produkter. Jagkan hålla med om alt planer är bra, bara de är bra. Det äremellertid inte så alldeles enkelt. Vår ideologi ärju en helt annan än JörnSvenssons. Icke förty är intressant att diskutera med - det ärsjälvklart. Enmyt vill jag försöka slå sönder här , och det är myten om vår dåligainsats på forskningsområdet. Om ledamöter, som varie år går till IVApå en Jultillslällning, inle bara äter utan ocksä tar del av de skrifter vi färdär, skulle de kunna konstatera alt i den bok vi fick i julas finns etl rättdigert avsnitt otn forskning och utveckling inom industrin väriden över ochäven i AB . har avgivit en rapport som finnsåtergiven i denna bok. Vifår ju ständigt höra frän talarstol hur litet det forskas i Sverige.Jörn var inne på atl forskningen släparefter i värt land. Det är klartatt man med slor försiktighet måste tolka siffror om ett lands teknikintensitetoch den andel av de totala resurserna som satsas pä forskning och utveckling,men den forsknings- och utvecklingsandel som krävs för att den skall varakonkurrenskraftig varierarju från en bransch till en annan. Del har visat sigatl det världen över har varil en nedgång i forskningen. Industripolitiken,m. Anledningentill nedgången är i atl de statliga anslagen minskal och iStorbritannien att den privata finansieringen minskat. Svensk industri har ökat sin självfinansierade forskning ochutveckling snabbare än någol annal land och satsade Jämförelsevis merav sina resurser än l.ex. Bristande forskningoch utveckling räcker därför knappast som förklaring till de senaste årensekonomiska problem. Jag vill därför hävda att det är en myt när man påstår det,som staten satsar mer . STU fär nu nära 400 miljoner. (vpk) kortgenmäle: Vad . säger bekräftar riktigheten av vad Jagframhöll. Jag har nämligen aldrig bestridit alt den ekonomiska satsningen päforskning här i landet skulle vara den han säger. Det är visserligen svårt attavgöra - det finns ingenting som är svårare atl få en sanningsenlig bild av ien forskningsstatistik, därför all där finns så mänga okändafaktorer-forskningsanslag kan döljas under sä mycket- men låt oss acceptera atldet är pä del sättet. Det gör egentligen bara saken ännu besväriigare. Detvisar att även om man är generös, även om man satsar mycket pengar päidéutveckling, kommer del att hänga pä hur snabbt de nya idéerna materialiseras,hur snabbt de påverkar den ekonomiska tillväxten. Mol bakgrund av vad säger- alltså trots den relativt goda forskningsinsats som gjortsmätt i pengar - blir det ännu mer anmärkningsvärt att den industriellatillväxten i under 1970-talel har sackat efter. Jagtror alt en del av denna tillväxt faktiskt har kommit till stånd, men den harkommit till stånd genom en oerhörd dränering av landets kapitalresurser, enoerhörd utflyttning. Det är sannolikt alt del har befordrat en utveckling avmera klassiska produkter i den svenskägda ullandsinduslrin än det skulle hagjort om pengarna hade stannat här och använts till mera avancerad produktion.Då hade koslnadsförhällandena här i landet sannolikt sett till alt man legatlängre fram i utvecklingen - man hade tvingats vara ambitiösare. VadJag försöker framhålla är att man har en otillräcklig takt i tillväxten. Detgäller de delar av tillväxten som mäts i antalet arbeten i landet-där är delingen lillväxl alls egentligen. Gör man statistiska korrigeringar finner manatl antalet sysselsättningstillfällen mätt i antalet heltidsarbeten under1970-talel icke har ökat, vilket är myckel betänkligt. Man har ocksä en mycketbelastande och tyngande bundenhet vid klassiska produkter och sådana nyaprodukter som är omedelbara förlängningar av dem. Jagmenar all del är nödvändigt att bryta del mönstret och ta stora steg framåt.Det klarar inte marknadsekonomin, det klarar inte den i det sammanhangetalltför smäskaliga privata produktionen. Där är t. o. m. försmåskalig. Dessulom är han inle särskilt intresserad - han är som vi vet merintresserad av atl växa i utlandet. Detla kan endast staten göra, med alla debrister som statsapparaten har. Och del kan bara göras i ell slorl, omfattande,medvetet långsiktigt och planmässigl inriktat industriprogram. somsamtidigt bygger ut ny produktion och marknad för denna produktion. SVENANDERSSON i (fp) kort genmäle: Detär klart att man måste ha en framförhållning. Men det har Ju visatsig i alla industriländer - vare sig man har biandekonomi eller planekonomi -atl planering medför problem. Prognoser kan ocksä medföra problem: man kan fåändra dem. Jagvill återkomma till svensk industris forskning och utveckling. Den utgörungefär av väslväridens industriländers totala forskning och utveckling.Den är till omfattningen Jämförbar med forskningen och utvecklingen i ländersom , , och . Vi satsar i merapå forskning och utveckling än övriga nordiska länder tillsammans. Menjag ger räll i del han sade om var vi är starkast när del gällerforskningen. Det är när del gäller metaller och metallmanufakturvaror, där vinår upp lill av vad världens industriländer satsar pä det. Del understrykeratt vi koncentrerar oss pä att konkurrera inom begränsade områden. Tillinriktningen påminner indusiriforskning och industriutveckling främstom och med tung forskning och utveckling inomeleklroinduslri, maskinindustri och bilindustri. Till skillnad frän övrigastora industriländer, inkl. dem som Jag har nämnt, har vi mycket låg andelforskning och utveckling inom kemisk industri med undanlag av läkemedel. Detär klart alt vi har inriktat forskningen på speciella områden - det framgår avOECD:s rapport. Men det ständiga talet om atl vi satsar litet på forskning ochutveckling är en myt. Industripolitiken, m. IV. Näringspolitiken är av avgörande betydelse för helavälståndsutvecklingen i vårt land. en fortsatt industriell expansionkommer vi inte att kunna utveckla del svenska samhällel på det sätt och i denlakl som vi önskar. En stark industrisektorär nödvändig föratt vi skall kunnage människor arbete, trygghet och omvårdnad, föratt vi skall kunna minska deekonomiska och sociala klyftorna i samhället, för alt vi skall kunna skapa enregional balans och för att vi skall kunna värna ekonomiska oberoende. Vikan nu se tillbaka pä närmare borgerlig industripolitik, och det äringen uppmuntrande syn - tvärtom. Det har varit en politik som på många områdeninneburit förlorade år för svensk industri och dess anställda. 100 000industriarbeten har försvunnit. Redan utsatta orter har föriorat sin industriellabas. Och det mest allvariiga: industriinvesteringarna har sjunkit meden tredjedel. Satsningarna på forskning och utveckling har begränsats. Delta ärborgerliga misslyckanden som vi kommer att få känna av långt in . Ivdustripolitiken,-m. Varför blev del dä så här? Varför blev inle denborgerliga industripolitiken den framgång som man utlovade? Varför blomstrarinle svensk industri som aldrig förr borgerligt styre avvårt land? Jag tror att svaret i grunden är enkelt, nämligen att utgångspunktenförden borgerliga politiken är fel och omöjlig: fri kapitalism och friamarknadskrafter kan inte lösa våra industriella problem - inte om vi skall tahänsyn lill människorna. Viminns alla den borgerliga propagandan valrörelse - all den svenskaindustrins problem är de anställdas höga löner och förelagens låga vinster.Receptet man gav från de borgeriiga talarstolarna var enkelt, och del blevkännbart för löntagarna. gavs företagen ekonomiskalättnader av lidigare icke skådad omfattning. Slopandet av den allmännaarbetsgivaravgiften gav på etl enda bräde företagen miljardbelopp utan attnågon visste vilka effekter detla skulle fä. Menbetydde då inle denna enorma omfördelning lill förelagens förmån någon lösningpä de industriella problemen? Svaret är nej. 1 bransch efter bransch och på ortefter ort blev problemen akuta och krisartade. De borgeriiga regeringarna hargäng pä gäng tvingats överge sin okritiska tilltro till marknadskrafternasvälsignelse. På område efler område har direkta statliga åtgärder satts in. Delskall inte förnekas alt dessa åtgärder i långa stycken varit nödvändiga.Däremot har vi frän socialdemokratiskt håll i många fall varil kritiska mot bl.a. del sätt pä vilket stöden utformats. Insatserna gjordes planlöst, och iflera fall var del slöseri med skattebetalarnas pengar. Vadsom emellertid är långsiktigt än allvarligare är att den verklighet som manmötte inte satte några spär i den grundläggande inställningen till samhälletsoch löntagarnas medverkan i näringslivets utveckling. Man fortsatte altmotsätta sig vage förslag att genom en bättre planering kunna vidlaåtgärder och därigenom förebygga eller åtminstone minska problemen. Denborgerliga riksdagsmajorileten har avslagit många förslag som var utformade idetta syfte. Resultatethar blivit en defensiv politik, en avvecklingspolitik som låter även på siktlivskraftiga verksamheter försvagas. Delta märks inte minst på utvecklingeninom våra traditionella industribranscher, i våra basindustrier. Mendet har inte bara inneburit en avveckling av vad vi har. Den defensivaborgeriiga politiken harockså kännetecknats av frånvaron av stimulans tillutveckling och nysatsning. Ensådan politik är i längden förödande tor hela den industriella utvecklingen.Också pä detla område har våra förslag till en medveten och offensiv politikavvisats. Detlaskulle ha kunnat vara en lidandels historia från en gången tid. Tyvärr är delinte så. Den folkpartistiska industripolitiken ger inget hopp för framtiden.Med en åsnas envishet häller regeringen fast vid låt-gå-politiken. Vi tyckeralt delta är minst sagt förvånande med tanke på de tidigare erfarenheterna. Iskenet av den framlida stmklurom vandling som regeringen självförutser blir den föreslagna politiken inle bara ologisk utan också ansvarslös. Vihar fått etl klargörande exempel på vad en sådan polilik i praktikeninnebär. Jag syftar på de borgeriiga partiernas ställningstagande till vårtkrav pä en plan för Järngjuteriindustrins utveckling. Enligt statensindustriverk är situationen i branschen alarmerande och risker finns för all ävenlångsiktigt livskraftiga förelag slås ul. De borgerliga anser atl den bantningav branschen som är nödvändig sker bäst på naturlig väg. Och den naturligavägen är enligt borgeriig uppfattning friare marknadskrafter och högreförelagsvinster. Men detta ger Ju varken trygghet för människorna eller ökadeinvesteringar. Låtmig sammanfatta: Socialdemokratin avvisar den borgerliga industripolitikendärför att den är oförenlig med våra sociala målsättningar. Vi kan aldrigacceptera atl människors trygghet i Jobbet sätts pä spel därförait aktivasamhällsingripanden skulle strida mot liberala doktriner. Och vi kan aldrigacceptera alt en social nedrustning ses som ett medel att lösa industrinsproblem. Vimenar atl industripolitiken har en enda uppgift: att trygga jobben och skapanya jobb. Och vi menarait näringslivets utveckling är en angelägenhet för helasamhället. Etthuvuddrag i en socialdemokratisk industripolitik är kravel på en planeradutveckling av industrin, formad i samverkan mellan samhället, företagen och deanställda. Ett annat inslag är en massiv satsning på framliden - på forskningoch utveckling, på utbildning och på investeringar i produktionsapparaten, påutvecklingsbolag och nationella storprojekt. Om inle en satsning sker ,betyder det atl vi i stället fåren svår arbetslöshet på 1980-lalet. Vihar sammanfattat vår syn på industripolitiken i sju grundläggande punkter. Jagmenar alt dessa lillsammans ger en bild av en offensiv induslripolilik,som igrunden-och på ett avgörande sätt-skiljer sig från den gemensamma borgeriigauppfattningen. Vår näringspolilik är en social näringspolitik. Sverigebehöver enjbrtsatt långsiktig industriell expansion. Delta är nödvändigt föratl vi skall kunna förverkliga målet arbele ät alla och fä resurser för enforlsalt ulbyggnad av den gemensamma sektorn, en ökad social och ekonomiskutjämning och en balanserad regional utveckling. Industriutvecklingenmåste ske på människornas villkor. Utvecklingen får inte ske till priset avutslagning och sämre arbetsförhållanden. Arbetsmiljön -såväl psykisk som fysisk- måsle förbättras. Utvecklingen får inte innebära en rovdrift med våranaturresurser. Vårasatsningar påJörskning och leknisk utveckling måste öka kraftigi. Detta ärnödvändigt för att vi skall kunna utveckla våra industriella verksamheter,effektivisera vår produktionsapparat och höja kvaliteten pä vår produktion. Vimåste också öka satsningarna för atl förbällra den induslriella miljön. Vimåste vidareutveckla våra basnäringar. Parallellt med våra salsningar på nyaproduktområden måste vi slå vakt om, effektivisera och vidareutveckla Industripolitiken, m. IV. våra traditionella basnäringar. Vi har inle råd all utanansträngningar ge upp arbeten, branscher eller delbranscher. I våra basnäringarfinns en betydande utvecklingsmöjlighet som vi mäste ta lill vara. Vi måste låia vår väl utvecklade gemensamma sektor bli enmotor i vår induslriutveckling. Inom slora delar av den gemensamma sektorn harvi i värt land nätt en utvecklingsnivå som är utomordentligt hög vid eninternationell Jämförelse. Våra erfarenheter och värt kunnande lik.som vårahögt ställda krav på samhällsservice måsle las till vara inom industrisektornoch stimulera induslriulvecklingen. De anställda måsle på en hell annat säu än hiuills delta iindusirins uiveckling. De anställdas medverkan i och inflytande över de beslutsom styr utvecklingen måsle ökas. är inte bara en demokratisk rättighet.Det är också hell nödvändigt att de anställdas erfarenheter och kunnande päalla nivåer tas lill vara i företagen. Det har gång på gång visat sig atl deanställda tidigt såväl inser problem som utarbetar lösningar. Det finns fleraexempel på detla. är en resurs som inte får förbigås. Vi måsle vara beredda all gemensami säkra de resurser somkrävs för en positiv induslriutveckling. Industrins flnansiering kan långsiktigttryggas endast genom kollektiva ansträngningar. Löntagarfonder samt struktur-och utvecklingsfonder är därför nödvändiga. Socialdemokratin har presenterat principer. Vi barettkonkret induslripolitiskl handlingsprogram. Vi lägger fram förslag om en kraftig ulbyggnad av denindustripoliliska planeringen. Våra förslag utgår frän två grundsatser: För det första: Det är i sista hand samhällel som haransvaret för den svenska industrins utveckling. Därför måsle samhället genomkraftfulla insatser ta ledningen i den industriella utvecklingen. Del som i daghänder i skogsindusirin är ett talande exempel på vad som händer när regeringenundandrar sig del ansvaret. För det andra: Vi måste pä etl helt annat sätt än lidigareta till vara de anställdas kunnande och initiativkraft, och deras intresse avtrygga Jobb, när vi bygger upp framtidens svenska industri. Förslagen om en utbyggnad av den industripoliliskaplaneringen, i former som innebär en praktisk fördjupning av demokratin, är enhuvudlinje i vår industripolitik. En annan är atl vi föreslår en kraftigutbyggnad av resurserna för industripolitik - en förstärkning långt ulöver vadnågot av de borgerliga partierna är berett att ställa sig bakom. Vi lägger fram förslag om ell brett program för en starktökad forsknings-och utvecklingsverksamhet inom den svenska industrin och omförelagens försörining med kapital. Vi föreslär åtgärder för den statliga företagssektorn ochför atl stimulera exporten. För de mindre och medelstora företagen presenterarvi ett omfattande ålgärdsprogram. Vi har, herr lalman, presenleral många förslag förenindustriell utveckling. Del speglar vår uppfattning att del inie finns någraenkla lösningar inom näringspolitikens område. Del kommer all krävas ett envistvardagsarbete i samverkan mellansamhällel, företagen och de anställda om vi skall kunna Nr162 kommatill rätta med den svenska indusirins problem. Men vi fär inle tveka Torsdaeenden all salsa massivt,planmässigt och målmedvetet om vi skall kunna bygga upp ti ig-jg en industri som ger ossjobb på 1980-talel. Jag hade inte tänkt gå upp i debatten , men lät mig ändå göra en kortkommentar till en del av det som nu sagl. Vikan vara ense om bakgrunden: behovet av en stark induslriseklor. Men när sedanThage övergår till alt säga atl de tre senasle åren och de 1 väregeringarnas fögderi pä induslriområdel karakteriseras av en serie misslyckandenoch frågar varför, så är väl ändå delta en generande enkel förkunnelse -analysvore det alltför artigt alt kalla del. Idenna skildring finns ingenling om världskonjunkluren. om del konjunkturförloppsom i sä hög grad har styrt utvecklingen. Del finns ingenting om denkostnadsexplosion som socialdemokraterna bakade ihop och som de nyaregeringarna fick överta. Ingenting av delta - bara en enkel förkunnelse. Närdet sedan gäller vad som bör göras sä sade alt del finnsinga enkla lösningar. NeJ.det är verkligen sant. Men han borde tillämpa delsjälv också. För vad vi fick höra var en förkunnelse, där alla honnörsord ochalla vackra, allmänna sentenser mobiliserades på den ena sidan, nämligen denegna sidan, och en beskrivning av borgerlig industripolitik -förraregeringens och denna regerings - med elt antal tillmälen som defensiv,avvecklingspolitik och social nedrustning såsom ett medel i industripolitiken.Detta sades om regeringar som har gjort de ojämföriigt största satsningar somnågonsin har gjorts i detta land pä både arbetsmarknads- och industripolitikensområden. Merakonkret omnämndes denna regerings skogsinduslripolilik som etl exempel påförfelade insaiser. Del är en egendomlig karakteristik av ålgärder som harvarit omfattande, beslutsamma och konkret underbyggda samt insatta på depunkter där de har behövts. Det är alltså inle några allmänna sentenser omplanmässighet eller några miljarder allmänt och oprecisl anslagna tillstrukturbolag. Jag kan inte finna att karakteristik av denindustripolitik som bedrivs och som här föreslås är väl underbyggd. JÖRNSVENSSON (vpk) kort genmäle: Till skillnad från industriministern delar jag i alla väsentligastycken de skarpt kritiska värderingar som framförde om denrådande industripolitiken. Men ulan atl vara ule i elt polemiskt syfte vill jagändå - för Jag tror det kan vara intressant och viktigt - ta upp några aspekterutifrån de värderingar framförde och ställa några frågor. ThagePetersons anförande antyder ganska klart atl man av den hittillsva rande långsiktiga utvecklingen i landet från socialdemokratins sida drar slutsatsen alt det är dags att böria introducera andra medel, större grad av planmässighel och mer av aktivt ingripande. Del fanns Ju lidigare en hell 91 m. IV. motsattteori, nämligen att man skulle kunna låla del privata näringslivet sköta sigsjälvt, effektivisera så gott det förmådde osv., och så skulle man nöja sig medatt fördela resultaten. Har inle denna politik - och är inte etl indirekt erkännande av della - letl fram till all man frånarbetarrörelsens sida har nödgats acceptera en mängd kapitulationer och enstrukturomvandling som har varit helt betingade av kapitalistiska förhållanden?Är inte delta t. ex. bakgrunden till atl man är tvungen att skriva under påvarvspropositionen, skriva under på , inte la itu med denvåldsamma kapitalutförseln, osv.? Är det inle dags atl pä etl helt annal ochaktivare sätt angripa dessa problem? Sedanvill Jag ställa ell par andra frågor. I programmatiskaframställning talas väldigt mycket om salsningar, tillväxt och sådant, men Jagskulle vilja ifrågasätta del sättet alt resonera. Jag menar all det inle räckerinför dagens opinion ute bland människorna. Man mäste i stället tala betydligtmer om dessa frågor: Tillväxt i vad? Tillväxt för vad? Vad skall den tillväxtenbestå av? Vi kan inte bara låta allting växa. Vi kan inte bara öka satsningarnaöverallt. Del mäste finnas en politisk och social målinriktning i produktionensinnehåll och ändamålsenlighet. Diskussionen om alternativ produktion finns ulebland arbetarna, och den borde arbetarrörelsen la upp mer. Sedansäger alldeles riktigt, somjag också framhöll, att den tid ärslut när man kunde ha ekonomisk utveckling ulan atl de anställda tog aktiv deli processen. Det irorjag är mycket nödvändigt atl understryka. Jag vill ocksåfråga: Är det inte litet förmätet av er att bara helt enkelt avslyrka vpk:sförslag om ell stort statligt industriprogram? Är inle della jusl vadarbetarrörelsen behöver? Och varför är man sä rädd för att det i de nyastatliga industrierna skall vara majoritet för valda representanter för deanställda? () kortgenmäle: Det är hell klart all den internationella utvecklingen satt djupa spårockså i . Självfallet är det så, och del har vi aldrig förnekat fränsocialdemokratiskt häll. Menhur har de två borgeriiga regeringarna mött denna internationella utvecklingmed svensk politik och svenska åtgärder? man har salsal oplaneral, man hargått in med ålgärder försl när kriserna har blivit akuta. Man har ocksåförstärkt svårigheterna i samband med bl. a. den internationella konkurrensenmed exempelvis ett minskat bostadsbyggande, med minskade investeringar. Dessabåda svenska bedrifter får de två borgeriiga regeringarna verkligen ta ansvaretför. Sverigeslår inför stora problem på näringspolitikens område. Underde här åren avborgerligt styre har vart femtonde jobb inom industrin försvunnit, och defiesta delar av värt land har drabbats av nedläggningar ochdriftsinskränkningar inom industrin. Hårdast drabbade är de delar där problemenredan tidigare var stora. Men regeringen har icke vidtagit några åtgärderföratt minska dessa problem. Över 300 000 människor i vårt land går i dagarbetslösa eller är sysselsatta genom arbeismarknadspoliiiska åtgärder. över15 % av befolkningen i förvärvsarbetande ålder i går arbetslös ellerär sysselsatt genom AMS-ätgärder. Denborgeriiga politiken har alltså förstärkt de svårigheter som vi brukar kallainternationella. Hade inte den folkpartistiska politiken i rättatstill genom socialdemokratiska förslag, hade skadorna blivit än värre. Jag hartidigare påmint industriministern om vad som hade hänt om vi hade följtfolkpartiets förslag beträffande varven. 6 000 människor i och iSkåne hade Ju då kastats ut på galan i arbetslöshet. Vad hade hänt om vi hadeföljt era förslag när det gäller eller i fråga om åtgärder inom fleraandra områden? Det är alltså tur att folkpartisterna sä här i efterhand harhaft en riksdag som rättal till de grövsta misstagen, som hotat atl förvärrakriserna och öka arbetslösheten. TillJörn vill Jag säga att det finns anledning för oss alla alt ställa uppi diskussionen om alternativ produktion liksom om ny produktion över huvudtagel. Del gäller alla: samhällel, de anställda och företagen. Ingen idé ochinget förslag får lämnas oprövat, utan det måsle prövas i den industriellaverksamheien. Jag skall inle gå in på frågan om bostadsbyggandet. Jag observerar altGösta har ordet för ell längre anförande, och han tar måhända upp endebatt om den borgeriiga bostadspolitiken. Lät mig bara konstatera atl denstora nedgången i bostadsbyggandet här i landei skedde medan socialdemokraternasalt vid makten. Detvi här skulle debattera är vägar att tackla de industripolitiska problemen. Jagkan inte finna att pä nägot sätt har tagit upp problematiken ifråga om planhushållningen i en debatt som har del syfte vi båda eftersträvar,nämligen att verkligen tackla problemen, låt vara pä olika sätt. Svagheten ihans sätt atl tackla problemen är att han inte tar upp svårigheterna altplanera framöver. Dessa svårigheter belyses i den industripoliliskaproposiiionen, och Jag uppehöll mig ganska utföriigi vid dem i mitlinledningsanförande. Många aukloriteler har dessulom gett övertygandeexempel på dessa svårigheter. berörde inle heller problemet hurman skall bemästra marknadskrafterna på de internationella marknader somSverige är sä starkt beroende av. 300000 personer är arbetslösa eller pä det ena eller andra sättet omhändertagnaav arbetsmarknadsorganisationen, säger .